Справа № 495/5288/18
Номер провадження 1-кп/495/338/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого одноособово судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Білгород-Дністровський кримінальне провадження внесеного до ЄРДР за № 0000022 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Білгород-Дністровський, Одеської області, молдованина, з повною середньою освітою, неодруженого, осіб на утриманні не маючого, працюючого командиром такелажного відділення такелажного взводу 1513 роти забезпечення артилерійського складу боєприпасів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший сержант, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

обвинуваченого у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 426-1 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 426-1 КК України, при наступних обставинах:

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовою службовою особою, обіймаючи посаду командира такелажного відділення такелажного взводу 1513 роти забезпечення артилерійського складу боєприпасів оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військової частини НОМЕР_1 у військовому званні старший сержант, 22 березня 2018 року, під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи у добовому наряді старший патруля, близько 10 год. 00 хв., перебуваючи у приміщенні КПП-1 військової частини НОМЕР_1 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосував до підлеглого патрульного солдата потерпілого ОСОБА_5 насильство, у вигляді нанесення одного удару кулаком правої руки в область обличчя останнього, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав в повному обсязі.
Суд, з`ясувавши думку сторін кримінального провадження, роз`яснив вимоги ч.3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України і наслідки обмеження обсягу доказів, визнає недоцільним дослідження інших доказів, крім допиту обвинуваченого ОСОБА_3 відносно фактичних обставин кримінальних правопорушень, оскільки вони ніким не оспорюються та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_3 погодився з тим, щоб судовий розгляд обмежився його допитом, та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого. Йому було роз`яснено, що в даному випадку він позбавляється права оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини кримінального правопорушення

Не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснив, що дійсно, 22 березня 2018 року близько 10 год. 00 хв., під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи у приміщенні КПП-1 військової частини НОМЕР_1 , між ним та потерпілим ОСОБА_5 виник конфлікт по службі, внаслідок чого він завдав йому удар кулаком правої руки в область обличчя. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати його.

Оцінюючи докази у сукупності суд визнає винним обвинуваченого ОСОБА_3 у інкримінованому кримінальному правопорушенні та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 426-1 КК України застосування військовою службовою особою насильства щодо підлеглого, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Стосовно призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд приходить до наступного:

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року ратифікованої законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР - кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 кримінального обвинувачення, суд вважає необхідним призначити йому покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує суспільну небезпеку та характер скоєного ним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, а також дані характеризуючи особу обвинуваченого, який за місцем проходження служби характеризується позитивно, є військовослужбовцем, не одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, щиро розкаявся у скоєному.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 , щиро розкаявся у скоєному, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, враховуючи заяву потерпілого, який не має до обвинуваченого будь-яких претензій та просить його суворо не карати, а також суд вважає, що саме дії потерпілого певною мірою сприяли вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, і ця обставина суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому у відповідності до ч.2 ст.66 КК України вважає за необхідне визнати цю обставину такою, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у зв`язку з чим суд вважає можливим визначити перелічені обставини виключними, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.4 ст.426-1 КК України, а саме до покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, застосувавши відносно обвинуваченого ОСОБА_3 дію ч. 1 ст. 69 КК України, залишивши його при цьому на військовій службі.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 369, 371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 426-1 ч. 4 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахуванням 15 відсотків із суми грошового забезпечення в дохід держави строком на два роки.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 58 КК України під час відбування цього покарання засуджений ОСОБА_3 не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази та судові витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області протягом 30 днів з моменту його проголошення, через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області.

Вирок суду у відповідності з вимогами ст. 394 ч.2 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до частини 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно видати обвинуваченому та прокурору.

Суддя : ОСОБА_1