В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17.05.2018 Справа №607/7863/18

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000052 про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новокостянтинівка Братського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, номера обслуги першої гармати першого гарматного артилерійського взводу четвертої гарматної артилерійської батареї другого гарматного артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), солдата, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року),
-- за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , всупереч вимог ст. ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи зі злочинним наміром - тимчасово ухилитися від проходження військової служби, умисно о 8 годині 30 хвилин 27 липня 2017 року в умовах особливого періоду самовільно, не маючи на те дозволу відповідного командира (начальника) не з`явився до місця служби - розташування військової частини НОМЕР_1 , що розташована за адресою АДРЕСА_1 , та до 8 години 30 хвилин 13 вересня 2017 року (моменту прибуття) службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, не вживаючи мір для повернення раніше до військової частини за наявності можливості для цього, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу (у розташування військової частини НОМЕР_1 без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) визнав повністю за обставин, що вказані в обвинувальному акті, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно з 27 липня 2017 року по 13 вересня 2017 року був відсутній у військовій частині, весь той час проводив на власний розсуд за межами військової частини. На даний час про вчинене він, ОСОБА_3 , щиро шкодує, просить суд його суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 , визнавши свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) за обставин, викладених в обвинувальному акті, повністю погодився зі всіма зібраними в процесі досудового розслідування доказами, що її підтверджують, відмовився від їх дослідження під час судового розгляду.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року), як нез`явлення вчасно на службу військовослужбовця, крім строкової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, особу винуватого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Таким чином, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді позбавлення волі на мінімальний строк.

Разом з тим, суд, враховуючи вищенаведені пом`якшуючі покарання обвинуваченого обставини, відсутність обтяжуючих обставин, приходить до переконання, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії на нього слід покласти передбачені п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України обов`язки, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без реального відбування призначеного судом покарання, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У ході розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичній операції у період її проведення.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому не заперечив щодо задоволення клопотання та застосування до обвинуваченого ст. 2 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального кодексу України та цього Закону. 07.09.2017 року набрав чинності Закон України №1810-VIIІ від 22.12.2016 року «Про амністію у 2016 році».

Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Згідно ст. 10 вказаного Закону питання про застосування амністії вирішує суд, зокрема, за ініціативою обвинуваченого.

Як встановлено статтею 85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Згідно довідки №675 від 17.05.2018 року, виданої т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 в період з 30 жовтня 2017 року по 22 квітня 2018 року брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. Дана довідка є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій.

У зв`язку із вищенаведеним, суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає до задоволення та його слід звільнити від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (в редакції від 12 лютого 2015 року) та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Клопотання ОСОБА_3 про застосування до нього ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Апеляція на вирок може бути подана до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1