Ухвала
Іменем України

07 червня 2018 року

м. Київ
справа № 500/2879/13-к
провадження № 51-3786 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційними скаргами захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Долинського Ренінського району Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК України не має судимості,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року ОСОБА_6 засуджено: за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення.
Вироком вирішено питання цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 змінено в частині призначеного покарання, ухвалено вважати його засудженим за: ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, остаточно визначено покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 засуджено за те, що він, наприкінці літа та у жовтні місяці в 2010 році, у світлу пору доби, перебуваючи на території фермерського господарства, яке належить ОСОБА_9 , таємно викрав майно останнього, на загальну суму 650 грн., 4000 грн. та 5060 грн. відповідно.
Крім того, 28 лютого 2012 року, у засудженого ОСОБА_6 , виник умисел на заволодіння майном подружжя потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які мешкали по сусідству.
01 березня 012 року, засуджений ОСОБА_6 запропонував своєму неповнолітньому брату ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таємно заволодіти майном потерпілих, на що останній погодився. В цей же день, близько 23.30 год., засуджений ОСОБА_6 та неповнолітній ОСОБА_12 підійшли к домогосподарству потерпілих, де осатаній залишився на вулиці та слідкував за навколишньою обстановкою, а засуджений ОСОБА_6 взявши с собою дерев`яну палицю, через незамкнені двері проник в дім та передбачаючи, що подружжя потерпілих може прокинутись від шуму, у нього виник умисел на заподіяння смерті останнім. Зайшовши до спальні, де подружжя потерпілих відпочивало, засуджений ОСОБА_6 , почав завдавати дерев`яною палицею удари потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 по різним частинам тіла, спричинивши їм тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть останніх. Після чого, за допомогою неповнолітнього брата ОСОБА_12 , викрав майно потерпілих на загальну суму 5272 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить судові рішення щодо ОСОБА_6 змінити, пом`якшити покарання останньому. Крім того, вважає, що на підставі ст. 49 КК Українинеобхідно звільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить судові рішення щодо нього скасувати та направити справу на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вважає, що судами при розгляді кримінальної справи були порушенні норми кримінально-процесуального закону. Стверджує про його незаконне затримання. Крім того, вказує на недопустимість доказів, які здобуті з порушенням норм КПК України 1960 року.
Під час касаційного розгляду захисник ОСОБА_7 підтримала подані касаційні скарги та просила їх задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу та вважав, що судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд. Крім того, підтримав подану касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 .
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор під час касаційного розгляду вважав, що касаційну скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, оскільки ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності за злочини, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України. Крім того зазначив, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.
Потерпіла ОСОБА_8 вважає, що касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 395 КПК України 1960 рокукасаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Відповідно до змістуст. 323 КПК України 1960 рокув основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам із точки зору їх допустимості, достовірності й достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України 1960 року. При цьому всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст вироку, суд першої інстанції при розгляді справи за обвинуваченням ОСОБА_6 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, повно й всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК України 1960 року, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 є належно мотивованими та ґрунтуються на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.
В основу вироку обґрунтовано покладені дані, установлені, зокрема, із: зізнавальних показань засудженого ОСОБА_6 в суді першої інстанції; показань потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_13 ; показань свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ; даних протоколу огляду місця події від 06 березня 2012 року; протоколу огляду від 07 березня 2012 року; даних судово-медичної експертизи № 20 від 03 квітня 2012 року; даних судово-медичної експертизи № 21 від 03 квітня 2012 року; даних висновків медико-криміналістичних експертиз; висновків судово-імунологічних експертиз тощо.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджуються даними наведених письмових доказів по справі, результати оцінки яких детально обґрунтовані судами першої та апеляційної інстанцій.
Зібраним по справі доказам суд дав належну оцінку, повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов правильного висновку про вчинення ОСОБА_6 злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за обставин, установлених судом, за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК Україниє правильною.

Колегія суддів приходить до висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі та клопотаннях засудженого, зокрема, щодо недопустимості доказів, покладених в основу обвинувального вироку суду, є безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження під час вивчення кримінальної справи щодо ОСОБА_6 .
Крім того, варто зазначити, що вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23 січня 2013 року, ОСОБА_6 вже був засуджений за дані злочини (ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304, п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України) до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. І хоча в подальшому даний вирок суду першої інстанції був скасований за апеляційними скаргами прокурора та потерпілих внаслідок м`якості, проте ОСОБА_6 з даним вироком суду першої інстанції погоджувався та не оскаржував його, в запереченнях на апеляційні скарги прокурора та потерпілих погоджувався з призначеним покаранням, в тому числі, за умисне вбивство двох осіб. Також, з матеріалів кримінальної справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 протягом трьох років перебування під вартою, жодним чином не зазначав про недозволені методи ведення слідства щодо нього та недопустимість зібраних по справі доказів.

Не знайшли свого підтвердження і доводи засудженого про його незаконне затримання 07 березня 2012 року, оскільки 11 жовтня 2011 року ОСОБА_6 був оголошений у розшук за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України по оперативно-розшуковій справі «Розшук», яка була заведена 11 жовтня 2011 року та затриманий в порядку ст. ст. 106, 115 КПК України 1960 року. 09 березня 2012 року вищезазначена оперативно-розшуковій справа була закрита.
Твердження у касаційній скарзі засудженого ОСОБА_6 щодо застосування до нього співробітниками міліції недозволених методів ведення слідства, є необґрунтованими. Відповідно до ухвали Болградського районного суду Одеської області від 12 травня 2016 року прокуратурою Одеської області від 26 липня 2016 року було зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань кримінальне провадження за ч. 1 ст. 365 КК України щодо незаконного затримання, застосування недозволених методів ведення слідства службовими особами Ренійського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо ОСОБА_6 та закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Судом першої інстанції правильно призначено ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі, та враховано, що засуджений вчинив особливо тяжкий злочин, унаслідок якого загинуло дві особи, дані про особу засудженого, який раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину щодо осіб похилого віку, відсутність обставин, які пом`якшують покарання.
Апеляційний суд, ретельно перевірившиматеріали справи, дійшов висновку про безпідставність доводів апеляцій засудженого та його захисника і зазначив проправильне встановлення місцевим судом фактичних обставин вчинених злочинів, доведеність вини засудженого у їх вчиненні, на спростування доводів апеляцій навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи.

Висновки апеляційного суду по суті апеляцій засудженого та його захисника, усупереч доводам касаційної скарги засудженого, належним чином мотивовані, а ухвала апеляційного суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 377 КПК України 1960 року, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, за матеріалами кримінальної справи не встановлено.
У зв`язку з наведеним, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 колегія суддів не вбачає.
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо звільнення від покарання ОСОБА_6 за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, то вони є обґрунтованими.
Положення ст. 49 КК України передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, п`ять років у разі вчинення злочину середньої тяжкості.
Так, засуджений ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 185 та ч. 2 ст. 185 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, влітку та в жовтні 2010 року, відповідно. Тобто, з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року законної сили минуло п`ять років.
У зв`язку з наведеним, на підставі ч. 5 ст.74, п. 3 ч. 1 ст.49 КК України ОСОБА_6 необхідно звільнити від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Керуючись статтями 383, 394-396, 400-2 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 Розділу ХІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

ухвалила:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , задовольнити частково.
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року змінити.
На підставі ч. 5 ст.74, п. 3 ч. 1 ст.49 КК Українизвільнити ОСОБА_6 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Вважати ОСОБА_6 засудженим до покарання за вироком Болградського районного суду Одеської області від 01 серпня 2016 року зі змінами, внесеними ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2017 року: за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 304 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за п. п. 1, 6 ч. 2 ст. 115 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання у виді довічного позбавлення волі без конфіскації майна.
В решті судові рішення щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3