АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/283/18 Справа № 205/4462/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2017 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції змінити, виключити з формулювання обвинувачення у мотивувальної частині вироку, яке суд визнав доведеним, посилання на доказ - висновок судово-медичної експертизи №271/НЕ/33 від 21.06.2017 року. В іншій частині вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_8 вирішено рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання даного вироку.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього обов`язок не відлучатися із населеного пункту без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 17 травня 2017 року, близько 19 години 00 хвилин, знаходився в приміщені квартири АДРЕСА_2 , де в нього виник побутовий конфлікт з матір`ю ОСОБА_11 .

Після чого, знаходячись у вказаний час та місці, ОСОБА_8 , реалізуючи свій виниклий умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс не менше чотирьох ударів кулаком правої руки по голові та обличчю ОСОБА_11 . Повернувши її на правий бік ОСОБА_8 , наніс не менше двох ударів правою ногою по спині та не менше одного удару по лівому стегну та лівій нозі. Далі, обернувши її назад на спину, наніс не менше одного удару ступнею своєї правої ноги зверху вниз по центру грудної клітини.

21 травня 2017 року близько 17 годин 00 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, наніс не менше одного удару кулаком правої руки в живіт ОСОБА_11 , та по два удари кулаком правої руки в область грудної клітини та ребер зліва та права останньої, яка знаходилась в положенні лежачи на спині.

Своїми вказаними діями ОСОБА_8 заподіяв потерпілій ОСОБА_11 , згідно висновку СМЕ №271/НЕ/33 від 21.06.2017 р., тілесні ушкодження, детально описані у даному висновку, які у своїй сукупності відносяться до легких та тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 .

Смерть ОСОБА_11 настала від тупої травми грудної клітини з численними переломами ребер та тіла грудини, яка ускладнилась розвитком жирової емболії.

Вищезазначені злочинні дій обвинуваченого ОСОБА_8 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи правильність встановлення судом фактичних обставин вчинення злочину, кваліфікацію дій обвинуваченого, доведеність його вини, законність та справедливість призначеного йому покарання, у той же час вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає зміні у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального - процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції у формулюванні обвинувачення, викладеному у мотивувальній частині, безпідставно здійснено посилання на доказ - висновок судово - медичної експертизи №271/НЕ/33 від 21.06.2017 року, в той час як докази на підтвердження встановлених судом обставин мають викладатися окремо у мотивувальній частині судового рішення. Одночасно вказує, що суд першої інстанції не сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, та самостійно не встановив обставин злочину, оскільки наявний формат обвинувачення містився у обвинувальному акті, що в свою чергу є істотним порушенням кримінального процесуального закону, що перешкодило у прийнятті законного та обґрунтованого рішення.

Обґрунтовуючи вимоги своєї апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що він не згоден з рішенням суду, вважає його безпідставним та незаконним. Вказує, що він на початку досудового розслідування винним себе не визнавав та у подальшому змушений був визнати свою вину під фізичним та психологічним впливом.

Зазначає, що він не мав умислу на заподіяння своїй матері ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам, оскільки він не міг вчинити дії, описані в обвинувальному акті. Так, згідно висновку експерта за № 271/НЕ/33 від 21.06.2017 року тілесні ушкодження, що потягли смерть останньої, були заподіяні у період з 9-10 годин 22.05.2017 р. до 9-10 годин 23.05.2017 р., що не збігається з визнаним судом доведеним обвинуваченням в тому, що він заподіяв своїй матері тілесні ушкодження 17.05.2017 р. близько 19.00 год. та 21.05.2017 р. близько 17.00 год. Таким чином, встановлений експертним шляхом час заподіяння тілесних ушкоджень його матері не співпадає з датою та часом його знаходження у квартирі останньої, у зв`язку з чим обвинувачення щодо нього не відповідає фактичним обставинам скоєння злочину, а докази, наявні в матеріалах провадження, виключають його причетність до вчиненого кримінального правопорушення.

Зазначає, що 23.05.2017 р. він прийшов до матері, побачив безлад в квартирі та знайшов останню лежачою в ванній кімнаті на підлозі. Він її переніс на ліжко, після чого викликав швидку допомогу, та коли вона приїхала, його мати вже була мертвою. В подальшому, коли приїхала поліція, його відразу затримали та, не слухаючи його пояснення, вимагали визнати свою вину у вчиненому злочині і замість належного огляду місця вчинення злочину зосередилися на ньому як на потенційному злочинці.

Вказує, що поліцейські змусили його визнати свою вину, продиктувавши відповідну заяву, в якій він відмовився від адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги прокурора наполягав з викладених у ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував; обвинуваченого та захисника, які на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували; потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він близько 19.00 год. 17.05.2017 р. та близько 17.00 год. 21.05.2017 р. за обставин, детально викладених в обвинувальному акті, які суд першої інстанції визнав доведеними, заподіяв тілесні ушкодження своїй матері ОСОБА_11 , в тому числі тяжкі тілесні ушкодження, що потягли смерть останньої.
Разом з тим, як вбачається з дослідженого судом апеляційної інстанції висновку судово-медичної експертизи від №271/НЕ/33 від 21.06.2017 року, тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_11 , були заподіяні останній в термін до однієї доби до часу настання її смерті, що визначений у тому самому експертному висновку як за 2-3 години до моменту огляду трупу на місці виявлення, що був закінчений о 12:40 годин 23.05.2017 р., тобто смерть потерпілої настала о 9:40 10:40 годин .

Таким чином, згідно експертному висновку тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_11 , були заподіяні останній не раніше 09:40 годин 22.05.2017 р., що не збігається з обвинуваченням, визнаним в оскаржуваному вироку доведеним.

Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини та вказану суперечність не усунув, допустивши тим самим істотну неповноту судового розгляду.
Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили або могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Колегія суддів вважає, що допущена судом першої інстанції неповнота судового розгляду є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у розумінні ст. 412 КПК України, та згідно із п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування оскаржуваного вироку.
Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 2, ч. 3 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути зазначені недоліки, оскільки питання про дослідження всього обсягу доказів у суді апеляційної інстанції не було порушене, тоді як відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції може дослідити докази, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що чинним КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції, без клопотання учасників судового провадження, оскільки останнє покладено кримінально-процесуальним законом саме на суд першої інстанції, а з другого боку до переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, передбачених ст. 415 КПК України, не входять неповнота судового розгляду та істотні порушення кримінального процесуального закону, передбачені ст. 23 КПК України, ст. 370 КПК України, ст. 374 КПК України, які в даному випадку були допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог п.15, п.16 ч.1 ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 22 КПК України та ст. 23 КПК України, - колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги задовольнити частково, оскаржуваний вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому судовому розгляді необхідно усунути суперечність, зазначену у цій ухвалі, з дотриманням встановленого законом порядку повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, в тому числі доводи сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, обговорити доводи обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів на етапі досудового розслідування і, за необхідності, вжити заходи щодо їх перевірки, та ухвалити судове рішення, яке відповідає вимогам кримінального і кримінального процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 370, 404, 413, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4