Справа № 308/5257/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 прокурора ОСОБА_3 старшого слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадження відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000599 від 14.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України, про застосування відносно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гать, Берегівського району, громадянина України, особу ромської народності, без освіти, неодруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за №0000599 від 14.05.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України в якому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України, тобто співучасть та пособництво у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб та поєднаний з проникненням до житла.

Досудовим розслідуванням установлено, що 14 травня 2018 року о 04 годині 12 хвилин до чергової частини Ужгородського РВП надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що поступило повідомлення від гр. ОСОБА_7 , який повідомив про те, що за адресою: АДРЕСА_2 , три невідомі особи в масках зайшли до будинку, прив`язали пенсіонера ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до стільчика, вимагали гроші, мали при собі пістолет, потерпілий віддав грошові кошти в сумі близько 5000 грн. Та після цього невідомі особи сіли на думку потерпілого в автомобіль ВАЗ, однак останній не бачив, марку автомобіля визначив на слух по звуку двигуна. Заявник зазначив, що жителі сусідніх вулиці бачили як по селі проїжав автомобіль ВАЗ білого кольору. Зі слів заявника автомобіль міг поїхати в напрямку с. Свобода або м. Чоп.

14 травня 2018 року відомості по даному факту внесено до ЄРДР під №0000599 за ч.3 ст.187 КК України ст. слідчим СВ Ужгородського РВП ОСОБА_4 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що близько 03 години 00 хвилин 14 травня 2018 року громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 попередньо домовившись між собою про вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном громадянина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поєднаний з проникненням до житла, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого, сприяв вчиненню злочину та на належному йому автомобілі марки «ВАЗ», модель «2105», державний номерний знак республіки НОМЕР_1 , під особистим керуванням прибув до будинку АДРЕСА_2 , який належить громадянину ОСОБА_12 .

Зупинивши автомобіль на вулиці біля вказаного дворового господарства, ОСОБА_5 залишився у автомобілі з метою сповіщення та попередження в разі викриття їхніх злочинних дій сторонніми особами, а також з метою створення умов для безперешкодного залишення місця злочину після викрадення майна та з цією метою від`їхав і зупинився неподалік вулиці Есенської, а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , одягнули на голови маски з прорізами на очах, перелізли через ворота і таким чином проникли до вказаного вище подвір`я громадянина ОСОБА_12 .

У подальшому через незачинені вхідні двері ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 проникли до будинку, де ОСОБА_9 з метою сповіщення та попередження в разі викриття їхніх злочинних дій сторонніми особами, залишився в коридорі та в кімнатах поблизу виходу з будинку, а ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зайшли до кімнати , в якій в той час спав ОСОБА_12 .

Продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на заволодіння чужим майном ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_12 та руками стиснув йому шию, висловлюючи при цьому вимогу віддати їм наявні у того грошові кошти чи інші товарно-матеріальні цінності та після відмови потерпілого віддати гроші умисно наніс йому два удари кулаком руки в область обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження. В той же час ОСОБА_11 з метою заволодіння майном ОСОБА_12 здійснив відносно останнього погрозу застосування насильства, небезпечне для його життя чи здоров`я , а саме направив на нього дуло пістолета, який за попередньою домовленістю з іншими співучасниками заздалегідь взяв з із собою, та висловив ОСОБА_12 намір застосувати даний пістолет до нього і вбити його в разі відмови видати їм гроші , після чого незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_12 в розмірі 5000 гривень, які знаходилися в тій же кімнаті заховані в складеному одязі.

Після цього ОСОБА_10 за допомогою знайденого на місці шкіряного ременя для штанів зв`язав руки потерпілому, чим позбавив його можливості пересуватися та чинити їм опір та разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_9 продовжили шукати у будинку грошові кошти чи інші цінні речі, та не знайшовши такі і забравши викрадені вже 5000 гривень, зателефонували ОСОБА_5 та повідомили його про необхідність приїхати до будинку і забрати їх звідти.

Приблизно о 03 годині 30 хвилин ОСОБА_5 приїхав на автомобілі до будинку ОСОБА_12 , а ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , заволодівши грошима в сумі 5000 гривень, вийшли з будинку, покинули двір та на вказаному автомобілі покинули місце вчинення злочину.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінальних правопорушень обґрунтовується здобутими в ході досудового розслідування доказами.

Слідчий зазначає, що на даний час є необхідність у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зникнення ОСОБА_5 з місця події свідчить про намір підозрюваного уникнути кримінальної відповідальності, перешкоджати органу досудового розслідування чи іншим правоохоронним органам у виконанні покладених на них обов`язків.

Поряд з тим встановлено, що ОСОБА_5 мешкає в с. Гать Берегівського району, де не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання ОСОБА_5 характеризується з негативної сторони, не має постійної роботи чи заняття, тобто постійного джерела доходів, що свідчить про незадовільний матеріальний стан та схильність до вчинення майнових злочинів.

Так, ОСОБА_5 вчинив даний злочин відносно особи похилого віку, за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про його прямий умисел на вчинення злочину та усвідомленість протиправних дій та наслідків.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідство вважає, що наявні достатні підстави для обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, та недостатньо буде застосування інших більш м`яких заходів, виходячи з наступного: підозрюваний ОСОБА_5 вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких та за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк від семи до дванадцяти років; підозрюваний ОСОБА_5 , ніде не працював та не працює, та в разі не обрання до нього запобіжного заходу, що пов`язаний із позбавленням волі, буде й надалі скоювати злочини проти власності; - підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків ОСОБА_13 , мешканця АДРЕСА_3 , ОСОБА_14 , мешканця АДРЕСА_4 та потерпілого ОСОБА_12 , та своїми діями може перешкоджати встановленню об`єктивної істини та фактичним обставинам справи; - підозрюваний ОСОБА_5 під час вчинення злочину мав на обличчі маску, яку викинув по дорозі від місця вчинення злочину, а тому в разі не застосування до нього запобіжного заходу пов`язаного з позбавленням волі, може відшукати та знищити речові докази у даному кримінальному провадженні; - підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що спричинить порушення розумних строків розслідування у кримінальному провадження; - підозрюваний ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

На підставі викладеного та з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним, орган досудового розслідування просить застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання. Крім того, просив врахувати особу його підозрюваного, останній не має наміру ухилятися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні іншим чином.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку свого захисника, просив відмовити в задоволенні клопотання. Крім того, просив врахувати, що він не має жодного відношення до вказаного кримінального правопорушення, його попросив відвезти ОСОБА_11 разом з друзями до його знайомої. Йому стало зрозуміло, про щось негативне тільки після того, як останні повернулись до машини по дорозі знімаючи маски з обличчя. Просив врахувати, що має 12 дітей на утриманні, та працює неофіційно бляхарем, ремонтує покрівлі. Пояснив, що немає жодного відношення до нанесення потерпілому насильства або погрози таким по відношенню до нього. Не знає, ні потерпілого, ні свідків.

Заслухавши думку прокурора, пояснення слідчого з приводу внесеного клопотання, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Посилання захисників на відсутність обґрунтованої підозри слідчий суддя не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Слідчий суддя враховує, що згідно показів потерпілого ОСОБА_12 до нього було застосовано насильство трьома особами в масках на обличчі, завдано декілька ударів в область обличчя внаслідок чого у нього з носу текла кров, після чого йому зв`язали шкіряним ременем руки, згідно показів свідка ОСОБА_13 , останньому незадовго до події ОСОБА_15 (Йоні) пропонував взяти участь у скоєнні вказаного злочину, згідно протоколу огляду місця події від 16.05.2018 року у гр.. ОСОБА_5 було вилучено автомобіль ВАЗ «2105» д.н.з. НОМЕР_1 , згідно протоколу огляду місця події від 16.05.2018 року за місцем проживання гр.. ОСОБА_11 було вилучено предмет ззовні схожий на пістолет, згідно протоколу огляду та вилучення від 16.05.2018 року у гр.. ОСОБА_10 було вилучено одяг зі слідами речовини бурого кольору, яка схожа на кров.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України.

Так, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_5 слідчий суддя враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у їх вчиненні, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна, слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні вказаних злочинів 16.05.2018 року, тобто є підстави вважати, що останній, перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, що унеможливить повноту, всебічність при розслідуванні даного кримінального провадження.

Окрім наявності вказаних ризиків, слідчий суддя також враховує особу підозрюваного, зокрема те, що ОСОБА_5 офіційно не працює, зі слів працює бляхарем, ремонтує покрівлі, тривалий час працював на заробітках в Російській Федерації. Крім того, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 зі слів має цивільну дружину, є батьком неповнолітніх дітей, вказує що має 12 дітей, які є не його утриманні, має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,відомостей про притягнення раніше до кримінальної відповідальності слідчому судді не надано.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою через ризики можливого незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити докази, суд констатує, що їх можливе настання прокурором жодним доказом не доведено.

Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно п. 3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства від 25.04.2003 року № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки. В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Під час розгляду клопотань про застосування запобіжного заходу слідчий суддя бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, зокрема такі приписи: «При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» (п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України), «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якшого запобіжного заходу» (п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 р. у справі «Хайредінов проти України»).

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити його належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Відповідно до вимог п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З врахуванням сукупності викладених висновків, а також даних про особу підозрюваного, за відсутності обґрунтованої впевненості в тому, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити його належної поведінки, суд вважає, що в силу характеру діяння, в якому підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , наслідків, які настали внаслідок злочину та потреби у встановлені істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 194 КПК України, але не доведено обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а тому в задоволенні клопотання про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту слід відмовити.

Оскільки прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, слідчий суддя дійшов висновку про застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваної під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

При цьому, приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.3 ст.187 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів і за які йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, тобто є обґрунтовані підстави вважати, що останній, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, чи іншим способом перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, із застосуванням електронних засобів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою АДРЕСА_1 , цілодобово, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Згідно ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Застосування електронних засобів контролю, передбачене ст. 195 КПК України і полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії. Електронні засоби контролю можуть застосовуватися: 1) слідчим на підставі ухвали слідчого судді, суду про обрання стосовно підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, якою на останнього покладено відповідний обов`язок; 2) працівниками органу Національної поліції на підставі ухвали слідчого судді, суду, якою щодо підозрюваного, обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Електронні засоби контролю застосовуються в порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ України. Не допускається застосування електронних засобів контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності у їх носінні або можуть становити небезпеку для життя та здоров`я особи, яка їх використовує. Слідчий, працівник органу Національної поліції перед застосуванням електронного засобу контролю зобов`язаний під розпис роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому правила користування пристроєм, техніку безпеки поводження з ним та наслідки його зняття або неправомірного втручання в його роботу з метою ухилення від контролю. Відмова від носіння засобу електронного контролю, умисне зняття, пошкодження або інше втручання в його роботу з метою ухилення від контролю, а рівно намагання вчинити зазначені дії є невиконанням обов`язків, покладених судом на підозрюваного, обвинуваченого при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі або у вигляді домашнього арешту.

Керуючись п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25 квітня 2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства, ст. ст. 177, 178, 181, 183, 186, 194, 195, 309, 392, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадження відомості про яке, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000599 від 14.05.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гать, Берегівського району, громадянина України, особу ромської народності, без освіти, неодруженого, тимчасово не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 187 КК України, - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на строк до двох місяців, з застосуванням електронних засобів контролю.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; заборонити йому покидати місце проживання житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця роботи та/або проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вищевказаних зобов`язань може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Строк дії ухвали не може перевищувати двох місяців.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1