справа № 2314/2757/12
провадження №51-5443ск18
Постанова

27 квітня 2018 року
м. Київ
Суддя Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

У касаційній скарзі прокурор порушується питання про перевірку судових рішень у касаційному порядку.

Згідно з вимогами частини 2 статті 388 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК 1960 року) справа не витребовується, якщо скарга не відповідає вимогам статті 350 цього Кодексу. Це положення вимагає, зокрема, щоб в касаційній було зазначено, в чому полягає незаконність вироку або ухвали та доводи на її обґрунтування.
Прокурор не дотримався цих вимог. У поданій скарзі прокурор, оспорюючи зазначені вище судові рішення, посилається на істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання.
Стверджуючи про неправильне застосування судами закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання, прокурор не зазначає в своїй скарзі, яке саме положення кримінального закону і яке саме покарання має застосовуватися до виправданої особи відповідно до чинного законодавства.
Вважаючи, що суди допустили істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, прокурор посилається на неправильну, на його думку, оцінку судами доказів. Однак в касаційній скарзі не зазначено, які саме докази неправильно досліджено судами, в чому полягає порушення кримінально-процесуального закону в дослідженні конкретних доказів, і чому, на думку прокурора, ці порушення, якщо вони мали місце, перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законні, обґрунтовані і справедливі рішення.
Крім того, невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи, неповнота та однобічність досудового та судового слідства, незгода прокурора з оцінкою судами фактичних обставин справи згідно зі статті 398 КПК України 1960 року не є підставами для скасування або зміни судових рішень касаційним судом.
Враховуючи вимоги статті 16-1 КПК 1960 року, яка передбачає, що при розгляді справи в суді функції обвинувачення, захисту і вирішення справи не можуть покладатися на один і той же орган, суд позбавлений можливості прийняти рішення по скарзі, в якій чітко не сформульовані позиції скаржника щодо конкретних порушень кримінально-процесуального закону і не наведено обґрунтування, чому скаржник вважає це порушенням кримінально-процесуального закону.
Виходячи з наведеного, касаційна скарга прокурора як така, що не відповідає вимогам статті 350 КПК України 1960 року, не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Справу може бути витребувано для її перевірки в касаційному порядку при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених недоліків у межах передбаченого частиною 2 статті 386 КПК України 1960 року строку, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії даної постанови.
Керуючись частиною 2 статті 388 КПК 1960 року, пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ) з урахуванням положень частини 11 § 3 розділу 4 Закону № 2147-VІІІ, суддя постановив:
Відмовити у витребуванні справи за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінальної справи судом апеляційної інстанції на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 01 лютого 2018 року щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1