11-кп/775/301/2018(м)
265/3730/17

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2018 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 08.09.2005 року Новоазовським районним судом Донецької області за ст. 185 ч. 2 КК до 1 року позбавлення волі, звільнений від призначеного покарання на підставі ЗУ «Про амністію». Вироком Апеляційного суду Донецької області від 20.12.2005 р. вирок Новоазовського райсуду від 08.09.2005 р. було скасовано та призначено покарання за ст.ст. 185 ч. 3, 104 ч. 1, 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробувальним строком 2 роки; 2) 14.11.2006 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ст. ст. 309 ч. 1, 71 ч. 1 КК до 3 років 2 місяців позбавлення волі, 21.06.2008 р. звільнений умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 3 доби; 3) 06.10.2008 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ст. 309 ч. 2, 71 ч. 1 КК до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 05.06.2012 року на 7 місяців 8 діб; 4)13.11.2012 року Іллічівським районним судом м. Маріуполя за ст.ст. 185 ч. 2, 71 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі; 5) 20.06.2013 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ст.ст. 309 ч. 2, 185 ч. 2, 263 ч. 1, 277 ч. 1, 70 ч. 1, 4 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 26.08.2015 року за відбуттям строку покарання; який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2
визнано винним за ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року 6 місяців позбавлення волі, -
ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за вчинення кримінального правопорушення при наступних обставинах.
ОСОБА_7 17 квітня 2017 року, приблизно о 18.00 год., знаходячись на подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, зі столу таємно викрав майно ОСОБА_9 , спричинивши останній матеріальну шкоду на суму 1610 грн.
Він же, 01 листопада 2017 року, приблизно о 19.00 год., знаходячись в коридорі сектору превентивної діяльності Лівобережного ВП ЦВП ГУНП у Донецькій області, який розташований за адресою: м. Маріуполь, пр. Перемоги, 31 в Лівобережному районі м.Маріуполя, керуючись корисливим мотивом, умисно, повторно, шляхом вільного доступу, з багажника велосипеду, таємно викрав майно ОСОБА_10 , чим спричинив останньому майнову шкоду на загальну суму 1737,33 грн.
На зазначений вирок обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок відносно нього підлягає скасуванню, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає вирок відносно нього занадто суворим, оскільки не було враховано його особистість, допомогу органам досудового розслідування, щире каяття, повне визнання своєї вини, необхідність підтримувати мати, яка є інвалідом третьої групи, наявність ВІЛ інфекції. Просить вирок суду скасувати, призначити менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України.
Прокурором було подано заперечення на апеляційну скаргу, в яких останній вказує, що вирок суду першої інстанції законний та обґрунтований, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги про незнаходження обвинуваченого в стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину спростовуються матеріалами справи, крім того, як під час розгляду провадження судом першої інстанції, так ів самій апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він вживав пиво.
Матеріали кримінального провадження не містять документів, які підтверджували б намір потерпілого ОСОБА_10 на укладення з обвинуваченим угоди про примирення, отже доводи апеляційної скарги в цій частині спростовуються матеріалами провадження.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Відповідно до правових позицій, викладених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
У будь-якому разі призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного й відображають його посткримінальну поведінку як прояв ставлення до скоєного. Адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував вимоги ст. 65 КК України та правові позиції Верховного Суду України, викладені в Постанові Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» щодо загальних засад призначення покарання.
Мотивуючи своє рішення про призначення обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий до позбавлення волі за умисні злочини, судимості не зняті та не погашені, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо.
Будучі раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, звільнившись за попереднім вироком, ОСОБА_7 знову вчинив умисний корисливий злочин. Систематичність протиправної діяльності ОСОБА_7 дає достатні підстави для висновку про стійку спрямованість його на протиправне збагачення та злочинний спосіб життя, небажання ставати на шлях виправлення.
Ст. 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності є непорушним. Об`єктом вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень є суспільні відносини у сфері охорони права власності.
Судом першої інстанції було визнано обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття та вчинення заходів для відшкодування шкоди потерпілим.
Як обставини, що обтяжують покарання, суд першої інстанції вірно врахував вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив обвинуваченому реальне покарання в середньому розмірі, встановленому санкцією статті кримінального закону, за яким його визнано винним.
Покарання, призначене обвинуваченому, відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки визначено в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до положень загальної частини КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, конкретних обставин даного провадження. На думку колегії суддів по своєму виду і розміру призначене ОСОБА_7 покарання є співмірним протиправному діянню, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
З огляду на наведене призначене ОСОБА_7 покарання не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.
Отже, доводи апеляційної скарги про призначення обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, на переконання колегії суддів, задоволенню не підлягають.
Щодо доводів апеляційної скарги відносно неврахуванням судом першої інстанції такої обставини як перебування обвинуваченого в громадському шлюбі з громадянкою ОСОБА_11 , наявність у обвинуваченого на утриманні її малолітньої дитини, інвалідність матері обвинуваченого, то вони також не підлягають задоволенню. Матеріали провадження не містять жодних доказів перебування дитини ОСОБА_11 на утриманні обвинуваченого, крім того, обвинувачений офіційно не працює, відповідно не має постійного джерела прибутку, що ставить під сумнів його можливість утримувати будь-кого. Наявність групи інвалідності у матері обвинуваченого також не може впливати на розмір призначеного останньому покарання з урахуванням вищенаведених обставин.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно виявлення у обвинуваченого такого захворювання як ВІЛ і необхідність пом`якшення призначеного покарання.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: