Справа № 496/1804/18
Провадження № 1-кп/496/223/18
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2018 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка кримінальне провадження відносно: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка Високопільського району Херсонської області, українця, громадянина України, не одруженого, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , снайпера відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , матроса,

за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу. 10.09.2016 року ОСОБА_5 призвано на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 29.09.2016 №67-РС ОСОБА_6 прийнято на військову службу за контрактом, присвоєно військове звання матрос, зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти військової частини НОМЕР_2 . Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 29.09.2016, тобто з моменту зарахування матроса ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.10.2016 року №129-РС матроса ОСОБА_5 призначено на посаду оператора розрахунку реактивного артилерійського взводу реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону вищезазначеної військової частини.

Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.

Проте, всупереч вищезазначених вимог закону, матрос ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби, 01.11.2017 року о 08 год. 00 хв., в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на службу до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 12 год. 00 хв. 17.11.2017 року включно, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Він же, повторно, діючи з тих же мотивів, обіймаючи туж саму посаду, о 16 год. 45 хв. 17.11.2017 року, без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 22.01.2018 проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.02.2018 №10-РС з ОСОБА_5 достроково розірвано контракт та його переміщено на строкову військову службу. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 28.02.2018 №43 ОСОБА_5 призначено на посаду снайпера відділення охорони взводу охорони роти охорони вищезазначеної військової частини. Він же, повторно, діючи з тих же мотивів, обіймаючи туж саму посаду, о 08 год. 00 хв. 12.02.2018 року, без поважних причин в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив розташування вищезазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та ухилявся від проходження військової служби до 08 год. 00 хв. 27.02.2018 року проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 27.02.2018 року о 08.00 год. ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , заявив про себе та вчинений ним злочин та в той же день приступив до виконання своїх службових обов`язків.

За скоєння вказаних дій обвинуваченого ОСОБА_5 передбачена кримінальна відповідальність за ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 13.06.2018 року була укладена угода про визнання винуватості, відповідно до якої обвинувачений визнав себе винним у скоєні вказаного кримінального правопорушення, сторони узгодили між собою міру покарання за вказане кримінальне правопорушення у вигляді арешту з відбуванням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_5 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України та ст. 389-1 КК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Суд враховує особу обвинуваченого, який за місцем реєстрації характеризується виключно позитивно, а також наявність передбачених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин злочин скоєно в період тяжкої хвороби батька ОСОБА_7 , що підтверджується відповідними письмовими доказами, та беззастережне визнання винуватості, внаслідок якого сторони дійшли згоди щодо можливості з застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції статті ч. 4 ст. 407 КК України, та з застосуванням ст. 60 КК України призначити ОСОБА_5 покарання у виді арешту з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 2 (два) місяці.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідають вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження цієї угоди.

Керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 371, 374, 468 - 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 червня 2018 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді арешту з відбуванням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 2 (два) місяці.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Одеської області через Біляївський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення звернутися до Біляївського районного суду Одеської області з клопотанням про скасування вироку.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області ОСОБА_1