Справа №490/8418/17 22.08.2018
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу законного представника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
законний представник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 , засудженого вироком Арбузинського районного суду Миколаївській області від 16.03.2017 р. за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України, до 5 років 3 місяців позбавлення волі, від подальшого відбування вказаного покарання з підстав, визначених ст. ст. 81, 107 КК України, відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі законний представник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_5 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі законний представник засудженого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції необґрунтованою та незаконною, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, судовий розгляд неповним, що є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції.
Вважає, що твердження працівників державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» під час судового розгляду про те, що засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на дострокове звільнення, упереджені, адже вона та засуджений ОСОБА_5 неодноразово звертались до різних установ зі скаргами на керівництво державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор» про порушення умов тримання та прав засудженого ОСОБА_5 .
Зазначає, що, з урахуванням попереднього ув`язнення, засуджений ОСОБА_5 фактично відбув 14/15 від призначеного покарання, що станом на 10.06.2018 р. становить 4 роки 11 місяців.
Вважає недоцільним подальше перебування засудженого ОСОБА_5 в місцях відбування покарань, оскільки він своєю сумлінною поведінкою та прагненням до навчання довів своє виправлення, до того ж, він бажає закінчити ліцей та отримати професію, але для цього бажано повернутися додому до початку навчального року, а термін його ув`язнення закінчується 10.10.2018 р., коли прийом абітурієнтів на навчання вже не здійснюється, а документи ОСОБА_5 їм не повертають.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

28.09.2017 р. та 16.11.2017 р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшли клопотання ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_6 , в яких вони просять застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
ОСОБА_5 засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївській області від 16.03.2017 р. за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, із застосуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 29.06.2017 р., до 5 років 2 місяців позбавлення волі і перебуває в державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор»
З наданих державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор» документів та особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній характеризуються позитивно, стягнень та заохочень не має. Відомостей про те, що засуджений залучався до праці чи навчався, сумлінно ставився до праці чи навчання, надані матеріали не містять. Документів, які б свідчили про викладене, засудженим і його матір`ю не надано. З опитувального листа, наданого державною установою «Миколаївський слідчий ізолятор», слідує, що працівники цієї установи не вважають ОСОБА_5 таким, що заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Суд дійшов висновку, що з наданих документів не встановлено, що засуджений ОСОБА_5 під час відбування покарання показав сумлінне ставлення до праці чи до навчання, та що він у період відбування покарання взагалі залучався до праці чи навчання, а тому передбачені ст. ст. 81, 107 КК України підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення відсутні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення законного представника засудженого ОСОБА_5 . ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 107 КК України, до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання незалежно від тяжкості вчиненого злочину. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до засуджених за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, після фактичного відбуття не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання, як засуджений 16.03.2017 р. Арбузинським районним судом Миколаївської області за вчинення у шістнадцятирічному віці злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК України, та з урахуванням ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.07.2015 р. по 16.03.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29.06.2017 р. засудженому ОСОБА_5 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 17.03.2017 р. по 20.06.2017 р. з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, а з 20.06.2017 р. по 29.06.2017 р. з розрахунку день за день.
Отже, на день подачі до суду першої інстанції клопотань засудженим ОСОБА_5 та його законним представником ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, ОСОБА_5 , який засуджений у неповнолітньому віці за злочин середньої тяжкості та тяжкий злочин, відбув більше половини строку покарання, призначеного судом, а тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Разом з тим, відповідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р. «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання особи, яка була засуджена до позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до 18 років, є доведеність того, що вона сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довела своє виправлення.
Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи до навчання та праці за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 характеризується посередньо, стягнень і заохочень не має, відомості про те, що він сумлінно ставився до праці чи сумлінно навчався, або взагалі залучався до праці чи навчався, у матеріалах справи відсутні, з опитувального листа вбачається, що на думку працівників державної установи «Миколаївський слідчий ізолятор», ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до опитувального листа щодо застосування до засудженого заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, засуджений ОСОБА_5 не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Аналізуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотань засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.
Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про залишення без задоволення клопотань засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, залишаючи без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 107 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу законного представника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 7 червня 2018 року про відмову у задоволенні клопотань засудженого ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3