Номер провадження 1-кп/243/624/2018
Номер справи 243/6014/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» липня 2018 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

- прокурора ОСОБА_3 ,

- потерпілої ОСОБА_4 ,

- обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000041 від 26 лютого 2018 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області 03 липня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, не одруженого, має на утримані неповнолітню дитину, інвалідом не являється, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , у період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року, проживаючи в м. Слов`янську Донецької області, умисно злісно, ухилявся від платежу встановлених рішенням суду коштів па утримання дитини (аліментів).

Так, згідно Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 2-6768 від 17 грудня 2009 року та на підставі Виконавчого листа № 2-6768 від 17 грудня 2009 року ОСОБА_5 був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на утримання свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до його повноліття.

Однак, ОСОБА_5 від сплати аліментів злісно ухилявся, порушуючи ст. 21. ч. 3 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до положень яких, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах, права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними та що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а саме останній, за допомогою у працевлаштуванні до Слов`янського міського центру зайнятості не звертався, заходів щодо працевлаштування та погашення заборгованості по сплаті аліментів не вживав. З наявних у нього випадкових заробітків виплати аліментів не проводив, іншої допомоги на утримання дитини не надавав.

Заборгованість ОСОБА_5 по виплаті аліментів на утримання дитини згідно розрахунку, проведеного Відділом державної виконавчої служби Слов`янського міського Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року складає 8472 грн., що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідно до платежів.

У скоєнні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_5 викривається наступними доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 визнав повністю свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України та суду пояснив, що згідно Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 2-6768 від 17 грудня 2009 року та на підставі Виконавчого листа № 2-6768 від 17 грудня 2009 року він був зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на утримання свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до його повноліття. Заборгованість його по виплаті аліментів на утримання дитини за період з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року складає 8472 грн.

У тому, що вчинив вказане кримінальне правопорушення, він щиро розкаявся.

Потерпіла ОСОБА_4 , у судовому засіданні просить суд призначити покарання на розсуд суду.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, показань потерпілої, провина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Із Довідки-розрахунку про неотримання аліментів № АСВП-16859586/5205 від 12 лютого 2018 року вбачається, що на примусовому виконанні у Слов`янському міськрайонному Відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області перебуває виконавче провадження АСВП за № 16859586 відкритого на підставі Виконавчого листа за № 2-6768 який видано згідно Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2009 року про стягнення аліментів з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 1/4 частині, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з усіх видів заробітку, доход до досягнення дитиною повноліття. Згідно матеріалів виконавчого провадження за період сплати аліментів, а саме з 01 серпня 2017 року по 31 січня 2018 року включно аліменти нараховані але не сплачені у такому розмірі всього 8472 гривні (а.п.4).

Із Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 грудня 2009 року вбачається, що позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити. Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16 листопада 2009 року до повноліття дитини (а.п.14).

Із Протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 04 квітня 2018 року вбачається, що вилучено копію Виконавчого провадження АСВП № 16859586 прошито та пронумеровано, завірено належним чином (а.п.24-84).

Із Довідки № 202 від 04 червня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 09 листопада 2017 року по теперішній час проходить курс реабілітації від наркотичної залежності в Центрі ресоціалізації наркозалежної молоді «Перемога» Донецької обласної громадської організації «Перемога» (а.п.91).

Із Довідки Слов`янського міського центру зайнятості № 542 від 12 квітня 2018 року вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований як безробітний в Слов`янському центрі зайнятості з 12 грудня 2014 року, дата припинення реєстрації 14 грудня 2015 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , дохід за період з 12 грудня 2014 року по 14 грудня 2015 року становить усього 4003,95 гривень (а.п.98).

Із Повідомлення Слов`янського міськрайонного Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 16859586 від 11 червня 2018 року вбачається, що 16 квітня 2018 року до відділу з`явився ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зобов`язаний, згідно Виконавчого листа № 2-6768 виданого 17 грудня 2009 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області сплачувати аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та який знаходиться у розшуку по аліментам, згідно Ухвали Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 243/2039/18 від 16 березня 2018 року. У теперішній час боржнику роз`яснений порядок виплати аліментів, тому пропоную зняти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 з розшуку по аліментам (а.п.104).

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи трактуються на його користь, саме у цьому полягає основоположний принцип презумпції невинуватості.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і Постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» № 5 від 29 червня 1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

Статті 370, 373 КПК України вказують, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього кодексу. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, у правовій державі при ухваленні судового рішення не допускається обвинувальний ухил, по суті якого кожен, хто постав перед судом повинен бути визнаний винним, а навпроти гарантується та усіляко забезпечується презумпція невинуватості особи.

Як правило, чим тяжчим є злочин, тим суворіше суд повинен дотримуватись стандарту доведеності вини під час ухвалення вироку.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахування викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 1 ст. 164 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченого повністю доведено, а вчинене обвинуваченим ОСОБА_5 вірно кваліфіковано за ст. 164 ч. 1 КК України, тобто злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

При визначенні міри покарання обвинуваченому у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченим, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до злочинів невеликої тяжкості, характер, ступінь його суспільної небезпеки, ступінь негативної майнової шкоди і наслідків для потерпілої, дані про особу обвинуваченого.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_5 щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.2 «Відповідно до п.1 ч.1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом… менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо».

Суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, також враховує вимоги ч.2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч.2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Суд бере до уваги таку правову позицію, зазначену в Постанові ВСУ від 14 квітня 2016 року. Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.»

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 є осудним, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вперше вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, задовільно характеризується за місцем мешкання, суд враховує також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також те, що потерпіла не наполягає на суворій мірі покарання для обвинуваченого, і тому суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_5 покарання у виді громадських робіт, в межах санкцій інкримініруємої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.

Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ОСОБА_5 нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 ч. 1 КК України і призначити йому покарання за цією статтею кримінального закону у виді громадських робіт на строк сто годин.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту реального виконання ним покарання у виді громадських робіт.

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок ухвалено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий: суддя

Слов`янського м іськрайонного суду ОСОБА_1