Дата документу Справа № 337/3380/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/508/18
Єдиний унікальний № 337/3380/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.190 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня, навчається на 2 курсі ДНЗ «Запорізький професійний ліцей автотранспорту», не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 07.06.2016р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст.185 КК України до 80 годин громадських робіт, 31.08.2016р. знятий з обліку по відбуттю покарання;
2) 16.05.2017р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч.2 ст.190, ст.75,76 КК України до 1 року позбавленні волі з випробувальним терміном 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017р. та остаточно визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 1 рік 1 місяць.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислюється з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку суду.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено особисте зобов`язання.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 08 серпня 2017р. приблизно о 19.30год. ОСОБА_7 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, знаходячись біля школи №16, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Воронезька, буд.2, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, під приводом здійснення телефонного дзвінку, незаконно заволодів у малолітнього ОСОБА_9 мобільним телефоном «Samsung G-350E», вартістю 1500,00грн., який належить ОСОБА_10 , яким у подальшому розпорядився на власний розсуд.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеність своєї вини, вважає, про при ухваленні вироку судом призначено дещо суворе покарання. Апелянт вказує, що він свою вину визнав, щиро кається, допомагав слідству, потерпілий отримав викрадене майно та претензій до нього немає. Просить суд признчити покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Враховуючи викладене обвинувачений просить скасувати вирок та винести новий вирок, яким призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в цілому відповідає зазначеним вимогам.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, кваліфікація дій останнього, встановлені і вказані обставини у обвинувальному вироку, ґрунтуються на підставах, які сторонами провадження не оспорюються, тому перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.190 КК України, заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно.

Оскільки ці висновки ґрунтуються на обставинах подій, які обвинуваченим у апеляційній скарзі не оспорюються, тому дані обставини, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Порушень ст.ст.349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості. Судом також враховано сукупність фактичних обставин, які характеризують особу обвинуваченого, відсутність обставин які пом`якшують і обтяжують покарання.

При вивченні особи обвинуваченого судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений, раніше судимий за вчинення умисних, корисливих злочинів, судимості за які в установленому законом порядку не зняті та не погашені, вчинив аналогічний злочин в період випробувального терміну, визначеного попереднім вироком суду, обвинувачений є працездатною особою, не працює, навчається на денному відділенні 2 курсу ДНЗ «Запорізький професійний ліцей автотранспорту», має постійне місце мешкання, виховувався в родині опікуна, мав статус дитини, позбавленої батьківського піклування, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Встановлені судом першої інстанції відомості про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів обвинуваченого, наведених в апеляційних скарзі, не знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення.

При цьому доводи апелянта на предмет того, що він щиро покаявся і активно сприяв розкриттю злочину не можна визнати в повній мірі обґрунтованими, адже під час досудового розслідування і в суді першої інстанції обвинувачений вину фактично визнавав частково.
Покарання ОСОБА_7 судом було призначено в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.190 КК України і підстав вважати його надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Покарання за сукупністю вироків також призначено судом правильно, і фактично в мінімальному розмірі.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого випливало, що він просив призначити покарання у вигляді позбавлення волі терміном три роки з 2 роками умовно, посилаючись при цьому на положення ст.75 КК України, однак положення цієї норми закону про кримінальну відповідальність не передбачає можливість прийняття такого рішення (призначення покарання умовно), а передбачає можливість звільнення особи від призначеного покарання з випробуванням.

Разом з цим, ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 16.05.2017 за ч.2 ст.190 КК України до 1 року позбавленні волі і на підставі ст.75 КК України звільнений від покарання з випробуванням на строк 1 рік з покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України. Протягом іспитового строку останній вчинив новий злочин (обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні), тому після призначення покарання за сукупністю вироків, положення ст.75 КК України щодо нього не може бути застосовано взагалі.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2017 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4