н/п 1-кс/640/9789/18
"12" вересня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
Харківська місцева прокуратура № 2 здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні.
Відомості в ЄРДР внесені за зверненням ОСОБА_5 , вивченням вказаного звернення та долучених до нього документів встановлено наступне.
Так, 18.01.2002 відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації ГУ економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_3 , відповідно до якого 5 членів сім`ї ОСОБА_6 отримали право спільної часткової власності по 1/5 частини на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 69,7 кв.м.
Свідоцтво видане на підставі розпорядження від 18.01.2002 №317.
В подальшому на підставі договору купівлі-продажу від 02.03.2007 у вказаних 5 осіб зазначену квартиру придбав ОСОБА_7 . Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі під №854. Після чого цей договір зареєстрований в Реєстрі прав власності на нерухоме майна 05.03.2007, про що наявна відмітка на договорі (відповідні відомості внесені під реєстраційним номером 7101130, про що видано витяг №13781129).
В подальшому ОСОБА_7 провів реконструкцію вказаної квартири під нежитлові приміщення магазину непродовольчих товарів та офісу та рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 20.08.2007 по справі №2-6632/07р. визнано право власності на вказані приміщення за ОСОБА_7 .
На підставі вказаного рішення суду внесені відомості в Реєстр прав власності на нерухоме майна 21.09.2007 під реєстраційним номером 7101130 (витяг №16021883).
Після цього, 22.10.2007 ОСОБА_7 подарував вказані приміщення своєму батькові ОСОБА_5 (договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 , зареєстрований за №8355).
Таким чином, з 22.10.2007 до теперішнього часу ОСОБА_5 є власником зазначених нежитлових приміщень, які створено шляхом реконструкції квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, у вересні 2018 року ОСОБА_5 довідався що група шахраїв вчинила шахрайські дії з метою заволодіння його власністю.
Так, 16.05.2018 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_10 посвідчено договір купівлі-продажу (зареєстровано в реєстрі за №1485), відповідно до якого ОСОБА_11 продав ОСОБА_4 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 77 кв.м.
При цьому, як зазначено в договорі купівлі-продажу ОСОБА_11 вказана квартира належала на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1996 № НОМЕР_4 , зареєстрованого у КП «Харківське міське БТІ» 03.04.1996 за №П-7-7163.
Таким чином, зазначеними листами підтверджено заяву та документи, які подані ОСОБА_5 з метою реєстрації кримінального провадження.
Підтверджено факт, що невстановлені на даний час особи, можливо з використанням документів ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , а можливо саме ці особи шахрайським шляхом з використанням підробленого документу (свідоцтва на право власності від 26.03.1996 № НОМЕР_4 ) зареєстрували право власності на вказану квартиру за ОСОБА_4 .
При цьому, як зазначає прокурор, фактично вказана квартира, а точніше нежитлові приміщення, які розташовані замість неї та виникли внаслідок її реконструкції, законно належать ОСОБА_5 , тобто зазначені невстановлені особи заволоділи цією нерухомістю.
На даний виникла необхідність у накладенні арешту на вказану квартиру з метою збереження її цілісності, недопущення перепродажу, а також проведення судової будівельно-оціночної експертизи та встановлення суми збитків від вчиненого злочину.
Як зазначено прокурором, з урахуванням того, що злочин був направлений на заволодіння вказаною квартирою, тобто вона є об`єктом кримінально протиправних дій, вона є речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним вище.
З урахуванням того, що власник квартири ОСОБА_4 може мати відношення до вказаного кримінального правопорушення, повідомлення йому про розгляд клопотання про накладення вказаного арешту, на думку прокурора, може привести до того, що квартиру буде відчужено, що може негативно сказатись на подальшому проведенні досудового розслідування та вжитті заходів потерпілим з метою повернення свого майна в судовому порядку, тому, як зазначає прокурор, наявні підстави для розгляду клопотання без повідомлення та виклику власника майна ОСОБА_4 .
З метою недопущення зникнення, втрати, пошкодження, приховування чи перетворення матеріальних об`єктів або настання інших наслідків, які можуть перешкодити всебічному, повному і неупередженому дослідженню обставин кримінального провадження сторона обвинучення просить накласти арешт на зазначений в клопотанні об`єкт нерухомості шляхом заборони його відчуження.
У судове засідання слідчий, прокурор не з`явились. Прокурор ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд поданого ним клопотання без його участі, повністю його підтримуючи. Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
ОСОБА_4 у судове засідання не викликався, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав до задоволення клопотання, оскільки прокурор довів наявність вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190КК України, а тому з метою забезпечення кримінального провадження, збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову), запобігання можливості відчуження майна, а також враховуючи, що вказаний об`єкт нерухомого майна є предметом кримінального правопорушення, а також вказане майно буде використано у кримінальному провадженні в якості речових доказів, може містити відомості про факти чи обставини, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, вважає за доцільне накласти на нього арешт, шляхом заборони його відчуження у будь-який спосіб.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 107, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1