Ухвала
Іменем України

20 серпня 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-8196 ск 18
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 ,
встановив:
Вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 20 грудня 2017 року

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Василівка Кобеляцького району Полтавської області, проживає по АДРЕСА_1
засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
На підставі ст. ст. 96-1, 96-2 КК України застосовано спеціальну конфіскацію та конфісковано в дохід держави болгарку моделі DefenderG 21-125 зеленого кольору, серійний номер 7, електронні ваги, саморобний подовжувач на дві розетки, що зберігаються на території Кобеляцького ВП ГУ НП в Полтавській області.
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року цей вирок залишено без зміни.
За вироком суду, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що 16 серпня 2017 року, приїхав автомобілі ВАЗ 21051, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в м. Кобеляки Полтавської області до домогосподарства ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . Діючи умисно, заїхав на територію огородженого парканом подвір`я, пошкодив замок та проник до сараю, звідки вчинив крадіжку металевих виробів ОСОБА_5 , на загальну суму 2099, 27 грн., частину із яких порізав за допомогою болгарки моделі DefenderG21-125, яку він заздалегідь взяв із собою.

Однак, ОСОБА_4 не довів злочин до кінця з причин, які не залежали від його волі, оскільки був затриманий власниками господарства та працівниками поліції.
У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що автомобіль, який належить засудженому використовувався, як засіб вчинення злочину, а тому до вказаного автомобіля повинна застосовуватись спеціальна конфіскація. Вказує, що апеляційний суд необґрунтовано відхилив доводи апеляції щодо спеціальної конфіскації автомобіля, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, касаційний суд не вбачає підстав для її задоволення.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, призначене основне покарання та звільнення від його відбування на підставі ст. 75 КК України, прокурором у касаційному порядку не оспорюються.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанції у межах касаційної скарги.

Що стосується доводів прокурора про безпідставне незадоволення його апеляційної скарги в частині застосування спеціальної конфіскації, то суд касаційної інстанції дійшов наступного висновку.
З доданих копій судових рішень убачається, що прокурор оскаржив вирок районного суду в апеляційному порядку та просив його скасувати, постановити свій вирок та конфіскувати автомобіль ВАЗ 21051, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як знаряддя вчинення злочину.

Апеляційний суд, переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, відмовив в задоволенні апеляції прокурора
Відповідно до ст. 96 -1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Статтею 96-2 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно:
1) одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;
2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;
3) були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;
4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.
Також, у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності застосування спеціальної конфіскації, зазначив, що враховуючи вказані вимоги закону, з огляду на конкретні обставини вчинення злочину, автомобіль, в даному випадку не може бути визнано таким, що використаний саме як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора і скасування вироку суду, оскільки матеріалами провадження не підтверджено, що автомобіль використаний саме як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Не спростовують такі висновки суду і доводи скарги прокурора.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги прокурора безпідставні.
Інших доводів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення, у касаційній скарзі прокурора не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстави для задоволення скарги відсутні.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 15 травня 2018 року у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_6