В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" червня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
захисника - адвоката ОСОБА_5
обвинуваченої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження № 755/10011/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0006450 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Щорс, Чернігівської області, громадянки України, з неповною загальною середньою освітою, одружена, непрацююча, зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючу за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судима

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України

встановив:

Судом визнано доведеним, що 08.05.2017 року о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_6 разом з невстановленими досудовим слідством особами, маючи на меті злочинний умисел на вчинення розбійного нападу, з метою заволодіння грошовими коштами та мобільним телефоном, що належать ОСОБА_4 , знаходилась за адресою: АДРЕСА_3 .

В цей час ОСОБА_6 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, з метою заволодіння грошовими коштами та мобільним телефоном, що належить ОСОБА_4 , разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, вчинила напад на ОСОБА_4 з погрозами застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, які виразились у прикладанні до обличчя та тіла потерпілої ОСОБА_4 праски, що була увімкнена.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу, з метою заволодіння грошовими коштами та мобільним телефоном, що належить ОСОБА_4 , діючи з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, ОСОБА_6 з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої та застосування дерев`яного табурету, а також увімкненої праски наказала ОСОБА_4 «подарувати» їй мобільний телефон марки «Леново 6010» та грошові кошти.

Усвідомлюючи реальність погроз потерпіла ОСОБА_4 не стала чинити опір та передала ОСОБА_6 мобільний телефон марки «Леново 6010» та не заперечувала щодо заволодіння в неї грошових коштів у сумі 2400 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 та невстановлені досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденими грошовими коштами та мобільним телефоном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілій майнової шкоди на загальну суму 2400 грн.

Суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України.
Обвинувачена ОСОБА_6 винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України не визнала. Зазначила, що перебуваючи біля магазину на ОСОБА_7 садах вона познайомилась із хлопцями, потім підійшли інші та між ними виник словесний конфлікт. Продавець сказала, що ті що їй нагрубили живуть у її знайомої ОСОБА_8 , тому вони вирішили піти до неї. Зазначила, що до ОСОБА_9 пішли вона, ОСОБА_10 та хлопці з яким вона познайомилась біля магазину, один з яких на ім`я ОСОБА_11 чи ОСОБА_12 .
Показала суду, що коли ОСОБА_8 відкрила двері цей малознайомий хлопець одразу почав кричати на ОСОБА_8 та бити, потім включив праску та коли обвинувачена це побачила вона вибила її із рук цього незнайомого чоловіка, та можливо в той час праска впала на ногу потерпілій. Потім їй вдалось вивести потерпілу із будинку, вона була побита, вони випили пива та розійшлись. Зазначила, що табуретом потерпілу не била, як телефон потерпілої опинився у неї пригадати не змогла. Вважає, що потерпіла її обмовила.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими доказами в їх сукупності.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 показала суду, що приблизно об 04 годині 08 травня 2017 року в двері хтось постукав, коли вона відчинила на прохання обвинуваченої, до неї увірвались сама обвинувачена, якийсь невідомий хлопець, якого ОСОБА_13 називала то ОСОБА_11 то ОСОБА_14 . Цей чоловік схопив її за волосся та почав бити. Вона бачила, як ОСОБА_15 із ОСОБА_16 пішли, а ОСОБА_13 та цей невідомий чоловік лишились. Після цього, ОСОБА_13 сказала, що їй потрібен телефон та попросила його подарувати. Коли потерпіла відмовила, то ОСОБА_13 нанесла їй удар стільцем по голові та потерпіла погодилась його віддати. Після цього вони стали питати, чи є в неї гроші, на що вона відповіла, що в курточці. Зазначила, що перед тим, як вони забрали гроші їй спочатку погрожував праскою ОСОБА_14 ( ОСОБА_11 ), а потім ОСОБА_13 взяла праску та зі словами, що не така синтементальна притулила до коліна. Зазначила, що в ту ніч в неї забрали гроші у розмірі 2400 грн та телефон.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав суду, що був у будинку потерпілої, проте коли побачив чи почув як раніше незнайомий йому чоловік вдарив ОСОБА_8 , то пішов. ОСОБА_13 лишилась, проте вона просила не чіпати потерпілу.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показав суду, що він із ОСОБА_6 пили пиво біля магазину, потім він пішов спати, проснувся коли приїхала поліція та вилучила телефон ОСОБА_18 , а потім запросили понятих.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 показав суду, що був запрошений бути понятим під час вилучення із будинку де проживала обвинувачена ОСОБА_6 мобільних телефонів, вилучення відбулось у його присутності та він підписав протокол.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Згідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Статтею 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.
З досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.
Так, 09 травня 2017 року об 22:04 надійшло повідомлення зі служби 102, що 09.05.2017 року об 21:58 за адресою АДРЕСА_4 , бригада №14 вночі приблизно об 4-5 годині ранку прийшла знайома дівчина та три чоловіки, побили її та викрали телефон і гроші (т. 1 а.с. 74).
10 травня 2017 року об 15:10 вказані відомості внесені до ЄРДР із кваліфікацією дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України.
Згідно до протоколу обшуку від 10 травня 2017 року, який проводився із 15:40 до 16:00, в присутності двох понятих та спеціаліста слідчим СВ Дніпровського УПГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_20 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 будинку АДРЕСА_5 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Леново 6010» (т. 1 а.с. 75- 82).
Зазначені слідчі дії проводилися одразу після вчинення злочину, як виняток, передбачений ч. 3 ст. 233 КПК України, для невідкладних випадків та під час судового розгляду було встановлено що слідчий, прокурор після проведення зазначеного обшуку зверталися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Про це свідчить ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 12 травня 2017 року (т. 1 а.с. 83-85).
Так само, суд відкидає доводи захисника, що обшук та вилучення мобільного телефону потерпілої ОСОБА_4 здійснювалось за відсутності понятих, оскільки допитаний в якості свідка - понятий ОСОБА_19 підтвердив свою присутність під час обшуку та факт вилучення цього телефону.
Відповідно до протоколу огляду предметів від 20.06.2017 року, у присутності потерпілої ОСОБА_4 було оглянуто мобільний телефон марки «Леново 6010» темно-коричневого кольору, який на момент огляду був без сім-картки (т. 1 а.с. 98-99).
Відповідно до Висновку експерта №1471 від 27 червня 2017 року у ОСОБА_4 на момент первинно відомого звернення за медичною допомогою мали місце :
а) закрита черепно-мозкова травма у вигляді синця - на повіках правого ока, крововиливу на склері правого ока - без опису їх морфологічних властивостей, струсу головного мозку;
б) термічний опік І-ІІ ступеню приблизно 0,1 % площі тіла на передньо-внутрішньої поверхні лівого колінного суглобу (наслідком загоєння якого стала виявлена при судово медичному огляді ділянка епіталізації рожево- коричневого кольору).
Описані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, відповідно до п.п. 2.3.3 та 4.6 «Правил» (т. 1 а.с. 90-97).

При цьому, суд зазначає, що до фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто в момент застосувння створювало реальну погрозу для життя потерпілого.
Фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я охоплюється: легке тілесне ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я або небезпечну втрату працездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, замах на вбивство, вбивство.
При цьому оцінка небезпечності насильства, яке виявляється у погрозі повинна проводитися не стільки на суб`єктивному сприянні небезпечності потерпілим, скільки на об`єктивних критеріях і з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така погроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи.
Тобто, обвинувачена неочікувано завдала удару потерпілій табуретом, позбавивши останню можливості чинити опір, а потім за допомогою увімкненої праски продовжила погрози, що вказує на небезпечність її дій по відношенню до потерпілої, що з урахуванням, обставин вчинення злочину, показань потерпілого та висновку судово - медичної експертизи №1471 від 27 червня 2017 року підтверджує факт насильства та його небезпечність.
В той же час дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Враховуючи, що суд першої інстанції здійснює судовий розгляд лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, суд погоджується із кваліфікацією таких дій обвинуваченої, оскільки потерпіла у судовому засіданні також показала, що погодилась віддати телефон після застосування насильства щодо неї та погроз про його застосування зі сторони обвинуваченої та враховує, що прокурором обвинувачення в цій частині не змінювалось.
За таких обставин, враховуючи покази потерпілої, яка будучи попередженою про кримінальну відповідальність впевнено вказувала на ОСОБА_6 , як на особу, яка спільно із раніше невідомим їй чоловіком вчинила щодо неї злочин, до показів обвинуваченої що вона, навпаки намагалась зупинити невідомого чоловіка суд ставиться критично, враховуючи спільність їх дій по відношенню до потерпілої.
Виступаючи у судових дебатах, захисник обвинуваченої ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 зазначив, що прокурором не доведено та не встановлено місце вчинення злочину.
З приводу вказаних тверджень суд вважає підставним зазначити, що під час розгляду кримінального провадження по суті судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, диспозитивності, оскільки досліджені всі докази, надані сторонами. Жодного клопотання чи доказу з цього приводу суду не заявлялось, а доказів зі сторони захисту не долучалось. В той же час на підтвердження саме цього місяця вчинення злочину, прокурором були надані та в судовому засіданні дослідженні протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 10 травня 2017 року (т. 1 а.с. 71) згідно якого потерпіла ОСОБА_4 зазначила що напад на неї був скоєний саме за адресою, яка вказана в обвинувальному акті та наглядно знайомою їй ОСОБА_21 та саме за адресою: АДРЕСА_3 виїздила бригада швидкої допомоги (т. 1 а.с. 74).
Оцінюючи докази в їх сукупності, які досліджені в судовому засіданні, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчинені умисних дій, що виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи (розбій), за попередньою змовою групою осіб та правильність кваліфікації її дій за ч. 2 ст. 187 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є тяжким злочином, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, конкретні обставини справи, дані про особу винуватої.
Так, суд враховує, що ОСОБА_6 раніше не судима, останні два роки проживала в АДРЕСА_2 та скарг щодо неї не надходило, на обліку лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій не встановлено.

Як убачається з матеріалів провадження, в обвинувальному акті зазначено, що обтяжуючих покарання обставин не встановлено ( т.1 а.с. 3), а отже суд призначаючи покарання зваживши на вимоги статті 337 КПК, відповідно до якої судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею не може врахувати обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що було визнано самою обвинуваченою під час її допиту та про що просив прокурор у судових дебатах. Саме такий висновок міститься у Постанові Верховного суду від 08 травня 2018 року у справі №280/865/16-к.
Враховуючи конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченої, позицію прокурора та думку потерпілої, суд призначає обвинуваченій покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів у вигляді позбавлення волі, яке вона з врахуванням особи, тяжкості та конкретних обставин (наслідків) скоєного злочину має відбувати в ізоляції від суспільства в мінімальних межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 187 КК України із конфіскацією майна.
Підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України суд не вбачає.
Щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , слід зазначити, що на момент отримання обвинувального акту головуючим суддею, тобто 03 серпня 2017 року, термін дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою закінчився.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_6 повторно не обирався та підстави його визначення на цьому етапі відсутні, оскільки остання належним чином виконувала покладені на неї обов`язки відповідно до ч. 7 ст. 42 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертиз відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному проваджені, суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України і призначити їй покарання у виді семи років позбавлення волі із конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту затримання в порядку виконання вироку суду.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченій ОСОБА_6 у строк відбуття призначеного покарання, строк попереднього ув`язнення з 12 травня 2017 року по 09 липня 2017 року (т.1 а.с 18) включно, а саме з 12 травня 2017 року по 20 червня 2017 року із розрахунку, що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 2 (двом) дням позбавлення волі, а із 21 червня 2017 року по 09 липня 2017 року що 1 (один) день попереднього ув`язнення відповідає 1 (одному) дню позбавлення волі.
Речові докази телефон марки «Леново 6010», який повернутий потерпілій ОСОБА_4 залишити у її володінні(т. 1 а. с.100-101).

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції

Суддя: ОСОБА_22