АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/528/2018 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 травня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_8 в розмірі 64% статутного капіталу вказаного товариства та ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства.
Цією ж ухвалою заборонено ТОВ «НВП «СВІТЛО» (), його посадовим особам, довіреним особам та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії направлені на внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань будь-яких відомостей зокрема про зміну керівника, місця знаходження, складу учасників ТОВ «НВП «СВІТЛО», в тому числі, але не виключно подавати до відповідного відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та легалізації громадських формувань, будь-яким іншим державним реєстраторам відповідних реєстраційних органів, а також всім приватним та державним нотаріусам здійснювати реєстраційні дії по внесенню змін до відомостей про зміну керівника, місця знаходження, складу учасників, а також будь яких інших змін у відомостях, які містяться в Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань, щодо ТОВ «НВП «СВІТЛО» () та заборонено Міністерству юстиції України та його територіальним органам, всім районним державним адміністраціям у м. Києві, нотаріусам, акредитованим суб`єктам та Державній реєстраційній службі України здійснювати державну реєстрацію будь-яких змій до установчих документів, а також внесення будь-яких змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань стосовно ТОВ «НВП «СВІТЛО» ().

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував відповідність майна, на яке прокурор просить накласти арешт, вимогам ст. 98 КПК України, та прийшов до висновку про необхідність його задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, власник майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що нежитлові приміщення за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86-Б приєднано до даного кримінального провадження як речовий доказ та ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 30.03.2016 на дані нежитлові приміщення накладено арешт, що, як вказує апелянт, свідчить про забезпечення збереження такого речового доказу та, в свою чергу, спростовує припущення прокурора про намір службових осіб ТОВ «Офісний центр «Квадрат на Малевича» 15.06.2016 року продати вказані нежитлові приміщення. Додає, що клопотання прокурора про арешт майна спрямоване на умисне створення перешкод у виконанні судових рішень в адміністративних та господарській справах, які набрали законної сили.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 17.02.2017 року вже накладено арешт на корпоративні права ТОВ «НВП «Світло» та зазначає, що дана ухвала прийнята за наслідками розгляду аналогічного за змістом клопотання сторони обвинувачення.

Далі автор апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя не врахувала неможливість використання корпоративних прав як доказу у кримінальному провадженні, зважаючи на їх нематеріальну правову природу, не оцінила розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, не переконалася у наявності доказів, які б вказували про вчинення кримінального правопорушення, про яке вказує прокурор, та їх достатність для пред`явлення обґрунтованої підозри, не врахувала, що арешт корпоративних прав порушує справедливий баланс між інтересами власника майна і завданням цього кримінального провадження. Додає, що судове засідання по розгляду даного клопотання тривало 5 хвилин, за які неможливо перевірити матеріали на 50-ти сторінках.
Одночасно апелянт вказує на те, що оскаржувану ухвалу постановлено без його участі, копію ухвали ним отримано 28 серпня 2017 року, а тому строк на апеляційне оскарження ним не порушено. Апеляційна скарга подана до суду 01 вересня 2017 року.
Заслухавши доповідь судді, думку власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна участіу судовому засіданні не приймав, копію ухвали апелянтом отримано 28 серпня 2017 року, апеляційна скарга подана до суду 01 вересня 2017 року, пятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не порушено, а тому і не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0003154, відомості про яке 24.03.2016 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 206-2 КК України.
Прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_8 в розмірі 64% статутного капіталу вказаного товариства та ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року задоволено, проте зтаким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки власником майна ОСОБА_7 , в частині накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , звертаючись до суду із клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.
Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність цього майна положенням ст. 98 КПК України та наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу, оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійного визначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України та має здійснювати контроль правильності прийнятого слідчим рішення.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, постановою про приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.02.2017 року, нежитлові приміщення в літері «Б» загальною площею 2455, 7 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , у даному кримінальному провадженні визнані речовим доказом (а.с. 41-42).
Проте, прокурор у клопотанні ставить питання про арешт корпоративних прав учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_8 в розмірі 64% статутного капіталу вказаного товариства та ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, а не вказаних нежитлових приміщень, на що слідчий суддя уваги не звернув, що є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурором надано постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 08.02.2018, відповідно до якої корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_8 в розмірі 64% статутного капіталу вказаного товариства у даному кримінальному провадженні визнано речовим доказом.
Враховуючи те, що корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, у даному кримінальному провадженні на час розгляду клопотання прокурора не набули статусу речового доказу, з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідної постанови та ненадання такої постанови стороною обвинувачення у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених порушень КПК України, є передчасними, з урахуванням наведених вище підстав для скасування ухвали.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню в частині накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, з мотивів викладених апеляційним судом.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 та накладено арешт на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_8 в розмірі 64% статутного капіталу вказаного товариства та ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства, скасувати в частині накладення арешту на корпоративні права учасника ТОВ «НВП «СВІТЛО» () ОСОБА_7 в розмірі 36 % статутного капіталу вказаного товариства.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ ___________________ ___________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4