КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/108/18
Провадження № 1-кп/534/57/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 рокуКомсомольський міський суд Полтавської області
в складі:головуючого судді ОСОБА_1
з участю:секретаря судових засіданьОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілогоОСОБА_4
захисникаОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні матеріали кримінального провадження №0000041 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Комсомольська Полтавської області, громадянина України, з повною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.07.2017 року вироком Комсомольського міського суду Полтавської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

в с т а н о в и в :

10 січня 2018 року близько 14 год. 00 хв., маючи умисел на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 переліз через паркан та проник на огороджену територію садової ділянки АДРЕСА_2 , та повторно таємно викрав звідти 3 металеві труби довжиною 2 м діаметром 80 мм кожна, 10 металевих труб довжиною 80 см та діаметром 150 мм кожна, 30 металевих арматур довжиною по 80 см кожна, 2 арматури довжиною по 1,5 м діаметром 12 мм кожна, загальною вагою 178 кг, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 1041,60 грн. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю та показав, що прибув на територію садового товариства бажаючи викрасти металобрухт. З цією метою він переліз через паркан висотою 2-2,5 м та проник на територію садової ділянки, де зібрав різні металеві предмети, перекинув їх через огорожу та сховав у лісі на відстані приблизно 400 метрів від місця викрадення. Через два дні ОСОБА_6 повернувся до місця схованки разом із особами, які погодилися придбати металобрухт. У той час, коли вони завантажували викрадене майно до автомобіля, підійшов потерпілий, який впізнав своє майно та викликав поліцію. У вчиненому ОСОБА_6 повністю розкаявся.

Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_6 надавав під час досудового розслідування, які було перевірено в ході слідчого експерименту за його участі. В ході згаданої слідчої дії обвинувачений ОСОБА_6 показав в якій спосіб він переліз через огорожу та як перекидав через неї викрадене майно (а.с.77).

Потерпілий ОСОБА_4 показав в суді, що має у володінні садову ділянку в Садовому товаристві «Придніпровське», яку огороджено високим парканом із хвірткою, що зачиняється на замок. 10 січня 2018 року він виявив, що з цієї ділянки зникли металеві труби та металеві кілочки (обрізки труб та арматури). Через два дні ОСОБА_4 повернувся до садової ділянки та побачив, що на відставні близько кілометра, у лісі, стоїть автомобіль із причепом. Підійшовши, ОСОБА_4 побачив, що троє невідомих, серед яких був і обвинувачений, завантажують викрадене у нього майно, та викликав поліцію. Матеріальних претензій до обвинуваченого не має, у зв`язку із поверненням викраденого.

Крім показань обвинуваченого та потерпілого, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 16.01.2018 року місцем вчинення злочину є садова ділянка № НОМЕР_1 , розташована на алеї №23 Садового товариства «Придніпровське», яка по периметру огороджена металевим парканом (сітка рабиця). На згадані території знаходиться садовий будинок, город, садове приладдя. Вхід на територію обладнано металевою хвірткою (а.с.69).

Згідно до протоколу огляду від 12.01.2018 року на узбіччі дороги неподалік від СТ «Придніпровське» виявлено автомобіль із причепом, на якому та поруч із ним знаходилися 310 кг металевих виробів, 178 кг з яких це труби та кілочки потерпілого (а.с.63).

Відповідно до довідки ПП «Октан» вартість 178 кг брухту чорного металу становить 1014,60 грн. (а.с.74).

В ході судового розгляду, не заперечуючи встановлених судом обставин вчинення злочину, захисник ОСОБА_5 наголошував на тому, що дії його підзахисного підлягають кваліфікації за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, так як, на його думку, він вчинив закінчений замах на крадіжку без проникнення у сховище.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_6 не мав реальної можливості розпорядитися викраденим, бо не встиг його збути та отримати за це гроші. Також ОСОБА_5 вважає, що територія садової ділянки потерпілого не може вважатися сховищем, так як вона не призначена для зберігання майна та не має навісу чи відповідної споруди для цього.

Наведені вище доводи захисника суд не приймає до уваги з наступних підстав.

Так, диспозицією ч.3 ст.185 КК України передбачено, що особа притягується до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16.01.2018 року місцем вчинення злочину є садова ділянка, тобто територія, яка має засоби охорони від доступу сторонніх осіб у вигляді більш ніж двохметрової огорожі, та використовувалася потерпілим для зберігання матеріальних цінностей, у тому числі металевих труб та іншого приладдя.

З показань потерпілого та обвинуваченого вбачається, що на згадану територію не було вільного доступу і тому останній, для вторгнення до неї, був вимушений перелазити через паркан, а згодом і перекидати через нього викрадене майно, що і було підтверджено в ході слідчого експерименту.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що територія садової ділянки потерпілого, в розумінні ч.3 ст.185 КК України, є іншим сховищем, тому доводи захисника ОСОБА_5 про протилежне вважає хибними.

Відповідно до диспозиції ст.185 КК України крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і реальної можливості розпорядження ним як своїм власним.

В ході судового розгляду встановлено, що 10 січня 2018 року обвинувачений ОСОБА_6 незаконно заволодів майном потерпілого та розпорядився ним на свій розсуд, а саме сховав у лісі неподалік від садового товариства, а через дві доби повернувся на місце схованки та був затриманий потерпілим під час збуту викраденого.

З огляду на викладене, суд вбачає в діях ОСОБА_6 закінчений склад злочину, тому відсутні підстави для кваліфікації його дії як замах на крадіжку. Та обставина, що обвинувачений не встиг отримати грошові кошти від збуту викраденого та розпорядитися ними, як на цьому акцентує увагу захисник, для правової кваліфікації дій обвинуваченого значення не має.

Окрім того, під час судового розгляду стороною захисту фактично не заперечувався зазначений в обвинувальному акті розмір завданої потерпілому майнової шкоди, доказів на спростування визначеної стороною обвинувачення вартості викраденого майна суду не надано. Тому виходячи із засад змагальності та диспозитивності кримінального судочинства, суд вважає, що обставини щодо вартості викраденого майна є встановленими і посилання захисника ОСОБА_5 на те, що вартість викраденого майна визначено виходячи з мінімальної вартості металобрухту, а не з ринкової вартості металевих труб та виробів не приймаються судом до уваги.

Оцінивши дослідженні та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності. Його дії підлягають кваліфікації за ч.3 ст.185 КК України, так як він вчинив умисне таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднане із проникненням в інше сховище.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини справи в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 має непогашену судимість за вчинення аналогічного злочину проти власності та вчинив новий злочин у період випробування, призначеного за попереднім вироком, неодружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем постійного проживання характеризується посередньо (а.с.89-96). Окрім того, з його слів, ОСОБА_6 має повну середню освіту, неофіційно працює у приватного підприємця підсобником.

Згідно досудової доповіді органом пробації обвинуваченому ОСОБА_6 визначено середній рівень вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства (а.с.35).
Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує його щире каяття та сприяння розкриттю злочину. Інших обставин, які б обтяжували або пом`якшували покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, вартість викраденого майна, думку потерпілого, який на суворому покаранні не наполягає, особу обвинуваченого та положення ст.50, ч.3 ст.65 КК України, які передбачають, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення осіб, які вчинили злочини, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів, суд враховуючи суспільну небезпечність вчиненого злочину, вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі.

Тільки таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України не вбачається.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з іспитовим строком, суд звертає увагу на те, що за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду і про можливість виправлення засудженого без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених на нього судом обов`язків.

В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 вчинив новий умисний тяжкий злочин у період випробування, тому суд вважає, що обмеження, які можуть бути застосовані щодо обвинуваченого при звільненні від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.ст.75, 76 КК України, вже не зможуть забезпечити його виправлення без відбування реального покарання.

За таких обставин, підстав для повторного звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням судом не вбачається.

За вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до трьох років позбавлення волі та звільнено із випробуванням строком на один рік.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив встановлений судом новий злочини у період випробування, тому, у відповідності до ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком, і визначає остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід не обирався, тому, враховуючи його особу, обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого до набрання вимоком законної сили зможе забезпечити запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього певних обов`язків.

З огляду на викладене, не підлягає задоволенню усне клопотання прокурора про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як безпідставне та необґрунтоване.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до приписів ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Комсомольського міського суду Полтавської області від 11 липня 2017 року, і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з дня його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язку не відлучатися з міста Горішні Плавні без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Речові докази:

-3 металеві труби довжиною 2 м діаметром 80 мм кожна, 10 металевих труб довжиною 80 см та діаметром 150 мм кожна, 30 металевих арматур довжиною по 80 см кожна, 2 арматури довжиною по 1,5 м та діаметром 12 мм кожна, загальною вагою 178 кг залишити потерпілому ОСОБА_4 , як йому належні (а.с.88);

-132 кг металобрухту, які передано на зберігання голові правління СТ «Придніпровське» повернути їх власнику (а.с.86).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Після проголошення вироку учасники судового розгляду мають право отримати його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1