Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/324/18 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2018 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000379 від 06 липня 2017 року, за апеляційними скаргами законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2018 року, якою стосовно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Плетений Ташлик, Маловисківського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.
Відповідно до ст.100 КПК України вирішено питання щодо речових доказів.

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи до якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_8 , просить ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом відносно ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що судове рішення ухвалено з грубим порушенням процесуальних норм в частині судового розгляду справи за відсутності законного представника, оскільки відповідно до ст. 512 КПК України, судовий розгляд (кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру) здійснюється за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Проте, судовий розгляд справи проведено за відсутності законного представника особи стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, хоча закон ставить умовою для проведення судового розгляду справ даної категорії - присутність законного представника.

Також захисник вказує на неповнота судового розгляду в наслідок скасування ухвал, Маловисківського районного суду від 13 березня 2018 року, якою скасовано ухвалу суду від 23.10.2017 про призначення стаціонарної судово - психіатричної експертизи та ухвалу від 07.12.2017 в частині зміни виконавця проведення стаціонарної судово - психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 .

На думку захисника, при скасуванні вказаних ухвал суд першої інстанції скористався повноваженнями суду Апеляційної інстанції. Окрім того, скасування вказаних ухвал та те, що суд при ухваленні рішення залишив поза увагою виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 3589/17 від 19 лютого 2018 року свідчить про неповноту судового розгляду.

Також захисник зазначає, що ним надіслано запит та отримано відповідь від 27.03.2018 року з КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», з якої на думку захисника вбачається можливість застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_8 в умовах КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», тобто зі звичайним режимом спостереження.

На думку захисника, вказані обставини підтверджують неповноту розгляду та вимагають проведення повторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 .

Крім того, захисник вказує на недопустимість доказів отриманих під час досудового розслідування в силу відсутності постанови про зміну порядку досудового розслідування, оскільки матеріали кримінального провадження отримані після проведення психіатричної експертизи є недопустимими доказами.

В апеляційній скарзі законний представник ОСОБА_6 , просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до ч.1 ст. 512 КПК України судовий розгляд (Кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру) здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Проте, в порушення прав її сина та її прав, як законного представника суддею здійснено розгляд справи за її відсутності, що є прямим порушенням вказаної вище норми закону.

Окрім того, ознайомившись з ухвалою суду про застосування примусових заходів медичного характеру відносно її сина вважає, що суддя поверхнево підійшов до розгляду справи по суті розглянувши її без її участі, без участі потерпілого та скасував раніше призначену судово-психіатричну експертизу для прискорення судового розгляду справи, проігнорувавши їх права.

Таким чином, ухвала районного суду про застосування до її сина примусових заходів медичного характеру прийнята з грубим порушенням процесуальних норм та підлягає скасуванню.

Відповідно до оскаржуваної ухвали районного суду, начальник слідчого відділення Новомиргородського ВП Маловисківського ВП ГУНП в Кіровоградській області звернувся з клопотанням, погодженого з начальником Новомиргородського відділу Знам"янської місцевої прокуратури ОСОБА_10 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , на обґрунтування якого зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, 06 липня 2017 року близько 01 години ночі ОСОБА_8 перебуваючи біля будинку № 161 по вулиці Соборності в м. Новомиргороді, Кіровоградської області побачив ОСОБА_11 , який рухався на велосипеді. При цьому ОСОБА_8 маючи при собі в кишені одягу ніж покликав ОСОБА_11 та наніс йому ножем 2 (два) ножових поранення в область правого підребір`я передньої черевної стінки, після чого з місця кримінального правопорушення зник. В подальшому ОСОБА_11 було доставлено до РТМО «Новомиргородське», де йому було надано медичну допомогу.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 129 від 08 серпня 2017 року на тілі ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді 2-х (двох) ран передньої черевної стінки в ділянці правого підребір`я, які виникли від не менше 2-х травматичних дій предмета, що має колото-ріжучі властивості та відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент їх спричинення.

Суд першої інстанції, врахувавши висновок судово - психіатричної експертизи № 323 від 11.07.2017 року, психічний стан ОСОБА_8 , характер вчиненого ним суспільно-небезпечного діяння, прийшов до висновку, що суспільно-небезпечне діяння, з приводу якого було розпочато кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, було вчинено ним в стані неосудності. А отже, клопотання є обґрунтованим, тому до ОСОБА_8 , необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у виді примусового лікування у психіатричному закладі із посиленим наглядом.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника та законного представника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до норм, передбачених ч.1 ст.404 КПК України, рішення суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про необхідність застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 є обґрунтований і ґрунтується на підставі досліджених у суді першої інстанції доказів.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.503 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність. Осудною відповідно до ч. 1 ст. 19 КК України визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Факт вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за обставин встановлених районним судом, не оспорюється в апеляційних скаргах.

Згідно позиції Верховного Суду України, яка викладена у Постанові Пленуму ВСУ від 3.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Вказаних вимог закону місцевим судом дотримано у повному обсязі.

Зокрема, судом взято до уваги висновок судово-психіатричного експерта № 323 від 11.07.2017 року, згідно якого ОСОБА_8 , в момент вчинення кримінального правопорушення страждав і на даний час страждає хронічним психічним захворюванням в формі параноїдної шизофренії, безперервний тип перебігу , що істотно впливає на його здатність в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Як убачається із мотивувальної частини ухвали, суд першої інстанції, встановивши наявність у ОСОБА_8 ознаки психічного захворювання, врахувавши обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер і тяжкість захворювання ОСОБА_8 , дійшов обґрунтованого висновку про застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч.1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.

Як убачається з ухвали Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2013 року, судовий розгляд клопотання про застосування відносно ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру, здійснювався без участі його законного представника ОСОБА_6 (Т.2 а.м.п.67).
Відповідно до матеріалів кримінального провадження, законний представник особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_6 була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду (Т.2 а.м.п.59).

Разом з цим, районним судом дотримано вимоги ст. 52 КПК України, відповідно до яких належним чином була забезпечена участь захисника під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Крім того, як убачається з журналу судового засідання суду першої інстанції від 13.04.2018 року, та звукозапису, який міститься на оптичному диску та знаходиться у матеріалах провадження, захисник ОСОБА_7 не заперечував щодо розгляду клопотання стосовно ОСОБА_8 без участі його законного представника, таким чином не поставивши під сумнів рішення, яке могло бути прийняте судом.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_8 , районним судом не допущено порушення особи права на захист, а тому апеляційні доводи захисника та законного представника в цій частині є безпідставними і необґрунтованими та такими, що спростовуються вищенаведеним.
Що стосується доводів захисника щодо скасування судом першої інстанції ухвали від 23.10.2017 року про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи та ухвали від 07.12.2017 року в частині зміни виконавця проведення стаціонарної судово - психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження у судовому засіданні, захисник ОСОБА_7 заявив клопотання про призначення стаціонарної судово психіатричної експертизи, яке ухвалою суду від 23.10.2018 року було задоволено та призначено стаціонарну судово психіатричної експертизи, виконання якої доручено експертам КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня».
Оскільки КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня» не проводить стаціонарну судово психіатричну експертизу, захисником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про зміну виконавця призначеної стаціонарної судово психіатричної експертизи, яку доручити експертам «Одеської обласної клінічної психіатричної лікарні №1». Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 07.12.2017 року, вказане клопотання захисника було задоволено.
Проте, 13 березня 2018 року, у судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про залишення без виконання ухвали суду від 23.10.2017 року про призначення стаціонарної судово - психіатричної експертизи, та ухвали від 07.12.2017 року посилаючись на те, що в проведенні зазначеної судово-психіатричної експертизи відпали законні підстави.
Суд першої інстанції врахувавши клопотання сторони захисту, врахувавши принцип диспозитивності кримінального процесу, прийшов до висновку, що ухвала суду від 23.10.2017 року, та ухвала суду від 07 грудня 2017 року в частині зміни виконавця проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи підлягає скасуванню.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, зміна її виконавця, приймалися судом першої інстанції за клопотанням захисника, підстави для визнання незаконним рішення про скасування ухвал суду першої інстанції від 23.10.2017 року та від 07 грудня 2017 року, відсутні.
Окрім того, ухвала суду першої інстанції від 13.03.2018 року, якою скасовано ухвалу суду від 23.10.2017 року про призначення стаціонарної судово - психіатричної експертизи та ухвалу від 07.12.2017 року в частині зміни виконавця проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 , захисником в установленому законом порядку не оскаржено.
Також, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисника про неповноту судового розгляду, оскільки на його думку при постановленні судового рішення поза увагою суду залишилася виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 3589/17 від 19 лютого 2018 року.

Так, відповідно до ст. 91 КПК України, обставинами, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні є зокрема обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Як убачається з наданої захисником ОСОБА_7 , до суду першої інстанції виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3589/17 від 19 лютого 2018 року, будь які данні про позитивні зміни психічного стану ОСОБА_8 , під час його перебування в КЗ «Кіровоградська обласна психіатрична лікарня», відсутні, а отже суд першої інстанції при ухвалені судового рішення обґрунтовано не взяв до уваги вказаний письмовий доказ.

Крім того, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру, у відповідності до ст.95 КК України та ст. 514 КПК України, здійснюється судом, виключно за письмовою заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Також, колегія суддів знаходить безпідставними доводи захисника щодо недопустимості доказів отриманих під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.3 ст. 89 КПК України, сторони кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

Так під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , був залучений захисник. Під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, зібрані під час досудового розслідування докази захисником неоспорювалися, будь яких клопотань з цього приводу захисник не заявляв, що також підтверджується журналом судового засідання та аудіо записом судового засідання. А отже, суд апеляційної інстанції вважає докази, які були предметом дослідження в суді першої інстанції та на які районний суд послався у судовому рішенні, належними, допустимими та достовірними. А відсутність у матеріалах кримінального провадження постанови про зміну порядку досудового розслідування, не може бути підставою для визнання недопустимими доказів у вказаному кримінальному провадженні.

Більш того, захисник в обґрунтування своїх апеляційних доводів у підтвердження недопустимості доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, до апеляційного суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і достатньо вмотивованою.

Під час апеляційного перегляду, доводи апеляційних скарг захисника та законного представника не знайшли свого підтвердження, а тому колегія суддів залишає їх без задоволення.

При перегляді рішення суду по даному провадженню істотних порушень кримінального процесуального закону, як під час досудового так і судового слідства, які перешкодили чи могли б перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване рішення не встановила, а тому підстав для скасування чи зміни ухвали не вбачається.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 405, 407, 503, 507, 512, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2018 року, якою стосовно ОСОБА_8 , застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2