Провадження № 1-кп/679/34/2018
Справа № 679/1552/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2018 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин кримінальне провадження №0000401 від 04.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Білотин, Ізяславського району, Хмельницької області, громадянки України, українки, з вищою освітою, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої 01.02.2017 Нетішинським міським судом Хмельницької області за ч.1 ст.185 КК України,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ч.3 ст.357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 будучи раніше судимою за злочин проти власності на шлях виправлення не стала та скоїла новий злочин у даній сфері суспільних відносин.

Так, 04.11.2017 о 03 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у барі «Берлога», що по вул.Незалежності, 11, у м.Нетішин, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_4 вийшла на вулицю та тимчасово залишила своє майно без нагляду, умисно, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрала сумку ОСОБА_4 , вартістю 350 грн., у якій знаходився гаманець, вартістю 150 грн. та документи: паспорт, посвідчення водія, кредитна картка для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк», картка для виплат ПАТ «Ощадбанк». Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_5 вийшла із бару та за допомогою терміналу ПАТ КБ «ПриватБанк», використовуючи викрадену банківську картку ПАТ КБ «ПриватБанк» заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 в сумі 2940 грн., після чого використовуючи термінал ПАТ «Ощадбанк», що по просп.Незалежності, 22, у м.Нетішин, використовуючи викрадену картку для виплат ПАТ «Ощадбанк» заволоділа грошовими коштами ОСОБА_4 в сумі 1700 грн., які витратила на власні потреби, а іншим майном та документами розпорядилась на власний розсуд.

Вказаними незаконними діями ОСОБА_5 заподіяла ОСОБА_4 матеріальної шкоди на суму 5140 грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Крім того, 04.11.2017 о 03 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у барі «Берлога», що по вул.Незалежності, 11, у м.Нетішин, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_4 вийшла на вулицю та тимчасово залишила своє майно без нагляду, умисно, з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрала сумку ОСОБА_4 , вартістю 350 грн., у якій знаходився гаманець, вартістю 150 грн. та документи: паспорт, посвідчення водія, кредитна картка для виплат ПАТ КБ «ПриватБанк», картка для виплат ПАТ «Ощадбанк». Після цього ОСОБА_5 , вийшовши на вулицю, оглянула вміст сумки та з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, усвідомлюючи що усі перераховані документи належать іншій особі, є офіційними документами та містять обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати власника документів, платіжну систему, емітента (банк) та держателя спеціальних засобів (карток), у цілях подальшого збагачення, не повернула їх власнику, а розпорядилась на власний розсуд: із посвідчення водія та паспорта дізналася цифрову комбінацію коду підтвердження доступу до банківських рахунків (дата народження потерпілої ОСОБА_4 ), картки для виплат використала для незаконного заволодіння коштами ОСОБА_4 , після чого усі документи викинула.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційних документів з корисливих мотивів.

Перебуваючи у тому ж місці, за таких самих обставин, того ж дня і в той же час, ОСОБА_5 з метою заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, здійснила крадіжку офіційних документів, які належать ОСОБА_4 та містять обов`язкові реквізити, що дають змогу ідентифікувати власника документів, платіжну систему, емітента (банк) та держателя спеціальних засобів (карток), у цілях подальшого збагачення, не повернула їх власнику, а розпорядилась на власний розсуд: із посвідчення водія та паспорта дізналася цифрову комбінацію коду підтвердження доступу до банківських рахунків (дата народження потерпілої ОСОБА_4 ), картки для виплат використала для незаконного заволодіння коштами ОСОБА_4 , після чого усі документи викинула.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння, шляхом крадіжки паспорту.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про примирення між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 від 24 листопада 2017 року.

Згідно даної угоди потерпіла ОСОБА_4 та обвинувачена ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч.2 ст.185 КК України, та призначення покарання ОСОБА_5 у вигляді обмеження волі на строк 3 роки, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст.70 КК України остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворого більш суворим у вигляді обмеження волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання звільнити з випробуванням, встановивши ОСОБА_5 іспитовий термін тривалістю 1 рік.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання передбачені ст.476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 зазначила, що вона розуміє надані їй законом права, наслідки укладення і затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про примирення, і наполягає на затвердженні зазначеної угоди.

Обвинувачена свою вину у скоєнні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю, завдані матеріальні збитки відшкодовані.

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні просить затвердити угоду про примирення, наслідки затвердження угоди їй зрозумілі.

Прокурор вважає можливим затвердити мирову угоду.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 3 статті 314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Суд вважає вірною кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч.2 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.1 ст.357 КК України як викрадення офіційних документів з корисливих мотивів; за ч.3 ст.357 КК України як незаконне заволодіння, шляхом крадіжки паспорту.

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винуватою, відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої та невеликої тяжкості.

Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014 року. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобовязані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобовязаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини. Він також має переконатися в тому, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують визнання обвинуваченим вини в угоді або ж визнавальні свідчення, надані обвинуваченим (п.67).

Судом з`ясовано, що обвинувачена цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані судом до обвинуваченої у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

За таких обставин суд, переконавшись, що сторони примирилися і укладення угоди є добровільним, умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, не суперечать вимогам закону та інтересам суспільства, правова кваліфікація кримінального правопорушення є вірною, зобов`язання, взяті за угодою обвинуваченим, виконані повністю, узгоджена міра покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, характеру і тяжкості обвинувачення, особі обвинуваченої, яка раніше не судима, обставин, що пом`якшують покарання, судом не встановлено, обставин, що обтяжують покарання, також судом не встановлено, існують фактичні підстави для примирення, вважає можливим затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченій узгоджену сторонами міру покарання.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлявся.

Речові докази підлягають до вирішення згідно ст.100 КПК України.

Судові витрати на проведення експертних досліджень в даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст.370, 374, 473, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_5 від 24 листопада 2017 року по кримінальному провадженню №0000401.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України та призначити покарання:

- за ч.2 ст.185 КК України у вигляді обмеження волі на строк 3 роки;

- за ч.1 ст.357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч.3 ст.357 КК України у вигляді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.70 КК України ОСОБА_5 остаточне покарання визначити шляхом поглинання менш суворого більш суворим у вигляді обмеження волі на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий термін тривалістю 1 (один) рік.

Запобіжний захід не обирався.

Речові докази:

- лазерний диск із інформацією ПАТ КБ «ПриватБанк» від 23.11.2017 року (а.КП.27), лазерний диск із відеозаписом з камер спостереження бару «Берлога» (а.КП.12) - зберігати при матеріалах кримінального провадження №0000401;

- паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 - повернути власниці ОСОБА_4 .

Вирок суду на підставі угоди про примирення може бути оскаржено до Апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Роз`яснити учасникам судового провадження їх право на отримання в суді копії вироку.

Суддя ОСОБА_1