Справа № 372/2690/18
Провадження 1-кс-1263/18
ухвала
Іменем України

27 вересня 2018 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
представника потерпілого ОСОБА_4 ,
розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського відділу ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про арешт майна,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській областізвернувся до суду із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000736 від 28.07.2018 року.

На обґрунтування клопотання зазначив, що вказане кримінальне провадження розпочате на підставі заяви ОСОБА_6 від 28.07.2018 про вчинення відносно нього кримінального правопорушення від, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що 11.10.2017 року ОСОБА_6 ,придбав у ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу (копія додається) земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :05:009:0150, площею 0, 2694 га. Вказану земельну ділянку було придбано за 1 027 137 (один мільйон двадцять сім тисяч сто тридцять сім) гривень. Від імені та в інтересах продавця, ОСОБА_7 , під час укладання договору купівлі-продажу виступав ОСОБА_8 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, ОСОБА_9 . Однак, наприкінці червня 2018 року ОСОБА_6 стало відомо, що Обухівським районним судом Київської області прийнято рішення у справі за позовом ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу від 11.10.2017 недійсним та визнання права власності на земельну ділянку. Вказаним рішенням за ОСОБА_7 визнано право власності на земельну ділянку. Зазначене рішення вмотивовано тим, що, начебто, ОСОБА_7 ніяких довіреностей на розпорядження земельною ділянкою, яку було придбано ОСОБА_6 , не видавав, а тому і договір від імені ОСОБА_8 укладати не мав права. В результаті чого ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди на суму 1 027 137 (один мільйон двадцять сім тисяч сто тридцять сім) гривень, які були ним сплачені за договором купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :05:009:0150, площею 0, 2694 га, яку в подальшому було поділено на дві земельні ділянки із кадастровими номерами: :05:009:0207 площею 0,1321 га та № :05:009:0208 площею 0, 1373 га.

Допитаний в якості потерпілого ОСОБА_6 показав, у вересні 2017 року він вирішив вкласти накопичені сім`єю грошові кошти в нерухомість. З цією метою почав цікавитися земельними ділянками, які продаються у Київській області не далеко від м. Київ та знайшовши повідомлення про продаж земельної ділянки в смт. Козин, Обухівського району, зв`язався з продавцем на ім`я ОСОБА_10 , як виявилось у подальшому - ОСОБА_8 , та домовився про зустріч на території розташування земельної ділянки. Приблизно на початку жовтня 2017 року він зустрівся із продавцем земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 . Під час зустрічі оглянув земельну ділянку, та документи на неї. При цьому продавець мені повідомив, що він діє від імені ОСОБА_7 - власника земельної ділянки, який знаходиться закордоном, та продемонстрував нотаріальну довіреність. Після цього домовились, що про купівлю земельної ділянки за 40000 доларів США. Укласти договір домовились одразу після того, як будуть підготовані всі документи, необхідні для оформлення договору купівлі- продажу. Також він сплатив ОСОБА_11 , 3000 доларів США, в якості авансу, про що він написав розписку, яку йому повернув після остаточного розрахунку. 17.10.2017 він зустрівся із ОСОБА_12 в м. Київ, на площі Льва Толстого для укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та направились на вул. Саксаганського ; уклали договір купівлі-продажу та остаточно розрахувався за купівлю. Після оформлення договору купівлі-продажу ОСОБА_13 більше не бачив. На початку червня, він звернувся до нотаріуса з метою отримати витяг з реєстру права власності на земельну ділянку та дізнався від нього, що на мою земельну ділянку, яку він придбав за договором купівлі-продажу 17.10.2017, Обухівським районним судом Київської обл. накладено арешт. Після цього через свого представника він почав дізнаватися, на яких підставах накладений арешт його власність та дізнався, що заочним рішенням Обухівського районного суду Київської обл. право власності на його земельну ділянку визнано за ОСОБА_7 . Як йому повідомив його представник, договір, який він укладав є недійсним, оскільки, начебто, ОСОБА_8 не мав права його підписувати, а ОСОБА_7 йому ніяких довіреностей не видавав. Чи дійсно це так, чи ні, не відомо. Таким чином, він лишився всіх накопичених грошових коштів, а тепер за незаконним, рішенням суду і земельної ділянки. За вказаним рішенням суду ніяких коштів ніхто повернути не повинен.

Відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на майно, № 135967270 від 30.08.2018 року, земельна ділянка кадастровий номер :05:009:0207 площею 0,1321 га та земельна ділянка кадастровий номер № :05:009:0208 площею 0, 1373 га, на праві приватної власності належать ОСОБА_6 .

Відповідно до ухвали Обухівського районного суду Київської області від 07.06.2018 року у справі № 372/360/18 провадження № 2-650/18, визнати право власності на земельну ділянку кадастровий номер :05:009:0207 площею 0,1321 га та на земельну ділянку кадастровий номер № :05:009:0208 площею 0, 1373 га, за ОСОБА_7 .

Також в ході розслідування встановлено, що 30 серпня 2018 року в мережі інтернет невстановлена особа розмістила оголошення про продаж двох земельних ділянок з кадастровими номерами :05:009:0207 та :05:009:0208, вказану інформацію було надано потерпілою стороною та долучено знімок екрану з даною інформацією до матеріалів кримінального провадження.

Така обставина прямо свідчить про те, що накладення арешту майна, а саме земельних ділянок з кадастровими номерами :05:009:0207 та :05:009:0208 є необхідним засобом забезпечення інтересів кримінального провадження та припинення протиправних дій невстановлених осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Ураховуючи вищевикладене, а також те, що незастосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на вищезазначені земельні ділянки перешкодить всебічному, повному та об`єктивному досудовому розслідуванню, просить клопотання задовольнити.

Слідчий СВ Обухівського відділу ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив клопотання задовольнити.

Представник власника земельних ділянок ОСОБА_4 клопотання підримав та просив накласти арешт на земельні ділянки.

Вислухавши слідчого, представника власника майна, дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів, пославшись на те, що земельні ділянки з кадастровими номерами :05:009:0207 та :05:009:0208, визнані речовими доказами.
Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.
Оскільки слідчому судді надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, клопотання слідчого про накладення арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :05:009:0207 та :05:009:0208, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України,-

У Х В А Л И В:
Клопотання слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно земельні ділянки із кадастровими номерами: :05:009:0207 площею 0,1321 га та № :05:009:0208 площею 0, 1373 га, власником яких, відповідно до відповідно до інформаційної довідки №135967270 є ОСОБА_6 .
Заборонити державним реєстраторам вносити будь-які зміни, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на не нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :05:009:0208 та :05:009:0207.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1