Березівський районний суд Одеської області
12.07.2018
Справа № 494/841/18
Провадження № 1-кп/494/86/18
УХВАЛА

12 липня 2018 року Березівський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

адвоката ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Березівка Одеської області матеріали кримінального провадження за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2018 року від Комінтернівської місцевої прокуратури на адресу суду надійшов для розгляду обвинувальний акт та додані до нього документи за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, який ухвалою судді від 23 червня 2018 року призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши прокурора про можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду та його клопотання про необхідність обрання відносно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки остання обов`язки обраного раніше домашнього арешту належним чином не виконувала, потерпілу і адвоката, які заперечують проти заявленого клопотання, а також обвинувачену, яка фактично визнає себе винною в інкримінованому їй діянні і теж заперечує проти тримання її під вартою з посиланням на те, що у неї на утриманні знаходяться дві малолітні дитини і всі процесуальні обов`язки під час судового розгляду вона буде виконувати без яких-небудь порушень, та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що справу слід призначити до розгляду та клопотання прокурора задовольнити частково й обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з наступних підстав.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокуророві не встановлено.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити

інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 , крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі матеріалів кримінального провадження зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій особі, її вік, стан здоров`я, наявність в неї утриманців, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей, дотримання умов застосованих раніше запобіжних заходів, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого обвинувачується особа.
Суд також, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої, враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), його поведінки під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) та під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу обвинуваченого.
Так, у справі «Харченко проти України» Європейський суд з прав людини звертає увагу на те, що доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.
Однак на підтвердження вказаних ризиків стороною обвинувачення у судовому засіданні не надано жодного доказу, який би свідчив, що обвинувачена своєю поведінкою чинила чи намагалась безпосередньо або опосередковано чинити будь-який вплив на свідків, потерпілу.
Більш того, суд враховує, що підозрювана, яка хоча і обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, має на утриманні двох малолітніх дітей, не притягувалась раніше до кримінальної відповідальності взагалі, має постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , сталі соціальні зв`язки та її поведінка в судовому засіданні свідчить про відсутність, перерахованих в ст.177 КПК України ризиків, які б унеможливлювали її перебування у судовому засіданні.
Таким чином, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій за інкримінованою статтею та дані про її особу, суд вважає за доцільне застосувати до останньої передбачений ст.181 КПК України запобіжний захід у виді домашнього арешту шляхом заборони залишати своє житло цілодобово.
Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про обрання тримання під вартою та застосовуючи до обвинуваченої запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд вважає за необхідне покласти на неї обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду в даному

кримінальному провадженні та покласти на неї додаткові обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме не відлучатися із житлового будинку, в якому проживає без дозволу суду, утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками по даному кримінальному провадженню.
Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом відповідно до положень ч.6 ст.181 КПК України строк не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст.177,178,181,183,194,195,196,316,331 ,315 КПК України,

УХВАЛИВ:
Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню за звинуваченням ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, у відкритому судовому засіданні на 30 серпня 2018 року о 10 годині в приміщенні Березівського районного суду Одеської області за участю прокурора, обвинуваченої та потерпілої.

У задоволенні клопотання прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000131 від 1 травня 2018 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 відмовити.
Застосувати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком на шістдесят днів, тобто до 9 вересня 2018 року включно, зобов`язавши її прибувати за кожною вимогою до суду в даному кримінальному провадженні, а також виконувати покладені на неї обов`язки.
Відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої ОСОБА_6 , яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю..
Покласти на обвинувачену ОСОБА_6 обов`язки:
- не відлучатися із квартири, в якій вона проживає, а саме із квартири АДРЕСА_2 без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками в даному кримінальному провадженні;
- у разі наявності здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту може бути оскаржена до апеляційної суду Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Ухвалу передати для негайного виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченої.
Копії ухвал надати учасникам судового провадження.

Суддя: