Справа №591/3931/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/788/269/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Подання про обрання, зміну запобіжного заходу та продовження строків тримання під вартою, про проведення обшуку
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 591/3931/18 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 13 липня 2018 року, якою до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бугрувате Охтирського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого

застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

захисника адвоката ОСОБА_10 , -

ВСТАНОВИЛА:

В поданій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки слідчий суддя дійшов необгрунтованого висновку про відсутність ризиків, з урахуванням яких, а також обставин вчинення злочину та даних про особу підозрюваного, застосування до нього більш суворого запобіжного заходу, ніж домашній арешт є можливим.

13.07.2018 до Зарічного районного суду м. Сум з клопотанням, погодженим із прокурором прокуратури Сумської області, звернувся старший слідчий відділу СУ ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_12 та іншими невстановленими особами вимагали у потерпілого ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 1500 дол. США в обмін за повернення автомобіля, погрожуючи заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

04.07.2018 до ЄРДР за № 0000151 внесені відповідні відомості про вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК, а 12.07.2018 о 23-30 год. ОСОБА_9 затриманий та йому 13.07.2018 вручене повідомлення про підозру.

Зважаючи на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики того, що він може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних і вчиняти нові злочини, а інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам, то слідчий просив застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 13.07.2018 у задоволенні вказаного клопотання слідчого відмовлено і до ОСОБА_9 застосований запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю та покладенням певних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК. Своє рішення слідчий суддя вмотивував тим, що повідомлена ОСОБА_9 підозра є обґрунтованою та існує частина зазначених у клопотанні слідчого ризиків, проте недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання не доведено.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, просив скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 про залишення рішення слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

У відповідності до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, крім іншого, незаконно впливати на потерпілого та свідків і вчинити новий злочин, а згідно приписів ч.1 ст.178 КПК, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого і постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, існують ризики незаконного впливу на потерпілого та свідків і вчинення нових злочинів, а також, що прокурором не доведено недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Зазначені висновки слідчого судді, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином вмотивовані і ґрунтуються на вимогах КПК.

Зокрема, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту слідчим суддею в повній мірі враховані всі суттєві обставини кримінального провадження, як того і вимагають положення ст.194 КПК, а саме наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК, яка підтверджується протоколами допиту потерпілого, свідків, протоколами огляду та вручення грошових коштів, обшуку, а також існування деяких ризиків, передбачених п.п.3 і 5 ч.1 ст.177 КПК, на які вказував слідчий у своєму клопотанні.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри сторонами кримінального провадження, в тому числі і стороною захисту, на даній стадії кримінального провадження не оскаржується.

Твердження прокурора про те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду є необгрунтованими, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні жодні дані, які б об`єктивно свідчили про можливість вчинення ОСОБА_9 яких-небудь відповідних реальних дій. При цьому, ЄСПЛ у своєму рішенні від 26.01.1993 у справі «В. проти Швейцарії» (W. v. Switzerland), заява № 14379/88) вказав, що «небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. Треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти, заяви особи про те, що вона прагне виїхати на постійне місце проживання за кордон, наявність у особи кількох паспортів; наявність даних про те, що підозрюваний раніше ухилявся від розслідування і суду, тощо. Ці обставини виходячи із ситуації провадження повинні виправдовувати висновок суду про наявність постійної небезпеки того, що обвинувачений переховуватиметься».

Колегія суддів не може прийняти до уваги і доводи апеляційної скарги прокурора, що жоден більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, оскільки у клопотанні слідчого не зазначено, а під час його розгляду як слідчим суддею, так і апеляційним судом, не встановлено того, що надані органом досудового розслідування докази доводять обставини, які б про це свідчили.

Слідчим суддею згідно ч.1 ст.178 КПК у повній мірі взято до уваги тяжкість злочину, у вчиненні якого ОСОБА_9 підозрюється, та передбачене законом покарання за цей злочин, а також дані про особу підозрюваного, зокрема те, що він раніше не судимий та має постійне місце проживання.

Таким чином, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у виді домашнього арешту застосований до ОСОБА_9 з урахуванням наявних доказів, ймовірної тяжкості покарання, віку та стану здоров`я підозрюваного, міцності його соціальних зв`язків, а тому питанню суворості покарання не може надаватися надмірне (вирішальне) значення, оскільки потреба позбавлення волі підозрюваного не підлягає оцінюванню з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину, та повинна враховуватися у сукупності зі всіма іншими обставинами, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує застосування запобіжного заходу (рішення ЄСПЛ від 01.06.2006 у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05), про що слушно зауважено слідчим суддею у своєму рішенні.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про можливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням на нього певних, визначених кримінальним процесуальним законом обов`язків, зокрема щодо заборони спілкування з іншими підозрюваними та свідками, оскільки тримання під вартою до суду повинно розглядатися як винятковий захід, який ніколи не повинен бути обов`язковим і використовуватися для цілей покарання (п.1 Рекомендації R (80) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо досудового ув`язнення).

Покладенні на підозрюваного обов`язки, на думку колегії суддів, в повній мірі здатні забезпечити належну процесуальну поведінку останнього і мінімізувати встановлені слідчим суддею суду першої інстанції ризики незаконного впливу на потерпілого та свідків і вчинення нових злочинів.

На користь обґрунтованості рішення слідчого судді та достатності застосованого запобіжного заходу у виді домашнього арешту свідчить і той факт, що підозрюваний самостійно, за першою вимогою апеляційного суду, у визначений час з`явився в судове засідання для участі в розгляді вказаної вище апеляційної скарги прокурора, незважаючи на те, що в ній порушувалося питання про погіршення його становища і застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Є необгрунтованими і доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя дійшов висновку про відсутність всіх зазначених у клопотанні слідчого ризиків, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Сум від 13 липня 2018 року щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4