Справа № 278/1680/17
В И Р О К
Іменем України

12 липня 2018 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Зорінськ Перевальського району Луганської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2014 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 умисно без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив місце дислокації свого підрозділу на території 240 навчального центру підготовки підрозділів 8 армійського корпусу ( АДРЕСА_2 ), обов`язки за посадою не виконував та проводив час на власний розсуд до 28 травня 2015 року.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину в інкримінованому діянні визнав повністю, підтвердив вищенаведені обставини, у вчиненому кається.
Беручи до уваги, що зазначені обставини ніким не оспорювалися, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав їх встановленими в судовому засіданні та вважав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, що характеризують його особу.
Суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного діяння доведена і кваліфікує його за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) місця служби без поважних причин тривалістю понад один місяць.
При призначенні покарання відповідно до ст. 65 КК України суд враховує, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 407 КК України, є умисним військовим злочином середньої тяжкості.
Обвинувачений не судимий, неодружений, являється учасником бойових дій, має на утриманні непрацездатну матір, за попереднім місцем проходження військової служби характеризувався посередньо.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують йому покарання, не встановлено.
Враховуючи наведене, особу обвинуваченого, безальтернативний характер санкції ч. 3 ст. 407 КК України, суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, зважаючи на наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, позицію прокурора, суд вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 3 ст. 407 КК України.
Захисник обвинуваченого заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування призначеного покарання. Усі учасники судового розгляду підтримали це клопотання.
Суд, перевіривши наявність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання на підставі названого Закону, вважає, що клопотання захисника підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" підлягають звільненню від відбування призначеного покарання особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими ч. ч. 2, 3 і 4 ст. 408, ст. 410, ч. ч. 2, 3 і 4 ст. 411 КК України, які на день набрання чинності цим Законом (7.09.2017) захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Оскільки ОСОБА_4 до дня набрання чинності названим Законом вчинив злочин середньої тяжкості, є учасником бойових дій, а підстави для незастосування до нього амністії, передбачені ст. 9 названого Закону, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ч. 4 ст. 86 КК України відсутні, обвинувачений підлягає звільненню від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, відомості про речові докази та процесуальні витрати відсутні.
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається.
Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді двох років позбавлення волі.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".
До набрання вироком законної сили запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Житомирської області через Житомирський районний суд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення копії вироку. Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких визнано судом недоцільним.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Захисник має право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1