Постанова
Іменем України
21 червня 2018 року

м. Київ
справа № 235/6659/16-к

провадження № 51-1661 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Донецької області від

05 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002034, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, останнього разу 12 квітня 2012 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. ч. 1, 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна, звільнений 03 липня 2014 року на підставі акту амністії,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 грудня

2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст. 75 КК УкраїниОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 01 вересня

2016 року у денний час доби (точний час судом не встановлено), перебуваючи за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 , на земельній ділянці, розташованій біля вказаного будинком, незаконно без мети збуту шляхом зривання придбав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, канабіс, масою 298,95г (маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 272,04 г), який незаконно, без мети збуту зберігав за місцем свого проживання в м. Родинському, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час проведення санкціонованого обшуку.
Вироком Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року рішення місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі засуджений порушує питання про зміну вироку апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість і просить призначити покарання

із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Засуджений стверджує, що апеляційний суд порушив загальні засади призначення покарання, внаслідок чого визначив йому занадто суворе покарання. Свої доводи мотивує тим, що суд не врахував конкретних обставин справи та даних про його особу, що в сукупності давало суду, на його думку, підстави застосувати

ст. 75 КК України при призначенні покарання. Також стверджує, що апеляційним судом не було вжито заходів, передбачених положеннями ст. 378 КПК України, зокрема, не вирішено питання про влаштування неповнолітньої доньки засудженого та збереження його майна.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечення на касаційну скаргу засудженого не подавалися.
У судовому засіданні засуджений виступив на підтримку касаційної скарги, прокурор заперечував проти задоволення скарги засудженого.
Заслухавши суддю-доповідача, думку засудженого та прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 434 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про винність ОСОБА_6 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі засудженого не оспорюються, судовий розгляд кримінального провадження проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.
Доводи засудженого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та щодо суворості покарання, яке йому призначено, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Відповідно до положень статей 370, 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим

та вмотивованим. Суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.

Під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання засудженому та приймаючи рішення про необхідність скасування вироку місцевого суду в частині призначеного покарання та призначення покарання, яке ОСОБА_6 має відбувати реально, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до середньої тяжкості, те що засуджений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а також суд урахував конкретні обставини вчинення злочину, характер та спосіб вчиненого.
Доводи в касаційній скарзі засудженого про неврахування апеляційним судом

при скасуванні вироку місцевого суду в частині призначення покарання обставин, які його пом`якшують і позитивно характеризують особу засудженого, обґрунтованими визнати не можна.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції при визначенні виду та розміру покарання врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також те, що він не вперше притягується до кримінальної відповідальності, тяжкість кримінального правопорушення, яке згідно із положеннями ст. 12 КК України належить до злочинів середньої тяжкості та те, що ОСОБА_6 на обліку у

лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є пенсіонером та інвалідом 3-ї групи, має на утримання неповнолітню доньку, суд зважив на наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та на відсутність обставин, що його обтяжують і обґрунтовано визначив найбільш суворіший вид покарання, однак у межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 309 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі

на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого

без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Керуючись цією нормою закону про кримінальну відповідальність суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені вище дані про особу винного не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Рішення апеляційного суду відповідає вимогам кримінального закону, підстави для застосування до засудженого положень ст. 75 КК України відсутні.
Колегія суддів вважає, щопризначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним статтями 50, 65 КК України.
Стосовно доводів засудженого про не застосування судом апеляційної інстанції заходів, передбачених положеннями ст. 378 КПК України, про влаштування неповнолітньої доньки та збереження його майна, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені питання можуть бути вирішені судом під час виконання вироку і не впливають на обґрунтованість та вмотивованість ухваленого рішення.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційну скаргу засудженого має бути залишено без задоволення, а вирок апеляційного суду

без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд

постановив:
Вирок Апеляційного суду Донецької області від 05 квітня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого

без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3