Постанова
іменем України

04 липня 2018 року

м. Київ
справа № 591/2816/14-к
провадження № 51-2044км 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004599, за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, частинами 1, 2, 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Зазначеним вироком ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 1 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років; за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, з конфіскацією майна; за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.
За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26 червня 2013 року о 09.30 год, знаходячись біля будинку № 58-А по вулиці Харківська у м. Суми, побачивши раніше незнайому йому ОСОБА_8 , зайшов за нею в під`їзд, де обрізком металевого прута завдав потерпілій одного удару по голові, чим спричинив легкі тілесні ушкодження, тобто із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, заволодів належними їй золотими прикрасами на суму 445 грн.
Крім того, 19 липня 2013 року, близько 08:30, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_2 , з метою заволодіння майном ОСОБА_9 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, вчинив напад на неї та наніс потерпілій один удар обрізком металевого прута по голові, в результаті чого вона отримала легкі та тяжкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 заволодів належними ОСОБА_9 золотими прикрасами, загальною вартістю 6 127, 75 грн.
Він же, 21 липня 2013 року, в період часу з 11:30 до 12:00 в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , вчинив із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої напад на неї, що виразилось у нанесенні останній одного удару обрізком металевого прута по голові, чим спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження та заволодів належними ОСОБА_10 золотими прикрасами загальною вартістю 4 813 грн.
23 липня 2013 року, близько 15:00, ОСОБА_7 в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_4 , з метою заволодіння майном ОСОБА_11 , діючи повторно, відкрито, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої наніс їй один удар кулаком по голові, від чого та впала на підлогу, та заволодів належними потерпілій золотими прикрасами, загальною вартістю 2 431 грн.
Також, 27 липня 2013 року, близько 07:00, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, знаходячись неподалік будинку АДРЕСА_5 , з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , вчинив напад на неї із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, який виразився у нанесенні останній не менше чотирьох ударів обрізком металевого прута по голові та верхній частині тіла, завдавши потерпілій, тяжких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, в результаті чого вона втратила свідомість та впала на землю, а ОСОБА_7 заволодів належними ОСОБА_12 золотими прикрасами, загальною вартістю 1 969 грн.
31 липня 2013 року, близько 16:25 год, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_6 , з метою заволодіння майном ОСОБА_13 , вчинив напад на неї із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, що виразилось у нанесенні останній одного удару обрізком металевого прута по голові, завдавши легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а ОСОБА_7 заволодів належними потерпілій золотими прикрасами, загальною вартістю 1 198,5 грн.
Він же, 04 серпня 2013 року, близько 14:30 в під`їзді № 2 будинку АДРЕСА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 вчинив напад на неї, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої., яке виразилось у нанесенні останній одного удару обрізком металевого прута по голові, заподіявши їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та заволодів належними потерпілій виробами із золота, загально вартістю 1 620 грн.
10 серпня 2013 року, близько 11:00, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, в під`їзді № 4 будинку АДРЕСА_8 , з метою заволодіння майном ОСОБА_15 вчинив напад на неї із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, що виразилось у нанесенні останній двох ударів обрізком металевого прута по голові, заподіявши потерпілій тяжкі тілесні ушкодження та заволодів належними їй виробами із золота, загальною вартістю 1 283 грн.
Крім того, 18 жовтня 2013 року, приблизно о 09:00, ОСОБА_7 , знаходячись на території дачного кооперативу «Сільський енергетик» садівничого об`єднання «Озерне», що в районі урочища «Баранівка», неподалік будинку № 97 по вулиці Лісна в м. Суми, з метою заволодіння майном ОСОБА_16 та протиправного заподіяння їй смерті, з корисливих мотивів напав, напав на потерпілу. Реалізуючи свій намір, обрізком металевого прута він наніс із значною силою чотири удари в життєво важливий орган - область тім`яної частини голови, від яких ОСОБА_16 втратила свідомість та впала на землю. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я особи в момент заподіяння та від яких ОСОБА_16 померла на місці події. Після нападу ОСОБА_7 заволодів золотими прикрасами потерпілої, загальною вартістю 1 317,9 грн.
Також, 22 жовтня 2013 року, близько 11:00, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство,знаходячись в під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_9 , з метою заволодіння майном потерпілої ОСОБА_17 та протиправного заподіяння їй смерті, з корисливих мотивів напав на потерпілу. Діючи умисно, з метою позбавлення її життя, наніс із значною силою обрізком металевого прута, три удари в життєво важливий орган в область скронево-тім`яно-потиличних частин голови, від яких ОСОБА_17 втратила свідомість та впала на підлогу. Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілій ОСОБА_17 тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя та здоров`я особи в момент заподіяння та від яких потерпіла померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після нападу ОСОБА_7 заволодів золотими прикрасами належними потерпілій, загальною вартістю 2 076,9 грн.
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 11 лютого 2015 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 змінив у частині кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 187 КК по епізодам щодо потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 і в частині вирішення питання про долю речових доказів. Виключено із мотивувальної частини вироку при кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187 КК по епізодам щодо потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 кваліфікуючу ознаку заподіяння смерті. Ухвалено майно, а саме монети в кількості 88 штук, обернути на забезпечення відшкодування завданих потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 матеріальних та моральних збитків у рівних долях; гладкоствольну двоствольну куркову мисливську рушницю моделі «Б» 20 калібру № НОМЕР_1 , гладкоствольну двоствольну мисливську рушницю «Sauer» моделі 475 16 калібру № НОМЕР_2 , м`який чохол до розібраної рушниці, приціл до гвинтівки передати на зберігання до УМВС України в Сумській області. У решті вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання, просить скасувати судові рішення щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Стверджує, що обвинувачення побудовано на недопустимих доказах, одержаних органами досудового розслідування внаслідок застосування до нього фізичного впливу, що полягало у змушуванні його підписати заздалегідь заготовлені, на думку засудженого, протоколи допиту. Вважає неправильною кваліфікацію своїх дій за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК у зв`язку з тим, що наміру вбивати потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 він не мав. Вказує на порушення його права на розгляд справи судом присяжних, оскільки йому не роз`яснювалося таке право прокурором та судом першої інстанції. Стверджує про відсутність у вироку належного мотивування щодо можливості призначення менш суворого покарання, неврахування при призначенні покарання його щирого каяття, позитивної характеристики, наявності на утриманні матері похилого віку, а також безпідставне визнання кваліфікуючої ознаки злочину смерть потерпілого обставиною, що обтяжує покарання. Вважає ухвалу апеляційного суду незаконною та необґрунтованою, яка не відповідає вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Водночас, ОСОБА_7 просить змінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк у зв`язку з невідповідністю призначеного виду покарання ст. 3 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод та ст. 28 Конституції України, оскільки воно обмежує право засудженого на умовно-дострокове звільнення чи право на звільнення з місць ув`язнення після відбуття певного обмеженого в часі строку покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали касаційну скаргу засудженого, прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення касаційної скарги й просив судові рішення залишити без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, частинами 1, 2, 4 ст. 187 КК, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності зібраних і належно оцінених доказів; у касаційній скарзі не оскаржено ні цих висновків, ні кваліфікації дій засудженого за вказаними кримінальними правопорушеннями.
Доводи скарги засудженого ОСОБА_7 щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність внаслідок неправильної кваліфікації його дій за пунктами 6, 13 ч. 2 ст.115 КК через відсутність у нього умислу на вбивство потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , на думку Суду, є безпідставними.

Так, оцінюючи спрямованість умислу засудженого ОСОБА_7 саме на умисне вбивство потерпілих, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано послалися на показання самого засудженого, який не заперечував обставин завдання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, зокрема того, яким знаряддям було скоєно злочин та яку кількість ударів він завдав потерпілим. Ці показання повністю узгоджуються із показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , а також із даними протоколів огляду місця події, даними висновків експертів щодо характеру, кількості та локалізації завданих потерпілим тілесних ушкоджень та причин їхньої смерті; даними висновків експертів щодо визначення вартості викраденого в потерпілих майна.
Отже, наведені у вироку докази, а також характер, локалізація, кількість завданих тілесних ушкоджень потерпілим металевим прутом у життєво важливий орган голову, використане ОСОБА_7 знаряддя злочину та обставина, що завдавати удари він припинив лише після знепритомлення потерпілих, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_7 розумів та бажав настання негативних наслідків своїх дій, у тому числі й тих, що фактично настали, тобто його умисел був спрямований саме на заподіяння смерті потерпілим ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .
Крім того, не виникає сумнівів у наявності в ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілих, з огляду на обставини, які передували вчиненню умисного вбивства ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , а саме затримання ОСОБА_7 у серпні 2013 року за підозрою у вчиненні розбійних нападів у зв`язку зі схожістю з фотороботом особи, яка скоювала злочини, внаслідок чого він усвідомлював, що потерпілі можуть його впізнати, а тому з метою запобігання свого викриття в злочинних діях заперечив

свою причетність до скоєного, на вчиненому не зупинився, в навпаки підібрав нове знаряддя металевий прут та вчинив ще два напади із заподіянням смерті.
Із приводу сукупності злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК, слід зазначити, що в разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, вимагання, незаконного заволодіння транспортним засобом дії винного необхідно кваліфікувати за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 312, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 289 КК).
За таких обставин, злочинні дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК, тобто закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно.
Що стосується доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 про покладення в основу обвинувачення недопустимих доказів, одержаних органами досудового розслідування внаслідок застосування до нього фізичного впливу, то вони не знайшли свого підтвердження за матеріалами кримінального провадження, а протоколи допиту, на незаконність яких вказує засуджений, не використовувалися у вироку при обґрунтуванні доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.
Також спростовуються матеріалами кримінального провадження твердження засудженого про порушення його права на суд присяжних у зв`язку з недотриманням прокурором та судом вимог, передбачених ст. 384 КПК, оскільки у справі міститься письмове роз`яснення про право особи на розгляд кримінального провадження щодо неї судом присяжних від 24 квітня 2014 року та письмова заява ОСОБА_7 про роз`яснення йому права розглядати справу судом присяжних, але в якій він наполягав на розгляді кримінального провадження колегіальним судом від 29 квітня 2014 року (т. 1 а.п. 140 144, 163).
Апеляційний суд, належним чином перевіривши доводи апеляційних скарг, визнав обґрунтованим висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та з урахуванням змін унесених у кваліфікацію дій засудженого за епізодами злочинів, вчинених щодо ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , погодився із їхньою правовою кваліфікацією. На всі доводи апеляцій надано обґрунтовані відповіді. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суди повною мірою урахували суспільно небезпечний характер, тяжкість та кількість епізодів злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, характеризується позитивно та частково визнав вину. Водночас щиро у скоєному засуджений не розкаявся, і потерпілі наполягали на призначенні йому найвищої міри покарання у виді довічного позбавлення волі.
З огляду на це та з урахуванням обтяжуючої покарання обставини вчинення злочину щодо осіб похилого віку, кількості вчинених ОСОБА_7 тяжких та особливо тяжких злочинів, його поведінки, що полягала у відсутності намірів виправлятися та продовженні своєї протиправної діяльності, незважаючи на затримання працівниками правоохоронних органів, суд не вбачав підстав для застосування до засудженого покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Із цим висновком погоджується Верховний Суд.
За таких обставин призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 64, 65 КК, є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З огляду на зазначене вимога ОСОБА_7 про зміну призначеного йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання на певний строк задоволенню не підлягає.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених органами досудового розслідування, судами першої та апеляційної інстанцій, у кримінальному провадженні не виявлено, законних підстав для скасування постановлених щодо засудженого ОСОБА_7 судових рішень за доводами його касаційної скарги Верховний Суд не вбачає.

Керуючись статтями 433, 434, 436 438, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 08 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 11 лютого 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3