Постанова
Іменем України
24 липня 2018 року

м. Київ
справа № 145|878|16-к
провадження № 51-3797км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на вказану ухвалу апеляційного суду в кримінальному провадженні № 0000538 за обвинуваченням
ОСОБА_8 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Селище Тиврівського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

та
ОСОБА_7 ,громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Селище Тиврівського району Вінницької області, проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 14 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарань за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 квітня 2016 року та Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією всього належного майна.
Цим же вироком визнано винуватим та засуджено ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2016 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці з конфіскацією всього належного майна.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 солідарно на користь ОСОБА_9 майнову шкоду в розмірі 30028 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без змін.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи намір на заволодіння чужим майном, заздалегідь підготовили металеву фомку та маски з вирізами для очей, в ніч з 07 на 08 грудня 2015 року в період часу з 23-ої по 01-шу год. зайшли на територію домогосподарства, яке належить ОСОБА_9 та розташоване в АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 за допомогою заздалегідь заготовленої металевої фомки вийняв скляну шибку у вікні та через отвір, який утворився, відкрив металеву защібку на вхідних дверях з середини приміщення будинку. Після чого, приховуючи обличчя масками з вирізами для очей, проникли в середину будинку, де ОСОБА_7 залишився в одній із кімнат будинку біля потерпілої ОСОБА_9 та перешкоджав їй протидіяти їм скоювати злочинні дії. В цей час ОСОБА_8 почав обшукувати іншу кімнату будинку на предмет виявлення грошових коштів та цінних речей, де із шафи викрав грошові кошти в сумі 30 000 гривень, ювілейну медаль «65 лет победы в Великой Отечественной Войне 1941-1945 г.г.», вартість якої становить 43 грн 50 коп., та два бутлі із невстановленою слідством прозорою рідиною ємкістю по 4 л кожен, вартість яких становить 14 грн за один, на суму 28 грн, а всього на загальну суму 30 071 грн 50 коп.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Вимоги поданої касаційної скарги обґрунтовує тим, що місцевий суд та суд апеляційної інстанції не взяли до уваги показання свідка ОСОБА_11 , які були надані в ході судового розгляду, в частині того, що він не бачив ніяких предметів у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , коли вони повернулися з с. Марківка, а послався на протокол слідчого експерименту з ним від 05 лютого 2016 року. Зазначає про те, що обшук домоволодіння ОСОБА_8 був проведений в рамках іншого кримінального провадження, та вважає фотокопії протоколу обшуку від 28 січня 2016 року, на які послалася сторона обвинувачення як на доказ вини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , недопустимим доказом. Вказує про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки суд не надав належної оцінки доводам, викладеним у скарзі.
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вимоги поданої касаційної скарги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції необґрунтовано залишив поза увагою доводи сторони обвинувачення про м`якість призначеного місцевим судом покарання, визначеного без врахування того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не визнали свою вину, вчинили умисний тяжкий корисливий злочин та не усвідомили суспільну небезпеку вчиненого злочину. Вказує про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 підтримав подану ним касаційну скаргу та частково підтримав касаційну скаргу прокурора.
Прокурор ОСОБА_5 підтримала частково касаційні скарги захисника ОСОБА_6 і прокурора, та просила скасувати ухвалу апеляційного суду.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК Українив мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема: короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції; узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження; встановлені судом першої інстанції обставини; встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Частиною 2 статті 419 КПК України визначено, що при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Цих вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції в повній мірі не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджений ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_12 , не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, подали апеляційні скарги.
При цьому засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказував про те, що судом при розгляді кримінального провадження не було взято до уваги показання свідка, які свідчать про недоведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які він надав у суді першої інстанції, та відсутність речових доказів.
Його захисник ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначала про те, щосуд вибірково у підтвердження винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 взяв в якості доказу протоколи слідчих дій, складені на досудовому слідстві із учасниками слідчого експерименту ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , та не взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , які були подані ним на підтвердження невинуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в ході судового розгляду. Вказувала на недопустимий доказ винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - копію протоколу обшуку домоволодіння ОСОБА_8 від 28 січня 2016 року, який є процесуальним документом в іншому кримінальному провадженні. Зазначала, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі порушував питання про повторне дослідження судом апеляційної інстанції доказів, наявних у матеріалах кримінального провадження, які були досліджені судом першої інстанції з порушенням і яким не було дано належної юридичної оцінки, просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у зв`язку із відсутністю в їхніх діях складу кримінального правопорушення. Зазначав про те, що судом був порушений принцип безпосередності дослідження доказів, оскільки суд взяв до уваги лише ті показання свідка ОСОБА_11 , який той давав на досудовому слідстві. Окрім того, вказував про те, що обшук у домоволодінні ОСОБА_8 , на який посилається сторона обвинувачення, був проведений в рамках іншого кримінального провадження, а тому фотокопія протоколу цієї слідчої дії є недопустимим доказом та суперечить вимогам ст. 159 КПК України.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам засуджених внаслідок м`якості, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок. Зокрема, зазначав про те, що суд при призначенні покарання не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своєї вини не визнали, ніде не працюють, зловживають спиртними напоями та вживають наркотичну речовину, негативно характеризуються, будучи раніше судимими, знову вчинили тяжкий злочин проти власності, що свідчить про небажання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 стати на шлях виправлення.
Проте, як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, апеляційний суд не виклав усіх доводів, наведених в апеляційних скаргах, та, залишивши їх без задоволення, не зазначив підстав, із яких їх визнано необґрунтованими. Апеляційний суд обмежився перерахуванням доказів і загальним формулюванням про правильність висновків суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який вони визнані винуватими, не розкрив суті зібраних у провадженні доказів, не проаналізував їх у контексті з конкретними доводами апеляційних скарг, та не розглянув усіх доводів, викладених у них.
Зокрема, суд апеляційної інстанції недостатньо перевірив та немотивовано визнав безпідставними твердження сторони захисту про недопустимість доказів, якими суд обґрунтував доведеність винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину та наявність підстав для закриття кримінального провадження.
Також, допитавши свідка ОСОБА_11 та зіставивши його показання, надані суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив про правильність врахування місцевим судом показань свідка, які він давав безпосередньо місцевому суду. Разом з тим, в суді першої інстанції ОСОБА_11 надавав показання, які відрізняються за змістом від тих пояснень, які зафіксовані в протоколі слідчого експерименту.
Висновки суду апеляційної інстанції про безпідставність доводів апеляційної скарги учасників процесу немотивовані. Окрім того, апеляційний суд, дійшовши до переконання, що спосіб вчинення злочину у цьому кримінальному провадженні є характерним для засуджених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , свої висновки з посиланням на конкретні докази не обгрунтував.
Одночасно апеляційний суд не перевірив і необгрунтував належним чином твердження сторони обвинувачення щодо м`якості призначеного покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Тобто, суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 370, 419 КПК України при формулюванні своїх висновків та постановив ухвалу, яка не відповідає вказаним вимогам закону, допустивши істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Враховуючи викладене, Суд дійшов висновку про необхідність скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно належним чином перевірити усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, співставити їх з наявними у кримінальному провадженні доказами, та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 27 березня 2017 року скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3