Справа №1-1/11
Провадження №1/672/2/18
ПОСТАНОВА

про продовження запобіжного заходу

24.07.2018 року Городоцький районний суд Хмельницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

підсудного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину передбаченому за ч.3 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Городоцьким районним судом Хмельницької області розглядається кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.3 ст.286 КК України.

Під час судового розгляду даної справи прокурором заявлено клопотання про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді взяття під варту строком до шестидесяти діб. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що 26.02.2008 року ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення за ч.3 ст.286 КК України та справу було передано на розгляд до суду. ОСОБА_6 близько 10 років ухилявся від суду та перебував у розшуку, виїхав за межі України з метою уникнення кримінальної відповідальності. Постановою Городоцького районного суду Хмельницької області від 30.03.2018 року відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 26.05.2018 року, який в подальшому продовжено до 25.07.2018 року, включно. Просить задовольнити дане подання, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну явку підсудного до суду.

Захисники заявили, що в задоволенні даного подання слід відмовити, оскільки прокурором не наведено нових підстав та ризиків зазначених у ст.148 КПК України 1960 року (Далі КПК України) для продовження тримання під вартою ОСОБА_6 .

Крім того адвокатом ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 заявлено клопотання про зміну відносно підсудного запобіжного заходу з взяття під варту на заставу в розмірі 17000 грн. Свої вимоги захисник мотивує тим, що

застосування запобіжного заходу відповідно до норм Кримінально-процесуального кодексу не є метою покарати підозрюваного, обвинуваченого за вчинений злочин, оскільки зазначена особа ще не визнана судом винною і винною стане лише у випадку набрання вироком законної сили. Таким чином запобіжний захід є виключно заходом забезпечення виконання підозрюваним та обвинуваченим покладених на них процесуальних обов`язків, а саме з`явитись до суду та не перешкоджати встановленню істини у справі.

Запобіжний захід, як захід забезпечення у кримінальному провадженні повинен застосовуватись лише у разі крайньої необхідності, якщо неможливо забезпечити належну поведінку підозрюваного у інший спосіб, а шкода спричинена застосуванням запобіжного заходу буде менша ніж та, яка могла б наступити.

Подання державного обвинувача про обрання та застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, а згодом і подання про продовження строку тримання під вартою містить шаблонні формулювання, які не підтвердженні будь-якими доказами доцільності застосування найсуворішого заходу відносно людини - тримання під вартою, обмеженні фабулою злочину, його тяжкістю, загальними даними про особу, інформацією про відсутність у підсудного постійного місця роботи, стабільного прибутку та мотивовані тим, що ОСОБА_6 так би мовити ухилявся від судового розгляду справи близько 10 років.

Така позиція державного обвинувача, яка є необгрунтованою та суперечливою практиці ЄСПЛ не може бути підставою для продовження тримання під вартою, виходячи з наступного:

Обрання запобіжних заходів, на думку захисту залежить від наявності доказів чи обґрунтованих припущень, які вказують:

-по перше, на вчинення особою злочину та дають підстави для обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування запобіжних заходів;

-по друге, наявність ризиків, які дають підстави вважати судді, що підсудний не виконає покладених на нього процесуальних обов`язків;

-в третє, жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти зазначеним вище та підтвердженим ризикам.

При обранні запобіжного заходу не враховано, що якість та кількість доказів, якими обґрунтовується обвинувачення не є достатнім для твердження винуватості, дані докази вини є більш припущеннями, оскільки зібрані виходячи лише з обставин, які захистом не заперечуються та якими є наслідки ДТП.

Доказів які повністю доводять одноособову вину підсудного на стадії вирішення питання щодо запобіжного заходу на даний час в справі немає, що підтверджує постанова суду, винесена 10.07.2018 року.

Необґрунтована підозра, тобто підозра, яка не підтверджена належними доказами не може виправдати застосування такого запобіжного заходу як позбавлення волі.

Крім того ОСОБА_6 перебував у Чехії на лікування у зв`язку із погіршенням стану здоров`я після ДТП. Після одужання він добровільно з`явився в Україну щоб предстати перед судом. Тому такий запобіжний захід як застава в розмірі 17000 грн. зможе забезпечити його належну поведінку та явку до суду.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що заявлене прокурором подання підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 16.05.2008 року прокуратурою Волочиського району Хмельницької області було затверджено обвинувальний висновок по кримінальній справі №3/5124 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України.

21.05.2008 року дану кримінальну справу було передано на розгляд до Волочиського районного суду Хмельницької області.

Під час розгляду справи у суді підсудний ОСОБА_6 зник з місця постійного та тимчасового проживання, не повідомив суд про місце свого перебування у зв`язку із чим постановою Волочиського районного суду Хмельницької області від 01.08.2008 року ОСОБА_6 було оголошено у розшук та відносно нього змінено запобіжний захід на взяття під варту, а провадження у справі зупинено.

28.03.2017 року о 14 год.40 хв. на території України (аеропорт Бориспіль) було затримано гр-на ОСОБА_6 .

Відповідно до п.4 ч.1 ст.237 КПК України у справі, що надійшла від прокурора, суддя з`ясовує щодо кожного з обвинувачених питання чи немає підстав для зміни, скасування або обрання запобіжного заходу.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 органом досудового слідства обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286 КК України в порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, а саме: що він 23 грудня 2007 року, незважаючи на відсутність посвідчення на право керування транспортними засобами і відсутність навиків керування цими транспортними засобами, сів за кермо автомобіля «HYUNDAI» реєстраційний номер НОМЕР_1 (н.з. Чехії) та рухався по маршруту Івано-Франківськ - Миколаїв.

В цей же день біля 12.20 години на 219 км + 030 м автодороги М-12 Стрий - Тернопіль -Кіровоград - Знамянка, біля повороту на с. Качуринці Волочиського району водій ОСОБА_6 , нехтуючи вимогами правил дорожнього руху України, перевищив допустиму для даних дорожніх умов швидкість руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем ГАЗ-24 реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП пасажир автомобіля ГАЗ-24 реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а водій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Пасажир автомобіля «HYUNDAI» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, що спричинили її смерть, пасажири ОСОБА_11 та ОСОБА_12 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.155 КПК України взяття під варту як запобіжний захід може бути застосовано у справах про злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч.2 ст.155 КПК України запобіжний захід у вигляді взяття під варту не може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, за винятком випадків, коли ця особа, перебуваючи на волі, переховувалася від органів дізнання, досудового слідства чи суду, перешкоджала встановленню істини у справі або продовжила злочинну діяльність.
Суд у відповідності до положень ст.148 КПК України враховує, що ОСОБА_6 з 01.08.2008 року ухилявся від суду та перебував у розшуку, виїхав за межі України чим перешкоджав встановленню істини у справі. Тому більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну явку підсудного до суду.

Суд відхиляє посилання захисту на те, що ОСОБА_6 виїхав у Чехію тільки для лікування і повернувся в Україну щоб предстати перед судом, оскільки в такому разі провадження у справі було б зупинено за хворобою підсудного, що передбачено ст.280 КПК України. Також у справі відсутні будь-які повідомлення ОСОБА_13 до суду чи до потерпілих про своє волевиявлення вернутись на Україну з метою предстати перед судом.

Також суд вважає цинічною заяву захисту, що на даний час такий розмір застави як 17000 грн. зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_6 під час розгляду судом даної справи, по якій підсудний обвинувачується у скоєнні ДТП зі смертю двох осіб.

Крім того відповідно до ч.4 ст.154-1 КПК України у всіх випадках
розмір застави не може бути меншим від розміру цивільного позову,
розміру майнової шкоди, завданої злочином, або розміру отриманого
внаслідок вчинення злочину доходу, обґрунтованих достатніми
доказами.
Як вбачається з матеріалів справи потерпілим ОСОБА_7 21.05.2018 року заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 у розмірі 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, тому суд не може вирішувати питання застави розмір якої є меншим за зазначену суму.
Що стосується належності наданих суду доказів, то суд на даний час не може дати їм оцінку, оскільки дані докази судом ще не досліджувались.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підсудного, суд враховує вимоги п.п.3, 4, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Керуючись ст.ст.148,155,237,347 КПК України (у редакції 1960 року), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Відносно підсудного ОСОБА_6 продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою в СІЗО м.Хмельницького строком на шістдесят днів, тобто до 23.09.2018 р., включно.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_6 про зміну відносно підсудного запобіжного заходу з взяття під варту на заставу в розмірі 17000 грн. відмовити.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя