Справа № 554/131/17
В И Р О К
Дата документу 09.07.2018
Октябрський районний суд м. Полтави в складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю: секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора - ОСОБА_5 ,
захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, за обвинуваченням:
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калуш, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 3 та 4 ст. 189, ч.2 ст.186 КК України,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, не одруженого, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 19.09.2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч.5 ст.27, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, звільненого 05.06.2014 року у зв`язку з амністією.
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2 та 4 ст. 189 КК України,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до ст.89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця села Батьки Зінківського району Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,
ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 3 малолітніх дітей, з вищою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України,
I.ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ:
У період часу з кінця травня по 18 серпня 2016 року ОСОБА_13 умисно, із погрозами застосування насильства над потерпілим ОСОБА_12 , в телефонних розмовах та періодичних особистих зустрічах примушував останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань із повернення боргу в сумі 10 000 доларам США, отриманого, згідно розписки від 02 травня 2014 року, в еквівалентній сумі в гривнях на два роки ОСОБА_18 та ОСОБА_12 у ОСОБА_19 - дружини ОСОБА_13 , щодо якого, відповідно до ст. ст.60-65 СК України, з 13.10.1994 року презюмується спільність сумісної власності та згода на розпорядження нею.
18.08.2016 року ОСОБА_13 , перебуваючи в «Джек Барі», по вулиці Котляревського, 1/27 м. Полтави (неподалік ТЦ «ЦУМ»), випадково побачив ОСОБА_12 , який проїздив поряд на автомобілі Мерседес-бенц д. н. з. НОМЕР_1 , підійшов до вказаного автомобіля та із погрозами насильством, змушував його вийти до нього, обмежуючи рух вказаного транспортного засобу і спонукаючи з`ясувати виниклі між ними стосунки. Через кілька хвилин, по прибуттю працівників патрульної поліції, за їх перебування поряд, він отримав від ОСОБА_12 10 000 грн., одразу після чого був затриманий поліцією особливого призначення.
II.КВАЛІФІКАЦІЯ ДІЯННЯ:
Дії ОСОБА_13 судом кваліфікуються за ч. 1 ст. 355 КК України як примушування ОСОБА_12 до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимога виконати цивільно-правове зобов`язання щодо повернення позики з погрозою насильства над потерпілим за відсутності ознак вимагання.
III.НЕДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ:
Своїми умисними діями, які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що завдало майнової шкоди у особливо великих розмірах, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на думку сторони обвинувачення, вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.189 КК України.
Окрім того, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , відповідно до обвинувального акту обвинувачуються у вчиненні злочинів за таких обставин:
«30.05.2016 року, ОСОБА_13 по телефону призначив зустріч ОСОБА_12 в кафе «Старт». Того ж дня, ОСОБА_12 на вимогу ОСОБА_13 прийшов до приміщення кафе «Старт», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), 46, де ОСОБА_13 реалізуючи злочинний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою на прізвисько « ОСОБА_20 », переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, направленим на вимагання коштів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання пред`явив протиправну вимогу ОСОБА_12 про передачу йому коштів в розмірі 10 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти гривні до 100 доларів США, встановленого Національним Банком України на 30.05.2016 року (2513,6025) становить 250136 гривень 20 копійок, та у 363 рази перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, а таким чином становить великий розмір) які нібито останній винен людям з м. Одеси. На заперечення ОСОБА_12 наявності такого боргу та знайомих з м. Одеси ОСОБА_13 зателефонував невстановленій слідством особі, яка в свою чергою представилась « ОСОБА_21 » та повідомила, що до нього звернулась жінка з м. Полтави і їй винен кошти ОСОБА_12 . Після цього ОСОБА_13 в грубій формі пред`явив ОСОБА_12 вимогу передачі йому коштів у сумі 10 000 доларів США, при цьому до 21:00 години того дня хоча б частину суми. При цьому ОСОБА_13 висловив погрози у разі виїзду Тищенка з м. Полтави: «його все одно знайдуть та йому життя не буде».
У подальшому протягом червня-серпня 2016 року ОСОБА_13 продовжував свою злочинну діяльність, спрямовану на вимагання коштів у ОСОБА_12 , телефонував останньому, вимагав кошти.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вимагання коштів з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 19.06.2016 року близько 11:00 години, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес-Бенз» д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Сінна та вул. Шевченка у м. Полтава, заблокував ОСОБА_12 , який перебував у автомобілі «Мерседес-Бенз» д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився на червоний сигнал світлофора. Вийшли з автомобіля, ОСОБА_13 через відкрите вікно лівих передніх дверей наніс ОСОБА_12 удар кулаком в обличчя, при цьому пред`явив протиправну вимогу про передачу йому коштів в рахунок сплати неіснуючого боргу.
У ході вчинення вимагання, ОСОБА_13 , побачив на ОСОБА_12 вироби із золота, вирішив ними незаконно відкрито заволодіти. Реалізуючи раптово виниклий умисел на вчинення грабежу, переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання застосовуючи фізичну силу до потерпілого, ОСОБА_13 притиснув руку ОСОБА_12 до керма автомобіля та зняв з пальця лівої руки ОСОБА_12 перстень з золота, вартістю зі слів потерпілого 10 000 гривен, з шиї ланцюжок з золота, вартістю зі слів потерпілого 50 000 гривень, на якому була золота ладанка вартістю зі слів потерпілого 10 000 гривень. Таким чином, ОСОБА_13 відкрито викрав майно ОСОБА_12 , чим завдав матеріального збитку потерпілому на загальну суму 70 000 гривень.
Після вчинення грабежу, ОСОБА_13 наказав ОСОБА_12 переїхати до обочини, що останній виконав. Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на вимагання коштів у ОСОБА_12 , ОСОБА_13 зателефонував невстановленій особі на прізвисько « ОСОБА_20 », який також по телефону вимагав у ОСОБА_12 кошти, при цьому ОСОБА_13 застосовуючи погрози насильства над потерпілим словами: «Тебе рот порезать или поронуть», вимагав кошти у потерпілого, дав час до вечора зібрати кошти та відпустив потерпілого.
У подальшому, 18.08.2016 приблизно о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_13 , за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , перебуваючи поблизу ТЦ «ЦУМ» на вул. Котляревського в м. Полтава, реалізуючи злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на вимагання коштів у ОСОБА_12 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, заблокували потерпілого ОСОБА_12 в належному йому транспортному засобі «Мерседес-Бенц» д.н.з НОМЕР_1 , який саме проїздив поруч. Зокрема, ОСОБА_13 став на шляху автомобіля потерпілого разом з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , підійшов до вікна лівих передніх дверей автомобіля, стукав у вікно та вимагав відчинити двері. Перешкоджаючи руху потерпілого всупереч його волі, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 використовуючи свою чисельну перевагу, залякуючи та подавляючи волю ОСОБА_12 , з метою примусити останнього передати їм кошти, стали погрожувати останньому застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та пошкодженням його майна, намагалися із застосуванням сили проникнути до автомобіля, при цьому ОСОБА_13 , використовуючи ніж, прорізав шину на передньому колесі автомобіля потерпілого, пошкодивши таким чином майно потерпілого.
Дії ОСОБА_16 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, утриманням рук на капоті автомобіля, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, жестах руками, сидінні на капоті та лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_15 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, сидінні на лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_17 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою в тому числі погрозах застосування предмету, схожого на пістолет, шляхом його демонстрації, нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, смиканні за дверні ручки автомобіля та намаганнях відчинити дверцята таким чином.
Дії ОСОБА_14 виразились у жестах руками, які потерпілий сприйняв як погрози, керуванні діями ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , перебуваючи з правого боку від автомобіля відносно потерпілого на тротуарі.
Дії ОСОБА_13 за викладених обставин стороною обвинувачення кваліфіковано за ч.2 ст. 186 КК України, як умисне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно.
Крім того, дії ОСОБА_13 за вказаних обставин обвинувачем кваліфікуються за ч.3 ст.189 КК України, як умисна вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання), повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, з пошкодженням майна, що завдало майнової шкоди у великих розмірах.
При цьому дії ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 обвинувач кваліфікував за ч.2 ст.189 КК України, як умисну вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, пошкодження чи знищення його майна (вимагання), повторно, за попередньою змовою групою осіб, з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
IV.ПРАВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ТА ЙОГО ТЛУМАЧЕННЯ.
Відповідно до ч. 3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зі змісту ч. ч. 1, 2 ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно частин 1, 3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Водночас, виправдувальний вирок постановляється у разі, якщо не доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Стаття 189 КК України, інкримінована обвинуваченим, передбачає кримінальну відповідальність за вимогу передачі чужого майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру з застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи або погрозою такого насильства.
Кваліфікованими і особливо кваліфікованими видами злочину закон визнає вимагання: 1) вчинене повторно або 2) за попередньою змовою групою осіб, або 3) службовою особою з використанням свого службового становища, або 4) з погрозою вбивства чи заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, або 5) з пошкодженням чи знищенням майна (ч. 2 ст. 189, або 6) організованою групою (ч. 4 ст. 189); 7) що завдало значної шкоди потерпілому (ч. 2 ст. 189), або 8) майнової шкоди у великих (ч. 3 ст. 189) чи 9) в особливо великих (ч. 4 ст. 189) розмірах; 10) поєднане з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи (ч. 3 ст. 189), або 11) із заподіянням тяжкого тілесного ушкодження (ч. 4 ст. 189).
Об`єктом цього злочину є правовідносини у сфері власності особи, а предметом злочину є чуже майно, таке, щодо якого винна особа не має відповідних правомочностей і підстав для його отримання у своє володіння.
З об`єктивної сторони вимагання характеризується двома взаємопов`язаними діями: 1) пред`явленням майнової вимоги; 2) погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.
Вимога як ознака вимагання означає викладену в рішучій формі пропозицію винного до потерпілого (власника, особи, у віданні чи під охороною яких перебуває майно) про передачу майна, права на майно або вчинення останнім інших дій майнового характеру.
Якщо ж винна особа, застосовуючи відповідні погрози, не керується умислом на заволодіння чужим майном, а має на меті примусити потерпілого до виконання чи невиконання цивільно-правового зобов`язання, його дії слід кваліфікувати за відповідною частиною ст. 355 КК України.
Але відповідальність за цією статтею може наставати лише тоді, коли особа примушується до виконання (невиконання) існуючого зобов`язання, що виникло з підстав, передбачених чинним законодавством. Предметом такого зобов`язання можуть бути гроші, майно, послуги, результати творчості тощо.
Погроза при вимаганні повинна бути дійсною і реальною. При визначенні дійсності і реальності погрози необхідно виходити з суб`єктивного ставлення до неї винного і суб`єктивного сприйняття її потерпілим.
Суб`єктивна сторона вимагання характеризується прямим умислом. Вимагання - це корисливий злочин. При його вчиненні винний має за мету незаконно одержати чуже майно, право на нього або добитися вчинення потерпілим інших дій майнового характеру.
Для кваліфікації вимагання за ч. 2 ст. 189 КК України необхідно встановити, що мало місце протиправне приведення певного майна у непридатність, безпосередньо пов`язане з майновою вимогою.
Злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення (ч. 2 ст. 28 КК України).
Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.
Крім того, ч.2 ст.186 КК України передбачає кримінальну відповідальність за відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, або повторно, або за попередньою змовою групою осіб.
Суд зазначає, що зобов`язаний визнати недопустимими докази, отримані внаслідок істотного порушення прав людини і основоположних свобод при здійсненні процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням суттєвих його умов (п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України).
Частина 2 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Зі змісту ст. 7, ч. 6 ст. 9, ч. 4 ст. 36, ч. 3 ст. 333 КПК України убачається, що суд за клопотанням сторони кримінального провадження має право доручити органу досудового розслідування (прокурору) проведення слідчих (розшукових) дій, якщо під час судового розгляду виникне необхідність у встановленні або перевірці обставин, якщо вони мають істотне значення для кримінального провадження, і вони не можуть бути встановлені або перевірені іншим шляхом.
Відповідно до ч. 1 ст. 247, ст. 248 КПК України дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій надається, зокрема слідчим суддею апеляційного суду області (міста Києва), у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Якщо в результаті проведення негласної слідчої (розшукової) дії виявлено ознаки кримінального правопорушення, яке не розслідується у даному кримінальному провадженні, то отримана інформація може бути використана в іншому кримінальному провадженні тільки на підставі ухвали слідчого судді, яка постановляється за клопотанням прокурора. Передання інформації, одержаної внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, здійснюється тільки через прокурора (ч. ч. 1, 3 ст. 257 КПК України).
Аналіз положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3855-XII «Про державну таємницю», Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях та Інструкції про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні (пункти 5.1, 5.9) свідчать, що ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії можуть підлягати розсекречуванню.
Про необхідність розсекречування також свідчать такі правові норми.
Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи, у тому числі ті, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, зобов`язані діяти лише в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК і Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка ж доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналогічну позицію займає й Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ). Так, ЄСПЛ у своєму Рішенні від 01 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх. ЄСПЛ констатував, що рішення про відмову розкрити матеріали, пов`язані з операцією щодо прослуховування телефонних розмов, результатами якого було обґрунтовано обвинувальний вирок національного суду, не супроводжувалося адекватними процесуальними гарантіями, і, крім цього, не було достатньо обґрунтованим.
Така саме гарантія збережена і в процесуальному законодавстві. Зокрема, суд згідно з ч. 1 ст. 94 КПК має оцінити кожний доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.
Отже, здійснення перевірки доказів на їх допустимість, якщо сторона захисту, наприклад, ставить їх під сумнів, є обов`язком суду, а звідси випливає й необхідність дослідження дозволів на проведення негласних слідчих (розшукових) дій.
Слід зазначити, що недотримання судом цих вимог закону стало підставою для скасування судових рішень (ВСУ від 16.03.2017 № 5-364кс16)
Також, відповідно до ч. 5 ст. 246 КПК у рішенні про проведення негласної слідчої (розшукової) дії обов`язково зазначається строк її проведення. Здійснення означених дій поза строком, визначеним в ухвалі слідчого судді, є підставою для визнання доказів, отриманих внаслідок їх проведення, недопустимими.
Крім того, відомості про термін дії дозволів на застосування негласних слідчих (розшукових) дій після використання їхніх результатів як доказів у кримінальному судочинстві не є інформацією про засоби, зміст, форму та методи оперативно-розшукової діяльності у розумінні ст. 8 Закону України «Про державну таємницю». Такі відомості стосуються законності проведення відповідних дій, від чого залежить допустимість їхніх результатів як джерела доказів.
Необхідність дослідження цих матеріальних носіїв інформації зумовлена не лише визначенням строку наданих дозволів, а й перевіркою щодо їх наявності, а також з`ясуванням того, чи належним суб`єктом подавалось клопотання.
Слід зазначити, що прокурор на власний розсуд може прийняти рішення про розсекречування, поряд із результатами негласних слідчих (розшукових) дій, й ухвали слідчого судді, адже саме прокурор згідно з ч. 1 ст. 255 КПК та п. 5.9. Інструкції, визнає необхідним використання тих чи інших матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій як доказів після їх проведення, відповідно і доведення їх допустимості покладається на нього.
Із клопотанням (усним або письмовим) щодо розсекречування відповідних матеріальних носіїв інформації з мотивів перевірки допустимості доказів сторони обвинувачення до суду вправі звернутися і сторона захисту.
Суд має діяти неупереджено, приймати рішення лише з огляду на всебічне та повне дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору його належності, допустимості та достовірності. А тому не вправі відмовити стороні захисту у задоволенні такого клопотання і зобов`язаний поставити перед прокурором питання щодо розсекречення відповідних дозволів (матеріальних носіїв інформації).
Прокурор, діючи в порядку, визначеному п. 5.9 Інструкції, має прийняти рішення щодо їх розсекречення, яке здійснюється у порядку, передбаченому розділом 5. Інструкції.
Після розсекречування відповідних матеріальних носіїв інформації за клопотанням прокурора вони долучаються до матеріалів кримінального провадження та надаються стороні захисту для ознайомлення.
Якщо ж прокурор відмовляється прийняти рішення про розсекречування, зокрема ухвали слідчого судді, у випадку оспорення стороною захисту допустимості доказів, отриманих внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, суд, беручи до уваги зміст частин 3, 4 ст. 17 КПК, вирішує питання їх допустимості.
Водночас, застосовним за ч.2 ст.17 чинного КПК України є стандарт доказування «поза розумним сумнівом», зі змісту якого, сформульованого у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14.02.2008 р. у справах «Кобець проти України» та «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282), доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
V.ДОКАЗИ ТА ЇХ ОЦІНКА:
По епізоду вимагання у ОСОБА_11
21.08.2016 року о 15 годині оперуповноваженим УКР ГУНП в Полтавській області прийнято від ОСОБА_11 заяву про те, що наприкінці 2015 року та впродовж 2016 року Валерій «Мишца» та «смотрящий» за Полтавою «Іваха», погрожуючи йому фізичною розправою (виколоти око), вимагали в нього виплати їм неіснуючого боргу в сумі 42 000 доларів. При цьому тілесні ушкодження йому не заподіяні (т.4 а.с. 98-100).
Потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що 21.12.2015 року приблизно о 17 годині ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зустріли його на вулиці Шевченка, 56, де він має свій магазин піротехніки «Біш Бах», та сказали йому, що він винен 42 000 доларів США одеській фірмі «Класік». При цьому ОСОБА_13 показував йому якісь документи між ним та одеською фірмою, із якою він дійсно раніше мав відносини щодо отримання товару, однак розрахунки на той час вже провів готівкою. З їх ініціативи домовились зустрітися із ними в кафе «Старт» м. Полтава через тиждень. В обумовлений день та місці, при зустрічі вони йому знову сказали, що він повинен через тиждень віддати гроші, які винен. При цьому казали, що інакше життя не буде та він не повинен звертатися до правоохоронних органів. ОСОБА_13 , тримаючи зубочистку, говорив, що виколе око і йому зламають ноги. ОСОБА_14 цю розмову підтримував і говорив це саме. Також йому сказали, що при сплаті навіть половини суми у нього проблем не буде. Через тиждень у вказаному місці вони знову зустрілись і ОСОБА_13 та ОСОБА_14 дали йому ще тиждень, щоб віддати гроші. Після чого ОСОБА_13 йому телефонував і сказав, що або він привезе гроші, або спілкуватись він із ним не буде. Тоді він звернувся до УСБУ з відповідною заявою. На цьому їх спілкування із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 закінчилось. Наслідки розгляду його заяви в УСБУ йому не відомі. В подальшому 21.08.2016 року, коли він дізнався про іншого потерпілого ОСОБА_12 , знову звернувся до правоохоронних органів. Збитки йому не спричинені, фізичного насилля до нього не застосовували, його майна не пошкодили, цивільного позову не заявляв. Зустрічі із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він записував на власний диктофон, однак наразі втратив і диктофон і касети, на які записував, документи на диктофон також не зберіг, однак надав слідчому копію відповідного запису на диску.
Враховуючи обставини проведення слідчого експерименту, він містить лише пояснення потерпілого ОСОБА_11 без проведення жодних відтворювально-експериментальних дій безпосередньо на місці події, тому з огляду на засади безпосередності дослідження доказів, не може бути прийнятий судом до уваги.
Оцінюючи надані докази, колегія суддів одностайно приходить до висновку, що провина ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за цим епізодом обвинувачення за ч.4 ст.189 КК України не доведена за стандартом доказування поза розумним сумнівом, з огляду на таке.
Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 категорично заперечили свою причетність до вчинення даного злочину.
При цьому ОСОБА_13 заявив про фабрикацію справи проти нього з боку правоохоронних органів.
Обвинувачений ОСОБА_14 суду показав, що потерпілого ОСОБА_11 взагалі не знає. Із ним ніколи не зустрічався, не спілкувався, погроз та будь-яких вимог йому не висловлював, жодних відносин взагалі з ним не мав. Вважає, що ОСОБА_11 його обмовив під впливом.
Показань потерпілого ОСОБА_11 та похідних від них протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотокартками і показань під час слідчого експерименту без проведення жодних експериментальних дій та виходу на місце події, отриманих у різних провадженнях, для обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину вочевидь недостатньо, оскільки вони не підтверджені жодними іншими належними, допустимими та достатніми доказами в їх сукупності.
Зокрема, матеріали кримінального провадження не містять даних про своєчасне звернення потерпілого ОСОБА_11 до правоохоронних органів, тоді як мається його офіційна заява від 21.08.2018 року, згідно якої він повідомив про вимагання у нього коштів лише через 8 місяців, тому жодні негласні слідчі (розшукові) дії за цим епізодом в установленому законом порядку не проводились, що суттєво знижує його добросовісність і належну обачність щодо відстоювання своїх інтересів, а відтак достовірність його показань за сплином тривалого часу.
Крім того, суд приймає до уваги не спростовану позицію захисту, що ОСОБА_11 є заявником про вимагання також і в іншому кримінальному провадження (справа № 554/2/17к) за ч.2 ст.189 КК України, де він співробітничав зі слідством та прокуратурою Полтавської області восени 2016 року за фактом вимагання у нього коштів за ч.2 ст.189 КК України іншими особами при схожих обставинах. Приблизно на цей же період часу прийшлись і слідчі дії з ОСОБА_11 у даному провадженні, зокрема, отримання його показань та упізнання обвинувачених, про що він не повідомляв раніше.
Звукозаписи, які самостійно виконані потерпілим ОСОБА_11 , в позапроцесуальному порядку на невідомі технічні засоби та технічні носії інформації не можуть бути прийняті в якості допустимих доказів обвинувачення, оскільки не мають жодних гарантій від можливого монтажу та отримані незаконним шляхом, з огляду на обов`язковість дотримання вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, з урахуванням її офіційного тлумачення рішенням Конституційного суду України №12-рп/2011 від 20.10.2011 року.
Жодні збитки ОСОБА_11 не спричинені, майно не пошкоджувалось, ніяких грошових коштів чи майна він обвинуваченим не передавав та в подальшому вони більше не ініціювали із ним зустрічей, про що він сам зазначав суду та про це також свідчить і відсутність цивільного позову. Фізична та моральна шкода теж відсутня, бо не підтверджується жодними медичними даними, висновками судово-медичних, судово-психологічних чи інших експертиз або будь-якими іншими доказами.
Не вилучені в обвинувачених і будь-які знаряддя можливого вчинення злочину проти ОСОБА_11 та дані про їх телефонні перемовини, відеозаписи пересувань, в тому числі в кафе «Старт». Персонал кафе з цього приводу також не допитаний. Навіть алібі обвинувачених ніхто не перевіряв та не ідентифікував їх голосу.
Інші докази суду не наведені, можливість їх збирання наразі видається вичерпаною, з огляду на тривалість досудового розслідування та судового розгляду із наданням можливості сторонам обстоювати свої позиції, які в свою чергу жодних додаткових клопотань не заявили.
Викладене свідчить про недоведеність об`єктивної реальності будь-яких погроз, що зі слів ОСОБА_11 можливо йому висловлювались, а відтак будь-якої суспільної небезпечності діянь по відношенню до нього.
Отже, обвинувачення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ч.4 ст.189 КК України ґрунтується на припущеннях та незаконних доказах, що є неприпустимим в жодному демократичному суспільстві, в тому числі на теренах України.
Тому їх необхідно виправдати за недоведеністю участі у вчиненні цього злочину.
По епізодах вимагання та грабежу в ОСОБА_12
Відповідно до протоколу допиту від 04.08.2016 року, ОСОБА_12 давав показання слідчому з 17.10 год. до 19.15 год. без застосування відео чи звукозапису, однак при цьому, крім іншого, не заперечував отримання від ОСОБА_26 в 2013 році грошей в сумі 75 000 грн. для розвитку свого бізнесу, які повністю не повернув, а повернув лише незначну частину (т.2 а.с. 97-103).
Згідно протоколу огляду місця події від 04.08.2016 року ОСОБА_12 о 19.20 год. добровільно видав аркуші паперу А4 із його зображеннями з жовтими блискучими прикрасами, зокрема: каблучкою у формі печатки - на лівому безіменному пальці та ланцюжком із кулоном - на шиї (т.2 а.с. 114-116).
Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо першоджерела та порядку виготовлення цих зображень, місцезнаходження оригіналів знімків, місця, часу та обставин їх виконання, даних про ці прикраси, зокрема щодо належності, різновиду металу, його проби, ваги, дати їх придбання.
За таких обставин ці зображення не мають значення допустимого та достовірного доказу наявності у володінні ОСОБА_12 станом на середину червня 2016 року коштовних ювелірних виробів.
Крім того, 04.08.2016 року о 20.36 год., згідно протоколу огляду, ОСОБА_12 надав слідчому свій мобільний телефон iPhone 5 S, під час огляду якого виявлено контакт абонента, підписаного « ОСОБА_27 », якому ОСОБА_12 з 10.06.2016 року сам неодноразово телефонував та відміняв виклики, у папці «Сообщения» за неділю 12.06.2016 року мається повідомлення від ОСОБА_12 з його обіцянкою закрити питання в середу, бо раніш не вийде, а за 19.06. повідомлення ОСОБА_12 про те, що він як приїде в місто, набере (т.2 а.с. 117-133).
Даючи оцінку цьому протоколу, суд зважає на те, що вказаний телефон як першоджерело в ОСОБА_12 не вилучався, за ним відповідні експертні дослідження не проводились, суду та стороні захисту телефон не відкривався, докази про те, що понятими були не заінтересовані особи, серед яких, зокрема, бувші правоохоронці, суду не представлено і відомості про з`ясування цих питань та порядку залучення понятих слідчим в протоколі не відображено.
Водночас, відомостей про вимагання у ОСОБА_12 коштів чи про погрози йому, із цього протоколу не вбачається. Навпаки, ОСОБА_12 виправдовується та погоджується закрити якесь раніше обумовлене з ним питання у короткі строки ще з 12.06.2016 року, тоді як звернувся до поліції аж 04.08.2016 року.
Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2016 року, потерпілий ОСОБА_12 з 20.10 год. до 20.35 год. упізнав за фотокартками ОСОБА_13 як особу, яка протягом травня-серпня здійснює вимагання у нього коштів та погрожує, а також ОСОБА_14 , який разом з Валерієм «Мишца» зняв з нього золотий ланцюжок, каблучку та вимагав кошти (т.2 а.с. 134-144).
Суд зазначає, що матеріали справи не містять даних за якими ознаками слідчий ідентифікував ОСОБА_13 як «Валєру Мишцу», звідки взяв його та ОСОБА_14 фотознімки та анкетні дані для виготовлення відповідних протоколів і довідок за їх результатами, ким є статисти, чому не вказані у відповідних довідках, згода на пред`явлення їх фотознімків у даному кримінальному провадженні також відсутня.
Крім того, фон зображення ОСОБА_14 та тональність обличчя ОСОБА_13 з нахилом його голови вліво суттєво вирізняються від зображень інших статистів, що є неприпустимим.
Друкований протокол огляду з необумовленим рукописним виправленням дати - 18.08.2016 року, містить відомості про вручення без відео-звукозапису та фотографування 11.40 до 12.00 год. ОСОБА_12 в присутності понятих 10 000 грн. купюрами по 200 грн., які переписані, відксерокопійовані та помічені барвником. Однак, вказаний протокол не містить жодних відомостей щодо джерела походження вказаних коштів, точного місця їх вручення ОСОБА_12 , друкування та підписання протоколу, з огляду на показання ОСОБА_12 про проведення цієї слідчої дії на другому поверсі обласної лікарні (т.2 а.с.145-164).
З огляду на необумовлене виправлення дати в поєднанні з викладеними обставинами, цей протокол містить явні ознаки фальсифікації, тому не може бути прийнятий судом до уваги в якості документального доказу.
При цьому суд звертає увагу на постанову прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_28 , датовану саме 17 серпня 2016 року про проведення освідування ОСОБА_13 і його одягу, з огляду на підозру цієї особи та ОСОБА_14 у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України, із якої не вбачається жодних мотивів такої дії та в описовій частині вказується на необхідність проведення даної слідчої дії ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.178-179).
Відповідно відеозаписів з бодікамер працівників поліції, які прибули на місце події о 16.15 год. 18.08.2016 року вбачається, що автомобіль Мереседес S430 д.н. НОМЕР_1 стояв біля Джек-Бару по вулиці Котляревського, 1/27 м. Полтава з пробитим колесом. У цьому автомобілі за кермом сидів потерпілий ОСОБА_12 , про допомогу не просив. Поряд знаходились ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_13 в присутності працівників поліції просив ОСОБА_12 вийти і спокійно поговорити, пропонував йому води. Навколо очевидно проводились дорожні роботи, верхній шар асфальту повністю знятий, стояла дорожня техніка та робочі. В`їзд транспорту на цю вулицю був закритий (т. 4 а.с. 16-18).
Згідно протоколів пред`явлення для впізнання за фотокартками від 19.08.2016 року, ОСОБА_12 з 19.00 год. до 20.00 год. упізнав: ОСОБА_17 як особу, яка 18.08.2016 року погрожувала йому пістолетом, що знаходився в сумці; ОСОБА_15 як особу, що 18.08.2016 року погрожувала йому фізичним насильством; ОСОБА_16 як особу, що 18.08.2016 року погрожувала йому фізичним насильством з метою вимагання грошових коштів (т.2 а.с. 169-177).
Детальним дослідженням указаних протоколів, колегією суддів встановлено, що всі вони складені слідчим ОСОБА_30 та відомості про результати впізнання виконані рукописним текстом від третьої особи. При цьому ОСОБА_12 власноручних записів не робив. Фон і тональність фотознімків обвинувачених, походження яких невідоме, знову істотно вирізняється від фотознімків статистів, що є неприпустимим. При цьому матеріали справи не містять відомостей щодо анкетних даних статистів та їх згоди на використання їх фотознімків у даному провадженні. Також матеріали справи не містять мотивування підстав, які б завадили слідчому безпосередньо пред`явити обвинувачених, які на той час були затримані, зі статистами наживо і провести між ними перехресні допити, з метою швидкого і об`єктивного з`ясування істини. Суд звертає також увагу на той факт, що потерпілий ОСОБА_12 під час додаткового допиту з 08.10 год. до 08.40 год. 19.08.2016 року (т.2 а.с. 165-168) не був допитаний щодо конкретних особливостей рис обличчя вказаних вище обвинувачених.
Ці обставини, на переконання суду, виключають будь-яке доказове значення протоколів упізнання, з огляду на їх недопустимість та недостовірність.
Під час затримання ОСОБА_13 18.08.2016 року о 16.43 год., у нього в барсетці клатч виявлено 10 000 грн., які йому передав ОСОБА_12 , а також особисті речі обвинуваченого. Серед цих речей не було виявлено золотих виробів, про які вказував ОСОБА_12 , як викрадених у нього ОСОБА_13 (т.2 а.с. 180-192).
Згідно з протоколом освідування від 18.08.2018 року, проведеного слідчим ОСОБА_31 , на підставі постанови від 17.08.2016 року, у ОСОБА_13 на руках та одязі не виявлено ознак світіння ультрафіолетом при відповідному просвічування, однак отримано змиви (т.2 а.с.193-194).
У відповідності до протоколу огляду місця події від 18.08.2016 року, з 17.25 год. до 20.10 год. автомобіль Мереседес S430 д.н. НОМЕР_1 по вулиці Котляревського, 1/27 стояв передньою частиною у бік вулиці Соборності м. Полтави. Ліве переднє колесо автомобіля було спущене та мало ушкодження шини. З усієї зовнішньої глянцевої поверхні вказаного автомобіля було знято відбитки пальців рук на 30 відрізках липкої стрічки та вилучено колесо (т. 4 а.с. 2-5).
Згідно з висновком судово-криміналістичної експертизи № 1641 від 06.09.2016 року, вилучені з зовнішньої поверхні автомобіля Мереседес S430 д.н. НОМЕР_1 кілька слідів рук належать ОСОБА_13 та ОСОБА_16 . Водночас, інші сліди рук не належать ОСОБА_15 та ОСОБА_14 , а належать іншим особам (т.4 а.с. 26-69).
Виходячи з висновку судово - трасологічної експертизи №1961 від 20.10.2016 року, на зовнішній боковій поверхні, вилученої у ОСОБА_12 шини, є наскрізне, щілеподібне, колото-різане пошкодження лінійної форми, яке могло бути утворено вилученим у ОСОБА_13 ножем так і іншим предметом зі схожими конструктивними та розмірними характеристиками (т.4 а.с.70-76).
Дослідженням обліково-реєстраційних документів та прослуховуванням аудіо записів телефонних звернень по спецлінії 102, що надійшли 18.08.2016 о 16:11 та 16:15 год. убачається, що біля ТЦ ЦУМ невідомі конфліктують з водієм автомобіля Мерседес чорного кольору, спустили йому колесо, стукають у вікна та намагаються когось витягти, однак особи, які звертались, суду не представлені та не встановлені слідством (т.5 а.с. 25-29).
Згідно протоколу за результатами негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 02.08.2016 та протоколу огляду диска (додатку до протоколу НСРД) - у телефонній розмові о 08:50:26 від 16.06.2016 ОСОБА_13 розмовляє з ОСОБА_12 пояснює про необхідність закрити виникле питання; у телефонних розмовах об 11:07:41 та 11:15:15 від 19.06.2016 ОСОБА_13 розмовляє з «Шахом», говорить йому що «получил в нос б…дь», що хоче забрати у потерпілого машину, обговорюють, який строк йому дати (т. 4 а.с. 141-149).
Відповідно до протоколів негласних слідчих (розшукових) дій та відеозаписів за результатами їх проведення, а саме спостереження за особою ОСОБА_12 від 09.09.2016 на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області №1728т від 06.08.2016, аудіо-, відеоконтролю особи ОСОБА_12 від 22.08.2016 на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області № 1728т від 06.08.2016 (камера у салоні автомобіля ОСОБА_12 зафіксовано розмову у автомобілі), спостереження за особою ОСОБА_13 від 19.08.2016 на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області №1730т від 06.08.2016, аудіо-, відеоконтроль особи ОСОБА_13 від 02.09.2016 на підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області № 1730т від 06.08.2016 (нагрудна камера у ОСОБА_12 зафіксовано розмову у автомобілі та передачу коштів та відеозаписами за результатами їх проведення) та контроль за вчиненням злочину від 22.08.2016 на підставі постанови прокурора № 144т від 05.08.2016 (т.5 а.с. 18-21) зафіксовані наступні події, які відбувалися 18.08.2016 ( т.4 а.с. 101-109, 110-114, 121-123, 124-133, 134-140), :
О 15:12 ОСОБА_12 , керуючи автомобілем «Мерседес» д.н.з. НОМЕР_1 , рухається по м. Полтава, періодично роблячи зупинки .
О 16:04 до автомобіля підійшли ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 і стали спереду, ОСОБА_15 загасив недопалок об лобове скло та пішов до водійської двері і почав стукати по склу. Навпроти водія стоявли ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та ОСОБА_32 . ОСОБА_13 розмовляв, жестикулював, дивлячись у лобове скло в сторону ОСОБА_12 , ОСОБА_15 також розмовляв та продовжував стукати в лобове скло. ОСОБА_13 дістав з барсетки ніж та нахилився до лівого переднього колеса автомобіля. ОСОБА_17 в руках тримав сумку чорного кольору, та дивлячись на ОСОБА_12 щось діставав з неї та ховав. ОСОБА_15 продовжував стукати у вікно водія. До водійського вікна підходили ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та розмовляли з ОСОБА_12 . ОСОБА_16 продовжував стояти попереду автомобіля. Всі особи жестикулювали в сторону водія автомобіля. ОСОБА_17 зробив жест рукою, імітуючи постріл. ОСОБА_16 нахилившись, вперся обома руками в капот автомобіля. ОСОБА_13 продовжував розмовляти з ОСОБА_12 ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , знаходячись спереду автомобіля, підходять та щось говорять в сторону ОСОБА_12 . ОСОБА_17 обійшов автомобіль та спробував відчинити двері справа. ОСОБА_15 та ОСОБА_16 сіли на капот автомобіля. ОСОБА_17 , перебуваючи з правої сторони автомобіля, зробив імітацію удару рукою в скло передніх дверцят, підійшов до водійських дверей та жестикулював руками в сторону водія.
Під час розмови вказаних осіб з ОСОБА_12 біля автомобіля чутно такі вислови з елементами нецензурної лексики: виб`ю скло, розріжемо колеса, відкрий двері, зараз виб`ю лобове скло, ти дограєшся, тобі сказали відкривай, зараз дам команду витягнуть та «вб`ють козла», машину сюди давай, давай виходь, відкривай двері, зараз тебе «дурня» витягнуть через лобове скло, розірву рот і я тобі щоки поріжу зараз, вилазь кажу. ОСОБА_12 просить його не чіпати та відпустити. Каже що у нього вагітна дружина, за якою він приїхав та чекає її.
О 16:15 ОСОБА_12 розмовляє по телефону і каже «стволи витягували, ніж витягували, колесо пробили».
О 16:20 ОСОБА_12 почав розмову по телефону, який йому дав ОСОБА_13 , з ОСОБА_21 . Під час розмови останній погрожує ОСОБА_12 та вимагає кошти, каже що потерпілий обіцяв золото та дві тисячі доларів, ОСОБА_12 відповідає, що ОСОБА_33 забрав у нього золото та золото він неодноразово закладав у ломбард для позики грошей, просить щоб його відпустили. Також ОСОБА_12 настійливо каже ОСОБА_13 , що у нього є гроші та він готовий йому віддати 10 000 грн.
Однак гриф секретності із запитуваних ухвал не знято, в тому числі за судовим дорученням, викладеним в ухвалі Октябрського районного суду м. Полтави від 13.04.2018 року. Апеляційний суд Полтавської області листом №01-54/85/18 від 30.05.2018 року відмовив у розсекреченні даних ухвал, посилаючись на відсутність у КПК України норм, що регулюють ці правовідносини (т.5 а.с. 12-13, 32-35, 107-108).
Належність до предмету доказування відомостей протоколів за результатами негласних слідчих (розшукових) дій спостереження за ОСОБА_14 з 09.08.2016 року по 15.08.2016 року (т.4 а.с. 173-178) та ОСОБА_13 з 08.08.2016 року по 12.08.2016 року (т.4 а.с.179-190) обвинувачем не наведена.
Потерпілий ОСОБА_12 суду показав, що наприкінці травня 2016 року він хотів займатися розбіркою ангарних приміщень в селі Кротенки, Полтавського району. В цей час до нього зателефонував ОСОБА_13 на прізвисько « ОСОБА_25 » та пояснив йому, щоб він без нього ніяких дій не робив, після чого запропонував зустрітися біля кафе «Старт» в м. Полтава повідомив йому, що він винен 10 000 доларів США людям з Одеси. Далі він мав телефонну розмову з чоловіком на прізвисько « ОСОБА_20 », який повідомив, що до нього звернулась дівчина з Полтави, якій він винен гроші, після чого з цього приводу йому також зателефонував і ОСОБА_13 , який зажадав у грубій формі ,щоб він терміново віз йому гроші та надав час до 21 години. Позичивши у знайомого 1000 доларів США, він поїхав до обумовленого місця - ресторану «Версаль», де передав ОСОБА_13 ці гроші. При цьому останній сказав, щоб на протязі тижня він привіз решту суми. Наступного дня приблизно о 16 годині ОСОБА_13 знову зателефонував йому та сказав віддати гроші, інакше життя в місті не буде. Після цього він їздив на Захід України до м. Дубно та свідомо не приймав від ОСОБА_13 телефонні дзвінки.
Приблизно в середині червня 2016 року він їхав неподалік перехрестя вулиць Сінної та Шевченка в бік центру м. Полтави та коли зупинився на світлофорі, йому перегородив дорогу автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_4 , із якого вийшов ОСОБА_13 та ще двоє чоловіків, які перегородили йому дорогу. Після цього ОСОБА_13 вдарив його кулаком по голові та просив відчинити двері, обіцяючи його не чіпати. Далі він нахилився в його автомобіль і хотів дістати ключі від замка запалення, погрожуючи забрати автомобіль. При цьому запитав, коли будуть гроші. Далі заявив вимогу знімати золото, а почувши відмову самостійно насильно зняв з нього золоту каблучку та ланцюжок з ладанкою і сказав, що віддасть, коли будуть гроші. Потім обшукав його барсетку, де були 1000 грн., однак їх він не взяв. В цей час ОСОБА_13 також говорив по телефону із «Шахом», повідомляючи, що спіймав потерпілого. Вартість викраденого у нього золота 585 проби зараз оцінює більш ніж у 100 000 грн. (цепка була приблизно до 30 грам, каблучка біля 7 грам, ладанка теж 7-9 грам), однак бирок та чеків до нього не зберіг, відповідні дослідження не проводив. ОСОБА_14 при цьому стояв поряд, однак золота не викрадав та грошей не вимагав.
Після цього він більше місяця ховався та виїздив на Захід України, був у Золочівському районі, проживав у готелі.
При цьому йому на мобільний телефон телефонував невідомий та запропонував зустрітися, вимагаючи повернення боргу та повідомляючи, що його знайдуть.
Приблизно 3-4.08.2016 року він поїхав на своєму автомобілі Мерседес НОМЕР_5 до села Кірове, Кобеляцького району до матері дружини. Неподалік села Бутенки його наздогнав автомобіль Мерседес д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_13 , в автомобілі було ще кілька чоловік. Але він утік, після чого поїхав в м. Полтаву, звернувся в обласну поліцію та дав пояснення і знову виїхав з області.
Також зазначив, що не знає осіб, які могли звернутися до «Шаха» з приводу його можливих боргів. Однак підтвердив, що брав у борг в своєї знайомої ОСОБА_26 приблизно у 2013 році трьома частинами на суму приблизно 75 000 грн. по курсу долара 1:8 для розвитку бізнесу. Ці гроші він витратив на придбання посуду в м. Одеса. Однак у той же день, коли він завіз посуд до свого кіоску на Центральному ринку м. Полтави, цей кіоск згорів. В цей час він мав мікроавтобус та повертав гроші частинами по 1-2 000 грн. скільки точно повернув не рахував. Вважає, що ці гроші не позичав, а отримав для розвитку бізнесу, тому не повинен був їх віддавати, а лише ділити з ОСОБА_36 прибуток, якого він не отримав.
Крім того, пояснив, що тілесних ушкоджень, внаслідок протиправних дій щодо нього не має, відповідні судово-медичні експертизи не проходив, до лікарів не звертався. Заподіяні автомобілю незначні пошкодження, в тому числі шини, кріплення фари він офіційно не оцінював.
Такі ж пояснення він надавав під час досудового розслідування, у ході слідчого експерименту, проведеного 02.12.2016 року (за сплином більш ніж трьох місяців після події т.2 а.с.213-223).
Обвинувачений ОСОБА_13 свою вину не визнав, вказавши, що справа проти нього сфабрикована. Від дачі показань згідно ст. 63 Конституції України відмовився.
Обвинувачений ОСОБА_14 свою провину не визнав та суду показав, що потерпілого ОСОБА_12 не знав. 30.05.2016 року потерпілого він взагалі не бачив. 18.08.2016 року він із товаришами сидів у Джек барі торгівельного центру «ЦУМ» м. Полтави та побачив, що на вулицю вийшли люди. Вийшов і він та побачив автомобіль Мерседес із пробитим колесом. Хто його пробив, не бачив. Стояв осторонь, жодних протиправних дій не вчиняв, зброї не мав. Поряд була поліція. З ОСОБА_12 ні про що не розмовляв, до його автомобіля не підходив, жодних жестів в його бік не робив. Змови на вчинення будь-якого злочину не мав. Про стосунки ОСОБА_13 та ОСОБА_12 нічого не знав. Про вимагання коштів у останнього йому нічого невідомо. ОСОБА_13 його не просив вчиняти будь-які дії. Також пояснив, що його товариші ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і ОСОБА_17 стояли поруч та жодних погроз чи вимагання не висловлювали. В подальшому його затримали працівники поліції, за що йому невідомо, спротиву він не чинив. Крім того, зазначив, що потерпілого ОСОБА_12 бачив здалеку, останній часто говорив по телефону. Зауважень від патрульної поліції ні до нього, ні до інших осіб не надходило. Жодних протиправних намірів не мав та незаконних діянь не вчиняв.
Обвинувачений ОСОБА_16 вину не визнав та показав суду, що прибув в Україну 30.07.2016 року з РФ, де працював. 18.08.2016 року прийшов у кафе «Джек-бар» пообідати, зустрів товаришів та чекав виконання замовлення. Через деякий час побачив автомобіль Мерседес, який заїхав з боку, де в`їзд був заборонений у зв`язку з дорожніми роботами. Подумав, що цей чоловік у нетверезому стані, а навколо було багато людей. Вийшов і він подивитися. Навколо були люди та приїхала поліція. Він підходив до автомобіля та дивився на водія, бо хотів переконатися, що він тверезий та чи нічого не накоїв. Цього водія раніше не знав. Змови на вчинення злочину щодо нього не мав, ніяких погроз не висловлював, від ОСОБА_13 чи інших осіб жодних вказівок не отримував, зброї не мав. Про вимагання коштів йому нічого невідомо. Пізніше його затримав спецназ, за що, йому до цього часу невідомо.
Обвинувачений ОСОБА_15 вину не визнав та пояснив суду, що 18.08.2016 року гуляв центром Полтави та зайшов у «Джек-бар», де зустрів товаришів, із якими почав спілкуватися і грати в настільні ігри. Через деякий час на вулиці почув лайку дорожніх працівників, які ремонтували дорогу. Потім побачив, як автомобіль Мерседес заїхав з боку, де проводились дорожні роботи, та налякав дітей. Туди вийшли люди, вийшов і він подивитись. Хто був в автомобілі, не бачив, бо стекла були тоновані і ніхто не виходив. Потім він спокійно пішов додому, ні від кого не тікав, нікому не погрожував, злочинів не вчиняв і змови на це не мав. 23.08.2018 року його затримали працівники поліції, за що йому невідомо. Потерпілого ОСОБА_12 він взагалі не знав, йому не погрожував, про вимагання у нього коштів йому нічого не було відомо.
Обвинувачений ОСОБА_17 вину не визнав та показав суду, що 30.05.2016 року він відпочивав у Туреччині. 18.08.2016 року він завіз свою дружину у салон «Шалена краса» в центрі Полтави та завітав до «Джек-бару», де зустрів своїх знайомих. Пізніше побачив автомобіль Мерседес, до якого вийшли люди. Він теж вийшов та стояв там поруч, однак жодних протиправних дій не вчиняв та будь-якої змови не мав. Потерпілого ОСОБА_12 раніше не знав. Погроз нікому не висловлював та грошей не вимагав, жестів ніяких не робив, автомобіля ОСОБА_12 не блокував, зброї чи інших схожих предметів не мав, ні від кого жодних вказівок не отримував, колеса не пробивав. Пізніше був затриманий, за що саме не знає.
Свідок ОСОБА_37 , яка працювала командиром роти №3 Управління патрульної поліції Полтави показала суду, що 18.08.2016 року прибула за викликом про хуліганські дії невідомих щодо водія автомобіля до будівлі центрального універмагу м. Полтави. По приїзду вказаний водій, у якого в автомобілі Мерседес було пробите колесо, повідомив їй, що боїться відчиняти двері та через напіввідчинене вікно просив дати йому проїзд, при цьому періодично говорив по телефону. Перед автомобілем були люди. Далі бачила, як ОСОБА_13 передав водієві сумку і сказав візьми телефон. Приблизно протягом хвилини водій повернув йому сумку. Протиправних, насильницьких дій вона не бачила. Вважає, що автомобілю не перекривали дорогу, а він не міг проїхати виключно через те, що в нього пробите колесо. Поряд з автомобілем також бачила ОСОБА_16 . ОСОБА_14 теж був неподалік. Зброї ні в кого не бачила. Одразу після отримання ОСОБА_13 сумки від водія, під`їхав мікроавтобус із спецпризначенцями та відбулось затримання.
Свідок ОСОБА_38 , яка працювала патрульною поліції м. Полтави, пояснила суду, що 18.08.2016 року отримала від невідомої заявниці повідомлення про конфлікт поблизу магазину ЦУМ м. Полтави. Прибувши на місце, вона побачила автомобіль Мерседес, який стояв. Поруч були люди, велись спокійні розмови. Конфлікту не виявила. Зокрема, ОСОБА_13 стояв поруч вказаного автомобіля та просив водія вийти з автомобіля поговорити. Водночас, водій автомобіля Мерседес знервовано говорив, що боїться вийти з автомобіля, часто розмовляв по телефону, про будь-які протиправні дії щодо нього не повідомляв. Зброї вона ні в кого не бачила та не вбачала ні в чиїх діях неправомірних поведінки. Коли вона підійшла до ОСОБА_13 , останній сказав, що конфлікту немає. Потім вона бачила, як ОСОБА_13 передав барсетку у вікно автомобіля, а через деякий час він зник. Тоді вона побачила озброєних людей в масках, які провели затримання.
Свідок ОСОБА_39 , який працював патрульним поліції Полтави пояснив суду, що 18.08.2016 року він прибув за викликом про хуліганські дії до магазину ЦУМ м. Полтави, де побачив автомобіль Мерседес, поблизу якого було декілька людей. Протиправних дій він не виявив. Через декілька хвилин прибув спецназ та відбулось затримання.
Свідок ОСОБА_18 під присягою суду показала, що знайома із потерпілим ОСОБА_12 та підтримувала із ним дружні стосунки. У квітні 2014 року йому необхідні були гроші та він у неї попросив 10 000 доларів США. На це вона йому повідомила, що такої суми у неї немає, але вона може позичити у ОСОБА_40 . В подальшому з квітня по травень 2014 року вона отримала в борг у ОСОБА_19 для ОСОБА_41 84 000 грн., що було еквівалентно 10 000 доларам США. Вказану суму вона передала останньому. ОСОБА_42 сказала їй писати розписку. Після чого вона з ОСОБА_43 їздила до ОСОБА_40 , де написала розписку про отримання коштів у борг. В подальшому вона неодноразово просила ОСОБА_44 повернути борг, однак він обіцяв повернути та не повертав. Пізніше вона розповіла цю ситуації ОСОБА_45 чоловіку ОСОБА_46 , та пояснила, що грошей, щоб віддати борг у неї немає, бо ОСОБА_12 ці кошти не повернув. Також суду показала, що ОСОБА_12 в 2014 році закладав свій золотий ланцюжок у ломбард та хизувався, що є негласним співробітником 6-го відділу, біля якого неодноразово бачила його автомобіль.
Свідок ОСОБА_19 під присягою суду показала, що з ОСОБА_18 знайома давно. В квітні травні 2014 року вона давала їй у борг 84 000 грн. частинами для розвитку бізнесу. 02.05.2014 року ОСОБА_18 про це написала розписку, яку під час обшуку вилучили працівники поліції. Під час написання розписки вона була зі своїм знайомим ОСОБА_47 , якого також вказала в розписці. Вона зобов`язалась протягом 2 років повернути борг еквівалентно до доларів США спільно з ОСОБА_47 . Про цю ситуацію дізнався її чоловік і вони з ним в травні 2016 року приїздили до ОСОБА_18 за грошима, однак вона пояснювала, що всі гроші віддала ОСОБА_12 та він їх не віддав.
Згідно свідоцтва про одруження № НОМЕР_6 , виданого відділом РАЦС Полтавського міськвиконкому 24.02.1997 року, ОСОБА_22 та ОСОБА_19 перебувають в шлюбі з 13 жовтня 1994 року ( т.5 а.с.110).
За встановлених обставин справи, обвинувачений ОСОБА_13 примушував потерпілого ОСОБА_12 до повернення коштів, отриманих від ОСОБА_19 через ОСОБА_18 згідно розписки від 02.05.2014 року, при цьому застосовував погрози фізичного насильства над потерпілим, у зв`язку з чим об`єктом посягання є не правовідносини у сфері чужої власності, а встановлений законом порядок виконання цивільно-правових зобов`язань.
Його дії протягом певного періоду часу охоплювались єдиним умислом, тому їх не можна вважати повторними, його попередньої змови на вчинення цих дій не доведено, з огляду на викладені обставини та з огляду на те, що особа на прізвисько « ОСОБА_20 » не встановлено, відомості щодо вжиття ретельних заходів з її встановлення також не наведено, при цьому не встановлено поза розумним сумнівом достатніми та допустимим доказами і обумовленість розмов «Шаха» з ОСОБА_12 , їх попередні стосунки.
Крім того, проведеними негласними слідчими (розшуковими) діями підтверджується факт отримання ОСОБА_13 він ОСОБА_12 10 000 грн., що не є значним, великим чи особливо великим розміром.
Його погрози насильством над потерпілим не досягли того рівня, щоб вважати його небезпечним для життя чи здоров`я останнього.
Також не є доведеним пошкодження ОСОБА_13 майна потерпілого ОСОБА_12 , позаяк відповідні експертні дослідження на предмет оцінки пошкоджень не проводились, відповідні речові докази, в тому числі шина чи інші частини автомобіля потерпілого сторонам не відкривались, тому не можуть бути допущені як докази, безпосередні очевидці цьому відсутні, навіть відеозаписи НСРД прямо на це не вказують. При цьому також не є доведеним приведення колеса автомобіля потерпілого ОСОБА_12 у непридатний стан безпосередньо у зв`язку з пред`явленням ОСОБА_13 до нього майнових вимог, оскільки потерпілий, будучи під контролем правоохороних органів сам змоделював свою віктимну поведінку, перебував у зоні дії дорожніх робіт з неналежним покриттям дороги, внаслідок чого, шина його колеса могла бути пробита й іншими факторами. Також, суд зважає на те, що обвинувачений ОСОБА_13 спочатку просив потерпілого лише вийти з автомобіля, а майнові вимоги з повернення коштів озвучив пізніше, після того як потерпілий почав настійливо, неодноразово повторювати, що в нього є гроші і він готовий їх повернути.
Ці правовідносини захищаються ч.1 ст.355 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимогу виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання.
Крім того, на переконання колегії суддів, не доведеним є обвинувачення ОСОБА_13 за ч.2 ст.186 КК України у вчиненні грабежу золотих виробів ОСОБА_12 19.06.2016 року, виходячи з такого.
Обвинувачений ОСОБА_13 категорично заперечив вчинення цього злочину. Обвинувачений ОСОБА_14 також не підтвердив, що був цьому очевидцем. Проведеними щодо них слідчими діями не виявлено жодних предметів чи інших доказів цього злочину.
Сам потерпілий одразу до правоохоронних органів не звернувся, медичної допомоги не отримував та судово-медичної експертизи не проходив, свідків події не назвав, тому не доведеним є факт отримання ним будь-яких тілесних ушкоджень від ОСОБА_13 , а відтак застосування до нього насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я.
Суд звертає увагу також на те, що потерпілий ОСОБА_12 не надав суду відомостей і про наявність у нього тілесних ушкоджень від стягування із нього золота, відповідно на пальцях, шиї чи інших частинах тіла. Не послідовними видаються і дії ОСОБА_13 , зі слів ОСОБА_12 про те, що в останнього після грабежу залишились в барсетці гроші в сумі 1000 грн.
Повідомив же ОСОБА_12 про тяжке, з його слів, з істотною шкодою кримінальне правопорушення щодо нього за сплином майже півтора місяця та не забезпечив надання необхідних доказів, що стосуються предмету доказування.
Зокрема, потерпілий ОСОБА_12 не підтвердив, а слідчий не встановив належними засобами доказування, в тому числі відповідними документами (якими могли бути бирки, квитанції, чеки, паспорт на виріб, експертні дослідження, висновки спеціалістів, показання ювелірів, відомості відповідних торгівельних закладів, тощо) належності йому виробів із золота, їх ваги, проби та вартості, відтак предмет злочину і майнова шкода, що входять до предмету доказування злочину з матеріальним складом, не встановлені.
Суду також не представлено жодних відеозаписів чи даних про очевидців події, незважаючи на те, що вона відбувалась, зі слів ОСОБА_12 , в денний час, на одному з ключових багатолюдних центральних перехресть м. Полтави між Центральним ринком Полтави і автостанцією та в кількасотметрах від ГУНП в Полтавській області, які за загальновідомою інформацією патрулюються та оснащені відеокамерами.
При оцінці доказів як за цією, так і за іншими статтями обвинувачення, особливо, якщо воно ґрунтується переважно на показаннях, суд безумовно має з`ясовувати достовірність цих показань (ст.96 КПК України у поєднанні з ч.6 ст.9 КПК України).
Одним з елементів цьому, на переконання колегії суддів, з огляду на необхідність забезпечення справедливого судочинства і встановлення істини у справі, є перевірка попередньої репутації потерпілого (свідка), його доброчесності, законослухняності, відсутності схильності піддаватися чиємусь впливу (навіюванню), а також до корисливих проявів, зокрема жаги наживи, ігноруючи загальноприйняті норми моралі, обману, зловживання довірою, а відтак ступеня його щирості та можливості довіряти йому на слово.
Із витребуваних судом за клопотаннями учасників процесу відомостей убачається, що потерпілий ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець села Кірове Кобеляцького району Полтавської області раніше засуджувався Кобеляцьким районним судом Полтавської області 04.11.2011 року за ч.1 ст.185 КК України за крадіжку, шляхом демонтажу залізобетонних плит та у визначений судом строк штраф не сплатив, тому він був замінений на громадські роботи (т.5 а.с. 55-57), після чого притягувався до кримінальної відповідальності Кобеляцьким районним судом та прокуратурою за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України за вчинення у 2012 році крадіжки золотих прикрас та п`яти епізодів заволодіння чужими грошовими коштами у різних осіб під приводом виконання зобов`язань з поставки будівельних матеріалів (т.5 а.с.58-67).
Водночас суд, зважає на те, що означене провадження відносно ОСОБА_12 за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України слідчим Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області було закрито 02.03.2017 року, оскільки він вбачав цивільно-правові стосунки, які мають вирішуватись у суді (т.5 а.с.75-79), щойно 17.02.2017 року ОСОБА_12 було дано показання в суді в даному кримінальному провадженні (т. 2 а.с.67-70). Крім того, ОСОБА_12 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за порушення правил дорожнього руху та грубо порушував вимоги застосованих щодо нього заходів безпеки ( т.3 а.с.248-249, т.5 а.с.49-50).
Жодним чином не порушуючи засад презумпції невинуватості ОСОБА_12 у вчиненні раніше інкримінованих йому систематичних, корисливих, в тому числі шахрайських дій, колегія суддів все ж відзначає, що попередня репутація ОСОБА_12 в сукупності із іншими встановленими обставинами, зокрема відсутністю надійних підтверджувальних доказів, не дає підстав сприймати його показання як неспростовну істину.
Водночас, у справі не здобуто достатньо належних, достовірних та допустимих доказів вимагання іншими обвинуваченими: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 з корисливих мотивів у ОСОБА_12 майна чи права на майно або вчинення будь-яких дій майнового характеру та відповідної змови на це.
Зібрані у справі докази про це прямо не свідчать, покладення в основу обвинувачення припущень категорично заборонено Конституцією України у статті 62.
Дії останніх, з огляду на наявні докази, також не набули ознак грубого порушення громадського порядку з особливою зухвалістю чи виключним цинізмом, тому не можуть вважатися хуліганськими (ст. 296 КК України), до того ж таке обвинувачення не пред`являлось і обвинувачені від нього не захищались.
Водночас, дії, які охоплюються диспозицією ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство в частині образливого чіпляння до громадян та лайки у громадському місці) передбачають лише адміністративне стягнення та не є кримінально-карними.
Навпаки, з нічим не спростованих показань обвинувачених, вони обурились проїздом раніше невідомого їм водія Мерседеса у зоні дії дорожніх робіт в центрі міста Полтави, що вочевидь знайшло своє об`єктивне підтвердження. З їх вуст вимоги передачі коштів, майна чи вчинення дій майнового характеру не звучало, а конклюдентність дій, як про це зазначає прокурор, необхідно доводити, виходячи зі звичної (усталеної) практики та способу волевиявлення обвинувачених в аналогічних ситуаціях, однак такі докази суду не наведені.
Суд зазначає, що реалізація свободи слова, пересування, права на протести та інші заходи людей з активною життєвою позицією (активістів), за відсутності доказів їх протиправності, винності та суспільної небезпечності в демократичному суспільстві вітаються, тому не можуть вважатися злочинними.
Враховуючи викладене, колегія судів одностайно приходить до висновку, що під час досудового розслідування не було встановлено, а прокурором в ході розгляду справи не наведено суду доказів, які б забезпечували надійне, повне та достовірне встановлення всіх обставин, що входять до предмету доказування щодо обвинувачення ОСОБА_13 за ч. ч. 3, 4 ст.189, ч. 2 ст.186 КК України, ОСОБА_14 за ч. ч. 2, 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 за ч. 2 ст. 189 КК України, тому їх слід визнати невинуватими та виправдати, оскільки не доведено їх участь у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.
При цьому дії ОСОБА_13 підлягають перекваліфікації із ч. 3 ст.189 КК України на ч. 1 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно - правових зобов`язань, тобто вимога виконати боргове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим ОСОБА_12 за відсутності (недоведеністю) ознак вимагання.
VI.МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ:
При призначенні ОСОБА_13 покарання суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до невеликої тяжкості, заподіяна ним матеріальна шкода в межах доведеного в суді обвинувачення усунута, шляхом вилучення майна, цивільні позови у справі не заявлялись.
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 судом визнається наявність у нього кількох серйозних захворювань з потребою періодичного лікування.
Обставин, що обтяжують його покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суду не представлено.
Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_13 , відповідно до ст. 89 КК України, не судимий, страждає на цукровий діабет 2 типу, гіпертонічну хворобу 2 ступеня та інші захворювання і потребує періодичного лікування, інвалідом не являється, наразі тимчасово не працює, одружений, на обліках нарколога та психіатра не перебуває, характеризується виключно позитивно, достатньо тривалий час був ув`язнений.
При цьому суд звертає увагу на останній правовий висновок об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 6.06.2018 щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26.11.2015 № 838-VIIІ (так званий «Закон Савченко»)», оскільки згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки про застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Тому зараховує обвинуваченому ОСОБА_13 період його перебування під вартою з 18.08.2016 року по 10.11.2016 року та з 23.12.2016 року по 20.02.2017 року, з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, що складає 9 місяців і 9 днів позбавлення волі, а у відповідному перерахунку на підставі підпункту «б» п.1 ч.1 ст.72 КК України, - 1 рік 6 місяців і 18 днів обмеження волі.
Усі викладені обставини даного провадження дають суду підстави вважати, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 та попередження нових злочинів необхідним і достатнім є покарання у виді обмеження волі, на рівні фактично відбутого ним, оскільки воно є наближеним до максимальної межі санкції ч.1 ст.355 КК України.
VII.ВИРІШЕННЯ ЦИВІЛЬНОГО ПОЗОВУ:
Цивільний позов у даному провадженні не заявлено.
VIII.МОТИВИ ІНШИХ РІШЕНЬ:
Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а судові витрати за проведення судових експертиз віднести на рахунок держави, з огляду на недоведеність частини обвинувачення.
Запобіжні заходи у виді застави обвинуваченим ОСОБА_50 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 підлягають скасуванню, у зв`язку з їх виправданням. Запобіжний захід у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_13 також підлягає скасуванню, зважаючи на закінчення терміну відбуття ним покарання. Внесені суми застави слід повернути заставодавцям у повному обсязі, оскільки умови вказаного запобіжного заходу не порушувались та збитки відсуті.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_51 визнати винуватим за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.355 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців і 18 днів.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції 26.11.2015 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_13 у строк покарання період перебування під вартою з 18.08.2016 року по 10.11.2016 року та з 23.12.2016 року по 20.02.2017 року, з розрахунку, що один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, що відповідає 9 місяцям і 9 дням позбавлення волі, відповідно 1 року 6 місяцям і 18 дням обмеження волі.
Призначене ОСОБА_13 покарання вважати відбутим повністю та від подальшого його відбування звільнити.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_51 визнати невинуватими та виправдати за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 189 КК України ОСОБА_51 та ОСОБА_52 визнати невинуватими та виправдати за недоведеністю їх участі у вчиненні кримінального правопорушення.
У пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 189 КК України ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 визнати невинуватими та виправдати за недоведеністю їх участі у вчиненні кримінального правопорушення.
Запобіжні заходи у вигляді застави, обрані обвинуваченим ОСОБА_50 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 скасувати та повернути внесені за них застави заставодавцям.
Вирок може бути оскаржений в Апеляційний суд Полтавської області через Октябрський районний суд м. Полтави протягом 30 днів із дня його проголошення.

Роз`яснити обвинуваченим, що вони мають право на поновлення в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Копії вироку негайно вручити обвинуваченим і прокурору. Учасники судового провадження також мають право отримати в суді копію вироку суду.

Судді:

________________ ______________ ____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3