УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 572/1177/18

20 серпня 2018 року
Костопільський районний суд Рівненської області

в складі колегії

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретар судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

потерпілої ОСОБА_14

представника потерпілої - ОСОБА_15

розглянувши клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, одруженому, не військовозобов`язаному, раніше не судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152 Кримінального кодексу України, строку тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у суді знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152 КК України; ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч. 3 ст. 152 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 152 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152, ч.2 ст. 153 КК України.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий арешт.

Потерпіла підтримала клопотання прокурора, однак при цьому зазначила, що до неї тиску з боку обвинуваченого чи його друзів не здійснювалось.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. Підставами для застосування заходів забезпечення кримінального провадження кримінально-процесуальний кодекс України визначає: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин».

Зібрані органом досудового розслідування матеріали свідчать, що обвинувачений ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує, що згідно практики ЄСПЛ, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою повинен застосовуватися лише у виняткових випадках.

У рішенні по справі Буряга проти України (15 жовтня 2010 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції після спливу певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи зобов`язані навести інші підстави для продовжуваного тримання під вартою (див. рішення у справах «Яблонський проти Польщі», заява № 33492/96, п. 80, від 21 грудня 2000 року та «І. А. проти Франції»). Наявність серйозних підозр щодо участі у вчиненні тяжкого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення (правова позиція в рішенні ЄСПЛ у справі «Адам`як проти Польщі»).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011). Обгрунтування тривалості тримання під вартою має бути не абстрактним, а конкретним.

Прокурор своє клопотання про продовження строку тримання під вартою обґрунтовує наявність доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризику переховуватись від слідства та суду, який підтверджується тією обставиною, що ОСОБА_6 вже ухилявся від слідства і перебував у розшуку, ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків у справі, і які в даний час не допитані та те, що ОСОБА_6 оголошено про підозру у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Вказуючи на ризик переховування (втечі) прокурором не зазначені обставини, що дають підставу очікувати, що цей ризик справдиться (міжнародні контакти, нерухомість, контакти, наявність кількох паспортів).

Покликаючись на ризик перешкоджання здійсненню правосуддя прокурор не надав доказів вчинення обвинуваченим або іншими особами за змовою незаконних дій, спрямованих на фальсифікацію або знищення доказів. Невизнання обвинуваченим вини не може розцінюватись як наявність вказаного ризику. Факт перешкоджання здійсненню правосуддя має бути підтверджено доказами (справа ЄСПЛ Бекчієв проти Молдови).

Ризик вчинення обвинуваченим нових правопорушень, на що покликається прокурор має місце коли попередня поведінка обвинуваченого дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях. При цьому небезпека вчинення обвинуваченим нових правопорушень має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи (справа ЄСПЛ Клоот проти Бельгії). При цьому відсутність роботи чи сім`ї не свідчить про схильність до повторного вчинення злочинів (справа ЄСПЛ Сулаоя проти Естонії). Проте, прокурором не надано жодних доказів на підтвердження цього ризику.

Таким чином, суд встановив, що жодних нових ризиків окрім тих які вказувалися раніше, прокурором не зазначено.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у обвинуваченого.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений має постійне місце проживання, одружений, раніше не судимий, а також утримується під вартою з 08.04.2018 року.

Твердження того, що ОСОБА_6 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину не є обов`язковою вимогою для суду, щодо обов`язкового застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, сімейний стан, наявністю постійного місця проживання, суд вважає, що у відповідності до ч.4 ст.194, 201 КПК України, що обвинуваченому слід змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Відповідно до ч.1 ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Окрім цього, застосовуючи, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді арешту, суд вважає за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього на строк не більше двох місяців такі обов`язки: за викликом прибувати до суду, здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло ціодобово.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст.194,201,331 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В клопотанні прокурора про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , громадянину України, одруженому, не військовозобов`язаному, раніше не судимому, обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.3 ст. 152 Кримінального кодексу України строку тримання під вартою на 60 (шістдесят) діб - відмовити.

Змінити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та жителю АДРЕСА_1 , запобіжний захід тримання під вартою на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати на виконання Сарненському ВП Г УНП у Рівненській області.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки: за викликом прибувати до суду, здати на зберігання в суд свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, заборонити залишати своє житло цілодобово.

Встановити строк дії ухвали терміном до 19 жовтня 2018 року включно з моменту постановлення ухвали.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити у два місяці.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення, а обвинувачений ОСОБА_6 негайно доставляється до місця проживання .

Ухвала є остаточною і апеляційному оскарженню не підлягає.

Гоовуючий суддяОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3