АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/422/18 Справа № 208/1/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кудашівка, Криничанського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, працюючого електрозварювальником ТОВ «ЗСК Конгрейд», не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000883, -

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 21.11.2016 року приблизно о 05 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «ЗАЗ Ланос», рухався по пр. Свободи м. Кам`янське, Дніпропетровської області з боку просп. Аношкіна в напрямку просп. Ювілейного, де в районі буд. 58, допустив виїзд автомобіля «ЗАЗ Ланос» за межі проїжджої частини дороги ліворуч, з послідуючим наїздом на електроопору зовнішнього освітлення.

Своїми діями водій Ухань грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б), 2.9 (а) та 12.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України водієм Ухань знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пасажиру переднього пасажирського сидіння - ОСОБА_11 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті.

Дані злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за ч. 2 ст. 286 КК України. За даним законом йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Зараховано в строк відбуття призначеного покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 21 по 23 листопада 2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ухвалено залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 в частині відшкодування моральної шкоди задоволено у повному обсязі. Ухвалено стягнути з засудженого ОСОБА_7 на їх користь 250 000 грн.

Позов в частині матеріальної шкоди залишено без розгляду, у зв`язку з його відшкодуванням.

Судові витрати по проведенню експертних досліджень у сумі 1 583 грн. 28 коп., ухвалено стягнути з засудженого ОСОБА_7 .

Вирішено питання щодо речових доказів.

Захисник не згоден з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі вирок в частині призначення обвинуваченому покарання і задоволення цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди скасувати та постановити новий, яким призначити останньому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що обвинувачений є раніше не судимою, молодою особою, студентом стаціонарного відділення ВНЗ «Дніпродзержинський технічний університет», офіційно працевлаштований, має постійне місце мешкання, міцні соціальні зв`язки, за місцем реєстрації, проживання та навчання характеризується позитивно, є вихованим, спокійним і доброзичливим. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Повністю визнав свою вину, у скоєнні інкримінованого злочину щиро розкаявся, активно сприяв досудовому розслідуванню, повністю відшкодував матеріальні збитки потерпілим, має намір і надалі допомагати родині потерпілої ОСОБА_11 . Вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки є занадто суворим та негуманним.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що на момент пригоди потерпіла також знаходилась у стані алкогольного сп`яніння, що обвинувачений також отримав тілесні ушкодження у вигляді розриву верхньої губи та струсу мозку.

Крім того вказує, що в порушення вимог Закону України «Про судовий збір», потерпілими не було сплачено судовий збір за заявлені ними позовними вимогами щодо відшкодування обвинуваченим на їх користь моральної шкоди.

Прокурор просить вирок змінити в зв`язку з істотним порушенням процесуального закону та:

-виключити з мотивувальної частини посилання на автомобіль «ЗАЗ Ланос», як на речовий доказ, що зберігається на спец.майданчику Кам`янського ВП, як на доказ вини обвинуваченого;

-цивільний позов потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_12 задовольнити у повному обсязі, стягнувши з засудженого на їх користь 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в рівних частинах;

-стягнути з ОСОБА_7 на користь держави підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 1 583 грн. 28 коп.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що суд в порушення вимог ст. 23 КПК України, в мотивувальній частині вироку послався на речовий доказ автомобіль «ЗАЗ Ланос», що зберігається на спец.майданчику Кам`янського ВП, як на доказ вини обвинуваченого, не дослідивши даний доказ безпосередньо в ході судового засідання.

В порушення ст. 374 КПК України, ст. 216 ЦПК України, не зазначено в якій частині рішення суду щодо стягнення з обвинуваченого моральної шкоди стосується кожного з потерпілих.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, при ухваленні рішення про стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів, у вироку не зазначено, що витрати необхідно стягнути на користь держави.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник підтримали вимоги скарги сторони захисту, просили їх задовольнити, вирок скасувати та звільнити ОСОБА_7 від відбуття покарання із застосуванням підстав, передбачених ст. ст. 75, 76 КК України.

Прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили задовольнити апеляцію сторони обвинувачення.

В судових дебатах учасники провадження підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддюдоповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводми, викладені в скаргах, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Апеляційний суд у відповідності до положень ч. 1 ст. 404 КК України переглядає судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Видно, що суд першої інстанції провів судовий розгляд даного провадження у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якою судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Дотримано судом вимоги ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Аналізуючи доводи апеляції про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 занадто суворого покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши вищезазначені докази по справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки він ґрунтується на дійсному змісті вказаних доказів та їх належній оцінці, як кожного окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення про доведеність вини ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого і особі обвинуваченого, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Слід зазначити, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та процесуального законів. Враховував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який повністю визнав себе винним, думку потерпілого про призначення суворого покарання, пов`язаного саме з позбавленням волі, наявність позитивних характеристик та обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Враховано відношення обвинуваченого до вчиненого, його поведінку протягом всього часу з моменту вчинення злочину, який відшкодував матеріальну шкоду потерпілим в повному обсязі, повне визнання своєї провини, щиро розкаявся, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання і колишнім місцем навчання, офіційно працевлаштований та продовжує навчання. Щире каяття суд обґрунтовано визнав в якості обставини, яка пом`якшує покарання, а скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння в якості обставини, що його обтяжує. Тому суд прийшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі, та відсутності підстав для застосування вимог ст. 75 КК України.

Даний висновок суду узгоджується з правовими позиціями Конституційного Суду України про те, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та межі покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Посилання сторони захисту на несплату потерпілими судового збору у зв`язку з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, колегією суддів не приймається до уваги відповідно до вимог ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Питання, пов`язані із речовими доказами, часткою шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого щодо кожного з потерпілих вирішуються в порядку виконання вироку згідно ст. 537 КПК України. Тому колегія суддів вважає їх такими, які не заслуговують на увагу і не тягнуть за собою зміну, або скасування судового рішення, оскільки не є істотними порушеннями згідно зі ст. 412 КПК України.

Звертається увага на те, якщо ніхто з учасників судового провадження не ставив питання про огляд вказаного в апеляції прокурора транспортного засобу як речового доказу, то його огляд відповідно до процесуального закону не є обов`язковим. Тому, вимога сторони обвинувачення, про зміну вироку із виключенням з мотивувальної частини посилання на речовий доказ автомобіль «ЗАЗ Ланос», як на доказ вини обвинуваченого, є безпідставною.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, під яким згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України вважаються незастосування або неправильне застосування вимог КПК, що перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Проте, в апеляційній скарзі прокурора є лише посилання на вищезазначені порушення, тоді як доводів відносно того, яким чином таке порушення закону перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, не наведено. За таких обставин, визнати обґрунтованими такі доводи колегія суддів не може та вважає за необхідне зазначити, що завданням суду апеляційної інстанції згідно з кримінальним процесуальним законом є перевірка правильності прийнятих судами першої інстанції рішень. Прокурор же в своїй апеляційній скарзі порушує питання, які вирішуються судом, що ухвалив рішення, на стадії виконання вироку, а тому суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості задовольнити дані вимоги у зв`язку з відсутністю відповідних підстав.

З урахуванням наведеного, колегія вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника в інтересах обвинуваченого не можуть підлягати залишенню.

Істотні порушення, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 407, 419 КПК України, п. 3 Розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, вона може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4