Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/258/2018 Справа №641/8623/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0002651 від 12 листопада 2017 року, № 0000167 від 16 січня 2018 року та № 0002794 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, суд-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України щодо ОСОБА_6 . Стосовно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 12 жовтня 2018 року.

У судове засідання з`явились прокурори, захисник адвокат ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 доставлено конвоєм.

Прокурори у судовому засіданні вважали за доцільне продовжити ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник адвокат ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечували проти продовження строків тримання під вартою, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України» зазначив, що питання проте, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX). Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sine qua non) належності її продовжуваного тримання під вартою (рішення у справі "Яблонський проти Польщі". Крім того, такі підстави мають бути чітко зазначені національними судами і аргументи "за" і "проти" не повинні бути "загальними й абстрактними" (рішення у справах "Іловецький проти Польщі", та "Смирнова проти Росії").

Вислухавши сторони кримінального провадження, суд виходить із того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено. Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує суспільну небезпечність інкримінованих йому кримінальних правопорушень та імовірну можливість продовження ним протиправної поведінки в подальшому, вчинення інших кримінальних правопорушень, а також з метою запобігання тиску на свідків.

Таким чином, суд виходить із того, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і приходить до висновку про необхідність продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.

Крім того, прокурори у судовому засіданні просили застосувати до свідка ОСОБА_7 повторний примусовий привід у судове засідання, оскільки вважають, що остання ухиляються від явки до суду.

Вислухавши сторони кримінального провадження, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ст. 138 КПК України, поважних причин неприбуття на виклик до суду, свідок не надав.

Згідно ст. 139 КПК України у випадку неявки свідків без поважних причин або не повідомлення причин свого неприбуття до нього може бути застосований привід, а тому, враховуючи, що відомості щодо поважності причин неявки ОСОБА_7 відсутні, суд вважає необхідним застосувати до останньої примусовий привід у судове засідання.

Керуючись ст. 334 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Судовий розгляд щодо розгляду кримінальних проваджень внесених до ЄРДР за № № 0002651 від 12 листопада 2017 року, № 0000167 від 16 січня 2018 року та № 0002794 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України відкласти на 11:00, 23 жовтня 2018 року.

Продовжити строк тримання під вартою, обраний на досудовому розслідуванні, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186 КК України, строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 листопада 2018 року.

Піддати примусовому приводу у судове засідання на вищевказану дату, свідка ОСОБА_7 , яка зареєстрована та мешкає: АДРЕСА_1

Виконання приводу доручити Основ`янському відділу поліції ГУНП в Харківській області.

Контроль за виконанням приводу покласти на прокурора Слобідського відділу Харківської місцевої прокуратури № 5.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя- ОСОБА_1