Постанова

Іменем України
26 червня2018 року

м. Київ
справа № 750/1193/16-к
провадження № 51-2790км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
засудженого ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, котрий брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2017 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000373, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя
АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу статті 89 Кримінального кодексу України (далі КК),

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 125 та частиною 1 статті 185 КК;
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Орлівки Куликівського району Чернігівської області, жителя АДРЕСА_2 , такого, що судимості не мав,

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 125 та частиною 1 статті 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за частиною 2 статті 125 КК - до покарання у виді громадських робіт на строк 170 годин, за частиною 1 статті 185 КК - до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_5 остаточно призначено покарання у виді громадських робіт на строк 220 годин.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 : 1888 грн - у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 3 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 2 590 грн у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Також за цим вироком засуджено ОСОБА_7 за частиною 2 статті 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 180 годин, за частиною 1 статті 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин.

На підставі частини 1 статті 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 : 1687 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди; 3 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; 2 590 грн - у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.
Стягнуто зі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у рахунок відшкодування процесуальних витрат на користь держави по 352 грн з кожного.
Згідно з вироком ОСОБА_5 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що 5 липня 2016 року близько 03:00 біля будинку № 19 на вул. Рокосовського в м. Чернігові, діючи умисно, спочатку ОСОБА_5 завдав одного удару в голову ОСОБА_8 , а потім ОСОБА_7 завдав ще двох ударів у голову потерпілому, заподіявши останньому легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоровя.

У цей же день, у тому ж місці о 03:10 ОСОБА_5 таємно викрав у ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Samsung», чим завдав останньому матеріальні збитки на суму 425 грн., а ОСОБА_7 також цей же день, у тому ж місці о 03:10 таємно викрав мобільний телефон марки «Nokia», який належить ОСОБА_8 , чим завдав йому матеріальні збитки на суму 224 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2017 року вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 2017 року залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через мякість.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд апеляційної інстанції при залишенні вироку районного суду без зміни недостатньо оцінив суспільну небезпеку вчинених засудженими кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, наслідки, що настали для потерпілого.
Крім того, прокурор зазначає, що злочини вчинено засудженими у стані алкогольного сп`яніння, як вони самі зазначали у своїх поясненнях, при цьому наявність на утриманні у них малолітніх дітей не завадила їм скоїти злочин, що є негативним прикладом.
Також зазначає, що ОСОБА_5 , хоча раніше і не судимий у силу статті 89 КК, однак притягувався до адміністративної відповідальності, до такої відповідальності притягувався і ОСОБА_7 , якому, на думку прокурора безпідставно судом було враховано незадовільний стан його здоров`я, який документально не підтверджено.
Істотне порушення вимог кримінального процесуального закону прокурор мотивує тим, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка підтримала касаційну скаргу прокурора, засудженого ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення касаційної скарги прокурора, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви Суду
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Як убачається з касаційної скарги прокурора, він не оспорює та не заперечує факту вчинення кримінальних правопорушень, доведеності винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_7 і правильності кваліфікації їх дій за вказаними злочинами, передбаченими частиною 2 статті 125 КК та частиною 1 статті 185 КК.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого колегія суддів вважає неспроможними з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції призначаючи засудженим покарання в межах санкції статті інкримінованих їм кримінальних правопорушень, виходив із пред`явленого органами досудового слідства обвинувачення та даних, які безпосередньо встановлювалися в судовому засіданні.
При цьому суд, призначаючи покарання врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, ступінь вини, вартість викраденого, добровільне повернення викраденого, наявність цивільного позову, а також сімейний стан ОСОБА_5 , його майновий стан, освіту, стан здоров`я, формально позитивну характеристику за місцем проживання, те, що він має на утриманні сина, 2011 року народження, та те, що в силу статті 89 КК він раніше не судимий.
Щодо особи ОСОБА_7 , то районний суд урахував його вік, сімейний стан, те, що він має на утриманні доньку, 2012 року народження, позитивну характеристику за місцем роботи, а також те, що він раніше притягувався до адміністративної відповідальності.
Крім того, суд послався на пом`якшуючі покарання обставини, якими є щире каяття ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у скоєнні злочинів і їхнє активне сприяння у розкритті цих злочинів. Обтяжуючі покарання обставини відсутні.
Однак прокурор, не погоджуючись із призначеним покаранням, в апеляційній скарзі порушив питання про м`якість такого покарання, зазначив, що суд першої інстанції не врахував ступеня суспільної небезпечності вчинених кримінальних правопорушень, наслідків, що настали для потерпілого, стану алкогольного сп`яніння засуджених та факту їх притягнення до адміністративної відповідальності. Просив суд апеляційної інстанції ухвалити свій вирок, яким призначити покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 3 роки кожному.
Суд апеляційної інстанції не погодився із апеляцією прокурора, вказавши на правильність висновків суду першої інстанції при призначенні покарання, та додатково зауважив, що потерпілий не наполягав на суворому покаранні, заподіяну шкоду останньому частково відшкодовано.
Висновки суду апеляційної інстанції щодо обґрунтованості та законності вироку районного суду в частині призначеного покарання не викликають у колегії суддів жодних сумнівів, а призначене судом першої інстанції покарання узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК і буде достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ниминових злочинів. При цьому визначені судом вид та розмір призначеного покарання є достатнім та співмірним заходом примусу, що відповідає вчиненим злочинами та даним про особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Посилання в касаційній скарзі прокурора на стан алкогольного сп`яніння є недоречним, оскільки така обтяжуюча обставина відсутня в обвинувальному акті, при цьому з огляду на вимоги статті 433 КПК суд касаційної інстанції не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні.
Що стосується посилань прокурора на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону щодо невмотивованості ухвали апеляційного суду та порушення вимог статтей 370 та 419 КПК, то вони є безпідставними, оскільки прокурор хоча і посилається на вказані статті, однак не наводить доводів такої позиції і не зазначає змісту порушень, які, на його думку, було допущено судом апеляційної інстанції при дослідженні доводів апеляційної скарги.
Беручи до уваги сукупність наведених обставин, колегія суддів не має сумнівів у тому, що ухвала апеляційного суду є вмотивованою, законною та відповідає вимогам статті 419 КПК, а тому не вбачає підстав для її скасування.

Отже, касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 4 липня 2017 року щодо засуджених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

___________________ _______________________ ________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3