Постанова
Іменем України
14 червня 2018 року

м. Київ
справа № 357/9466/15-к

провадження № 51-3151км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого

ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005566, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Василькова Київської області та жителя

АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

24 листопада 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 200 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 17 грудня

2014 року, близько 14:10, порушуючи вимоги п.2.1 (ґ) «Правил дорожнього руху України», відповідно до яких «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», без полісу (сертифікату) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів керував автомобілем «ВАЗ-21154», державний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого перебував пасажир

ОСОБА_8 та рухався автодорогою м. Біла Церква смт. Терезине.
Рухаючись по проїзній частині зазначеної автодороги ОСОБА_6 , у порушення вимог п. 1.5, п.2.3 (б) та п.1.2 «Правил дорожнього руху України», проявив бездіяльність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «AUDI-80», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 .
В результаті зазначеної ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ-21154», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.
Водій автомобіля «AUDI-80», державний номерний знак НОМЕР_2 ,

ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Пасажир автомобіля «AUDI-80», державний номерний знак НОМЕР_2 ,

ОСОБА_11 отримала тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.
Пасажир автомобіля «AUDI-80», державний номерний знак НОМЕР_2 ,

ОСОБА_12 отримала легкі тілесні ушкодження, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п.п. 1.2, 1.5, 2.1(ґ), 2.3 (б) «Правил дорожнього руху України» знаходяться в прямому причинному зв`язку зі скоєною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 листопада 2017 року ОСОБА_6 звільнено від відбування основного та додаткового покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 листопада 2016 року внаслідок акту амністії.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також неправильністю вирішення заявлених у провадженні цивільних позовів просить змінити вирок місцевого суду і ухвалу суду апеляційної інстанції.

Вказує про відсутність у рішенні апеляційного суду переконливих доводів щодо обґрунтованості застосування місцевим судом до ОСОБА_6 ст. 75 КК України.
При цьому скаржник стверджує, що місцевий суд, всупереч вимог ст. 370 КПК України, ухвалюючи своє рішення в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України в повному обсязі не дослідив докази на підтвердження позовних вимог, належним чином не вмотивував своє рішення щодо вирішення цивільних позовів у кримінальному провадженні. Апеляційний суд, у порушення вимог ст. 419 КПК України, не дав належної оцінки таким порушенням та залишив вирок місцевого суду без зміни.
Позиції інших учасників судового провадження
У запереченні на касаційну скаргу потерпілого захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 просить залишити її без задоволення як безпідставну.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги, вказавши на її безпідставність.
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник ОСОБА_9 підтримали касаційну скаргу та просили скасувати ухвалу апеляційного суду з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення поданої скарги потерпілого ОСОБА_8 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, потерпілого та його представника, засудженого та його захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно із ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Стаття 434 КПК України передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Стосовно доводів потерпілого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості покарання призначеного ОСОБА_6 у зв`язку з його звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вимогами ст. 75 КК України визначено, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`ятим років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
З мотивувальної частині вироку місцевого суду слідує, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, при обранні виду та розміру покарання ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, зокрема, позитивну характеристику за місцем проживання та місцем роботи, те, що він на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що вчинив злочин вперше, повністю визнав вину, щиро розкаявся в скоєному та активно сприяв розкриттю злочину, має на утриманні малолітню дитину, а також добровільне і в повному обсязі відшкодування завданої шкоди потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_12 та відшкодування матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_8 . Обставину, яка обтяжує покарання судом не встановлено. Враховуючи зазначене, суд дійшов правильного висновку про можливість звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Таким чином, покарання призначене ОСОБА_6 із застосуванням ст. 75 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженому більш суворого покарання у касаційній скарзі потерпілого не наведено.
Щодо доводів потерпілого, наведених у касаційній скарзі, про неправильне вирішення цивільних позовів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

у кримінальному провадженні, то колегія суддів вважає, що вони є необгрунтованими.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК Україницивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно із частинами 1, 4 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого, який за змістом і формою повинен відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Також у ч. 1 ст. 368, частинах 3, 4 ст. 374 КПК України передбачено, що при ухваленні вироку суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, і якщо так, то на чию користь, в якому розмірі та порядку, а в мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, рішення про цивільний позов.
Цивільний позов розглядається у кримінальному провадженні за правилами, визначеними КПК України, і при цьому застосовуються норми ЦК України.
Згідно із положеннями п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.
При цьму суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, зясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, й дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
Цих вимог закону при розгляді даного провадження місцевим судом було дотримано.
Як убачається з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 : у сумі 200 000 грн було визначено судом з достатнім урахуванням конкретних обставин провадження, що відповідає ступеню завданих йому фізичних та моральних страждань.
Крім того, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) судом було дотримано вимог чинного законодавства з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", для отримання відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має на це право, протягом 30 днів з дня подання письмового повідомлення про ДТП подає до МТСБУ встановлений перелік документів:
При цьому, на підставі п. 331.1 ст. 331 зазначеного Закону водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити МТСБУ про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених Законом, може стати підставою для відмови у здійсненні регламентної виплати, якщо це призвело до неможливості МТСБУ встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розміру заподіяної шкоди (підпункт 37.1.3 пункту 37.1 статті 37 Закону).
Отже законом визначений чіткий механізм звернення до МТСБУ для отримання відшкодування шкоди за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих.
Доказів на підтвердження дій для реалізації свого права на отримання відшкодування за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ ОСОБА_8 у судах першої та апеляційної інстанції подано не було.
Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України (в редакції на лютий 2017 року), кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами, які беруть участь у справі.
Крім того, відповідно до вимог статей 11, 599, 1166 ЦК України деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди. Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
У результаті перевірки матеріалів кримінального провадження було встановлено, що рішення суду першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до МТСБУ було враховано те, що засудженим ОСОБА_6 відшкодовано витрати на лікування та транспортні витрати потерпілого ОСОБА_8 у сумі 114 179 грн 78 коп., що підтверджується письмовими доказами, які були надані стороною захисту при розгляді провадження місцевим судом (т. 2 а.п. 98-120).
Таким чином, засуджений виконав свій обов`язок з відшкодування завданої потерпілому шкоди, і тому задоволення позовних вимог потерпілого про стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь потерпілого

ОСОБА_8 у сумі 112 625 грн 50 коп. призведе до пред`явлення МТСБУ засудженому ОСОБА_6 регресивних вимог про відшкодування зазначеної суми, що суперечить зазначеним вимогам чинного законодавства.
Таким чином, кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду повно та всебічно розглянути справу в частині вирішення цивільних позовів не допущено.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438 КПК України, Суд

ухвалив:
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від

24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 лютого 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни,

а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3