Провадження № 1-кс/344/6552/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2018 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000347 від 06.09.2018, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обгрунтування якого посилався на те, що відділом СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 06.09.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 129 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , протягом серпня-вересня 2018 року, організував умисне пошкодження майна ОСОБА_6 , вчинене загально небезпечним способом шляхом вибуху. Для цього він залучив пособника ОСОБА_7 , який сприяв вчинення злочину та виконавців ОСОБА_8 та ОСОБА_9

ОСОБА_7 , протягом серпня-вересня 2018 року, діючи за вказівкою ОСОБА_4 , сприяв вчиненню злочину виконавцям ОСОБА_8 та ОСОБА_9 шляхом надання порад, про місце перебування об`єкта злочину, усунення перешкод, приховування слідів злочину та сприяння приховуванню злочину.

06.09.2018 ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , з метою заподіяння потерпілій ОСОБА_6 , матеріальної шкоди у великих розмірах, діючи умисно, на замовлення ОСОБА_4 та пособника ОСОБА_7 , прибули в с. Старий Косів Косівського району Івано-Франківської області.

В період часу з 01:30 по 02:30 год., ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_8 , з відома та згоди організатора ОСОБА_4 та пособника ОСОБА_7 , проникли в приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , де на першому поверсі встановили підривний пристрій невідомого взірця, після чого покинули приміщення ресторану.

Перебуваючи за межами приміщення ресторану ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , привели в дію вибуховий пристрів, після чого пролунав вибух, в наслідок якого було пошкоджено зал ресторану загальною площею близько 30 м.кв. на першому поверсі, чим спричинено потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди у великих розмірах.

Крім того ОСОБА_4 , перебуває у неприязних відносинах із своєю колишньою дружиною ОСОБА_10 , яка у жовтні 2017 року заявила про намір розлучитися з ним.

У своїх неприязних відносинах з дружиною, ОСОБА_11 звинувачував свою тещу ОСОБА_6 , якій неодноразово при особистих зустрічах та в телефонному режимі в період з жовтня 2017 року по вересень 2018 року погрожував фізичною розправою та вбивством, а саме підірвати її разом із її майном. ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 , раніше судимий, має авторитет у кримінальних колах мала реальні підстави побоюватися виконання цієї погрози ОСОБА_4 .

З метою підтвердження своїх погроз про намір вбивства ОСОБА_6 , ОСОБА_4 організував та за участі посібника ОСОБА_7 , виконавців ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 06.09.2018, в період часу з 01:30 по 02:30 год., з використанням вибухового пристрою невстановленого взірця підірвали приміщення ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що в АДРЕСА_1 , який належить його колишній тещі ОСОБА_6 , спричинивши останній майнову шкоду у великих розмірах.

06 вересня 2018 року о 18 год. 00 хв. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

07 вересня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , українцю, громадянину України, непрацюючому, раніше судимому за ст. 355 КК України, повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 27, ч. 2 ст. 194 КК України.

08 вересня 2018 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру за ч.1 ст. 129 КК України.

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 129 КК України, підтверджується Актом перевірки обєкта на наявність вибухових пристроїв, вибухових речовин або конструктивно схожих на них предметів від 06.09.2018 року, протоколом огляду місця події від 06.09.2018, протоколами допиту підозрюваних від 06.09.2018 року, протоколами допитів свідків від 06.09.2018 року, протоколом допиту потерпілого від 06.09.2018 року, протоколом огляду речей від 06.09.2018 року, а також іншими зібраними у провадженні доказами у їх сукупності.

Таким чином, дії ОСОБА_4 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 129 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, тобто даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява № 42310/04) від 21.07.2011 в пункті 175 зазначив, що «…термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення...».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Підозрюваний має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказані ризики існують, оскільки на даний час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та всіх причетних осіб до злочину.

Вчинене ОСОБА_4 , спільно з іншими особами умисне пошкодження майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах, загально небезпечним способом шляхом вибуху могло спричинити особливо тяжкі наслідки здоров`ю громадян, негативний суспільний резонанс.

Таким чином, до підозрюваного ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні судом стосовно ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід врахувати, що ОСОБА_4 , погрожував вбивством та фізичним насильством потерпілій ОСОБА_6 , що в свою чергу у відповідності до п.1 ч.4 ст. 183 КПК України дозволяє слідчому судді, суду при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави, та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні. Запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не можливо.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, з підстав викладених в ньому обставин, просив задоволити без визначення застави.

В судовому засіданні захисник підозрюваного щодо задоволення клопотання заперечив, просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. У випадку обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечує щодо визначення застави у більшому розмірі.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника. Повідомив, що хворіє, має цукровий діабет, на його утриманні перебуває малолітній син.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

З матеріалів клопотання вбачається, що 06.09.2018 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та 07.09.2018 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 194 КК України, а 08.09.2018 року за ч.1 ст. 129 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 , злочину передбаченого ч. 2 ст. 194, ч.1 ст. 129 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, потерпілих у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 вказаного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані, його вік, стан здоров`я та майновий стан, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання, а також відсутність судимості.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задоволити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , пенсіонера, раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів до 05 листопада 2018 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Івано-Франківській установі виконання покарань № 12.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_12 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1