АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/309/18 Номер провадження 11-сс/786/399/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника власника
майна - адвоката ОСОБА_7
представника потерпілого
-адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 , по кримінальному провадженню №0000497 від 06.07.2017 за апеляційною скаргою представника ПП «Агрофірми «Славутич» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 21 червня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 про арешт майна.

Накладено арешт у виді заборони відчуження корпоративних прав ПП «Агрофірма «Славутич» в розмірі 100% статутного капіталу, яке знаходиться в с.Горби, Глобинського району, Полтавської області, із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії уповноваженими особами щодо вказаної юридичної особи, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, цивільного позову.

Контроль за виконанням ухвали покладено на старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 .

Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що корпоративні права ПП «Агрофірма «Славутич» в розмірі 100 % статутного капіталу, яке знаходиться в с. Горби, Глобинського р-ну Полтавської обл., , є предметом кримінального правопорушення, а арешт допускається саме з метою забезпечення заявленого цивільного позову і забезпечення відшкодування завданих внаслідок кримінального правопорушення матеріальних збитків у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі представник ПП «Агрофірма «Славутич» () просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 про арешт майна у виді заборони відчуження корпоративних прав ПП «Агрофірма «Славутич» в розмірі 100 % статутного капіталу.

При цьому апелянт посилається на те, що слідчий суддя об`єктивно не з`ясував обставини, які мали б підтверджуватися доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, не перевірив наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, не встановив вид і розмір шкоди, завданої таким кримінальним правопорушенням та не врахував співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та не навів належних і достатніх мотивів для ухвалення рішення.

Одночасно апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки ухвалу винесено без повідомлення та участі представників зацікавлених осіб ПП «Агрофірми «Славутич», про винесення ухвали стало відомо лише після оприлюднення в ЄДРСР 2.07.2018.

Заслухавши доповідь судді, представника ПП «Агрофірма «Славутич» адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу з підстав в ній наведених, представника потерпілих адвоката ОСОБА_8 , який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, прокурора, який, посилаючись на законність ухвали слідчого судді просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Як вбачається з апеляційної скарги, клопотання слідчого про накладення арешту на майно було розглянуто у відсутності представників зацікавлених сторін, 5 липня 2018 року представник ПП «Агрофірма «Славутич» адвокат ОСОБА_7 подав до Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу. Відомості про те, що представник ПП «Агрофірма «Славутич» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду клопотання прокурора в матеріалах провадження відсутні. Таким чином, строк на апеляційне оскарження в даному провадженні не пропущено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, Слідчим управлінням ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №000497 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 6.07.2017, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.172, ч.2 ст.358, ч.1 ст.367, ч.2 ст.191 та ч.1 ст.205-1 КК України (а.к. 4-6).

Органами досудового розслідування встановлено, що відповідно до рішення засновників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 03.01.1998 створено підприємство «Агрофірма «Славутич». Місцезнаходження вказаного підприємства Полтавська область, Глобинський район, с. Горби. Ідентифікаційний код юридичної особи 25163269.

Відповідно до Статуту ПП «Агрофірма «Славутич», затвердженого 27.05.2001 та зареєстрованого Глобинською районною державною адміністрацією 27.05.2001, учасниками вказаного підприємства є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Згідно ст. 4 Статуту статутний фонд підприємства складав 34 000 грн. Розподіл вкладу кожного Учасника визначається рішенням Учасників і на момент створення даного підприємства становив: ОСОБА_10 в розмірі 20400 грн., ОСОБА_11 13600 грн.

Згідно ст. 10 п. 10.1 Статуту, у підприємстві створюється вищий, виконавчий і контрольний орган. Вищим органом підприємства є збори Учасників. Керівництво поточною діяльністю підприємства і виконання рішень, прийнятих зборами Учасників здійснює директор, який назначається зборами Учасників. Директором підприємства відповідно до вказаного Статуту призначений ОСОБА_10 .

Протоколом зборів Учасників ПП «Агрофірма «Славутич» №1 від 29.01.1998 обрано на посаду директора підприємства ОСОБА_10 .

Відповідно до наказу №2 від 29.01.1998 до виконання обов`язків директора зазначеного вище підприємства приступив ОСОБА_10 .

Таким чином, право вчиняти дії від імені ПП «Агрофірма «Славутич» без довіреності, у тому числі і підписувати договори мав ОСОБА_10 , що підтверджено Статутом в редакції 2001 року.

Протоколом зборів Учасників ПП «Агрофірма «Славутич» №2 від 29.01.1998 обрано на посаду головного бухгалтера підприємства ОСОБА_11 .

Наказом № 2 від 29.01.1998 до виконання обов`язків головного бухгалтера зазначеного підприємства приступив ОСОБА_11

ОСОБА_11 , маючи постійний доступ до печатки ПП «Агрофірма «Славутич», ніс завідомо неправдиві відомості у протокол №29 зборів засновників АФ «Славутич» від 26.01.2016, зазначивши що засновник та директор ОСОБА_10 подав заяву про його звільнення з посади директора і у зв`язку з цим запропоновано призначити на посаду директора ПП «Агрофірма «Славутич» ОСОБА_11 .

Вказане рішення засновників ПП «Агрофірма «Славутич» підписане з боку ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

В подальшому, на підставі зазначеного вище рішення, ОСОБА_11 підписав ж наказ № 246 від 26.01.2016 про призначення себе на посаду директора ПП «Агрофірма «Славутич».

Однак, відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів, підпис від імені ОСОБА_10 у графі «підписи засновників» протоколу № 29 зборів засновників ПП «Агрофірма «Славутич» від 26.01.2016 виконаний не ОСОБА_10 , а іншою особою.

В подальшому ОСОБА_11 , на підставі недостовірного протоколу № 29 зборів засновників ПП «Агрофірма «Славутич» від 26.01.2016 року, як начебто уповноважена загальними зборами підприємства особа, та достовірно знаючи, що засновник та володілець 60% статутного капіталу ПП «Агрофірма «Славутич», директор ОСОБА_10 не приймав рішення про своє звільнення з посади директора і, у свою чергу, також не приймав рішення про призначення ОСОБА_11 на посаду директора ПП «Агрофірма «Славутич», останній відповідно до ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», надав в паперовій формі недостовірний документ для проведення державної реєстрації, який був прийнятий за описом суб`єктом такої реєстрації, хоча ОСОБА_11 був обізнаний про наявність норм, що передбачена частиною четвертою ст. 53 зазначеного Закону, відповідно до якої встановлена відповідальність осіб, винних у внесенні завідомо неправдивих відомостей до документів, які підлягають внесенню до вказаного Єдиного державного реєстру, але ОСОБА_11 ігноруючи вказані норми Закону, умисно подав державному реєстратору документи для проведення реєстраційної дії «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі змінами в Установчих документах», а саме протокол № 29 зборів засновників АФ «Славутич» від 26.01.2016 року, що містили завідомо неправдиві відомості.

Таким чином, на підставі зазначених вище недостовірних документів - рішення| загальних зборів учасників про зміну керівника та наказ про призначення керівника, державним реєстратором Глобинської районної адміністрації Полтавської області здійснено внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відомості про виключення ОСОБА_10 як фізичної особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи, тобто ПП «Агрофірма «Славутич», у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації, та безпідставно включено до складу керівника і особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи - ПП «Агрофірма «Славутич», у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації ОСОБА_11 .
11.05.2018 ОСОБА_11 було повідомлено про підозру за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 205-1 КК України, а саме в умисному внесенні в
документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної
реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне
подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості.
Окрім того, органами досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_11 , будучи підозрюваним по кримінальному провадженні здійснив реалізацію ПП «Агрофірма «Славутич», внаслідок чого 13.06.2018 було змінено власника підприємства із ОСОБА_11 на ОСОБА_13 , який став власником підприємства з внеском 34000 грн., тобто 100 % часткою статутного капіталу. З цього слідує, що ОСОБА_11 перешкоджає повному та неупередженому проведенню досудового розслідування по кримінальному провадженню та намагається реалізувати майно підприємства.

Також, у даному кримінальному провадженні потерпілою ОСОБА_14 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_11 на загальну суму 11149500,00 (одинадцять мільйонів сто сорок девять тисяч пятсот) грн.

Таким чином, з огляду на викладене, у слідчого виникла необхідність у накладенні арешту на корпоративні права ПП «Агрофірма «Славутич» в розмірі 100 % статутного капіталу, з метою забезпечення збереження майна, та для забезпечення цивільного позову поданого потерпілою ОСОБА_14 до ОСОБА_11 , оскільки останній позбавив можливості користуватися та розпоряджатися майном ПП «Агрофірми «Славутич» як особі, яка успадкувала майно і своїми діями спричиняє матеріальну шкоду ОСОБА_14 .

20.06.2018 старший слідчий в ОВС СУ ГУ Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_9 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтава з клопотанням про накладення арешту на корпоративні права із забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії уповноваженими особами щодо вказаної юридичної особи по всій території України.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 21 червня 2018 року зазначене клопотання задоволено.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя суду першої інстанції послався на вимоги ст. ст. 132, 170, 173 КПК України та вказав, що про наявність законних правових підстав для арешту вказаного у клопотанні майна.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту на майно повинно відповідати вимогам визначеним статті 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно статті 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Вказана норма також узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Колегія суддів вважає, що клопотання слідчого відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Також, як випливає з положень частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештовані корпоративні права з великою вірогідністю можуть бути доказом злочину, відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.

Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст.170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Також, апелянт у скарзі посилається на те, що слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилався в клопотанні, а слідчий суддя, відповідно до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Проте, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Отже, на думку колегії суддів, цей довід апеляційної скарги є необґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що обмеження майнових прав, відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України має тимчасовий характер і негайно припиняється, якщо в ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, оцінивши розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про накладання арешту у виді заборони відчуження корпоративних прав ПП «Агрофірми «Славутич» в розмірі 100% статутного капіталу.

Крім цього, колегія суддів враховує той факт, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.
Отже, висновки слідчого судді щодо наявності достатніх правових підстав для арешту майна відповідають як матеріалам доданих до клопотання так і вимогам КПК України, тому посилання адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про відсутність підстав для накладення арешту на майно є безпідставними.

Що стосується інших доводів, на які посилається представник ПП «Агрофірма «Славутич» адвокат ОСОБА_7 , то вони не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки не спростовують висновки слідчого судді, викладені в ухвалі, та не впливають на їх правильність.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України,

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу представника ПП «Агрофірма «Славутич» - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 21 червня 2018 року без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4