АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 643/9996/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/790/1130/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Незаконне заволодіння транспортним засобом
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, захисника ОСОБА_8 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2017 року відносно ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Таранівка Зміївського району Харківської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, розлученийо, офіційно не працевлаштований, в силу ст.89 КК України не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, та йому призначено покарання за ч. 3 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна; за ч. 1 ст.190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки; за ч.1 ст.309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання законної сили вироком залишено раніше обрану - тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 відраховано з часу взяття під варту - 11.07.2017року.
В строк відбуття покарання зараховано період перебування ОСОБА_7 під вартою з 09.10.2009року по 16.10.2009 року.

Стягнено з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення товарознавчої експертизи №251 від 27.10.2009року в сумі - 812грн.59коп., судово-хімічної експертизи №262 від 24.06.2010року в сумі 541грн.73коп.; товарознавчої експертизи №1561 від 15.07.2010року у сумі - 812грн.59коп., а всього: 1356грн.02коп. (одна тисяча триста п`ятдесят шість грн. 02коп.).
Згідно вироку, ОСОБА_7 08.10.2009року, близько 16.00 години, точний час в ході судового розслідування не встановлено, разом із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прибув у квартиру, що належала ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де вони почали спілкуватись та вживати алкогольні напої. 08.10.2009року, близько о 20.00 годині, точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пішли спати у сусідні кімнати зазначеної квартири, а ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжили вживати спиртні напої. Далі, 09.10.2009року, близько о 01:00 годині, точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 побачив на холодильнику у коридорі вказаної квартири ключі від автомобіля «Фольксваген Гольф Плюс», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_10 . Після цього у ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, виник злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, з метою використати транспортний засіб для особистих потреб. Для цього ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 незаконно заволодіти автомобілем «Фольксваген Гольф Плюс», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з метою здійснення на ньому поїздки в особистих цілях, на що останній погодився. Далі, ОСОБА_7 , взявши з холодильнику у коридорі вказаної квартири раніше помічені ключі від автомобіля «Фольксваген Гольф Плюс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_9 , відносно якого матеріали кримінальної справи виділені в окреме провадження та відносно якого за вказаний злочин Московським районним судом м. Харкова 20.12.2012року ухвалено обвинувальний вирок, який набув законної сили, вийшли з вказаної квартири у двір будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де побачили автомобіль «Фольксваген Гольф Плюс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належав ОСОБА_10 . Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, який належить ОСОБА_10 , не маючи права на користування вказаним транспортним засобом, без дозволу власника, відкрив транспортний засіб та з метою використати транспортний засіб для особистих потреб, усвідомлюючи, що власник транспортного засобу не надав йому цього права, сів за кермо транспортного засобу, а ОСОБА_9 на переднє пасажирське сидіння. Далі, ОСОБА_7 завів автомобіль «Фольксваген Гольф Плюс», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зрушив з місця, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб. Далі, цього ж дня, у період часу з 01:00 до 02:00 години, точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 під`їхали на автомобілі «Фольксваген Гольф Плюс», реєстраційний номер НОМЕР_1 до будинку АДРЕСА_4 , де залишили вказаний автомобіль біля будинку і вдвох пройшли в квартиру АДРЕСА_5 цього ж будинку за місцем проживання знайомої ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , де пробули приблизно 10 хвилин. Вийшовши на вулицю, продовжуючи незаконне використання вищезазначеного автомобіля, ОСОБА_7 з ОСОБА_9 удвох сіли в салон вказаного автомобіля, на якому під управлінням ОСОБА_7 продовжили рух. Далі, цього ж дня, близько о 02:00 години, точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи за кермом вищевказаного транспортного засобу та рухаючись біля буд. № 256 по просп. Московському у м. Харкові, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з деревом, внаслідок чого автомобіль «Фольксваген Гольф Плюс», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав механічні пошкодження, чим заподіяв ОСОБА_10 великої матеріальної шкоди, згідно з висновком авто-товарознавчої експертизи №251 від 27.10.2009року на загальну суму 84207 грн. 04 коп.
Крім того, 17.06.2010 року приблизно о 23:30 год., точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою: м. Харків, вул. Полтавський Шлях, 153 діючи з корисливих мотивів, за раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою та реалізуючи його, під приводом того, що йому потрібно здійснити дзвінок, у ОСОБА_13 , з яким вживав спиртні напої, попросив мобільний телефон ТМ Nokia 5130 Express music, який належав останньому. ОСОБА_13 нічого не підозрюючи про злочинний намір та довіряючи ОСОБА_7 , оскільки протягом дня 17.06.2010року вони весь час спілкувалися та між ними склалися довірливі відносини, передав останньому свій мобільний телефон ТМ Nokia 5130 Express music, вартістю, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1561 від 24.07.2010 року - 512 грн. Після чого ОСОБА_7 , зник з місця злочину та розпорядився майном на власний розсуд, таким чином спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 512 грн.
Крім того, 21.06.2010 року, приблизно о 18:40 год., точний час в ході судового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 перебуваючи біля буд. 16 по вул. Данилевського в м. Харкові, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу для особистого вживання, у невстановленої в ході судового розслідування особи, незаконно придбав паперовий згорток з особливо небезпечним наркотичним засобом канабіс загальною вагою - 6,9136 грамів, який почав зберігати при собі без мети збуту. 21.06.2010 року приблизно о 19:35 год. біля буд. 16 по вул. Данилевського в м. Харкові ОСОБА_7 , був зупинений працівниками міліції, у якого в ході огляду було виявлено та вилучене з лівої зовнішньої кишені його шортів паперовий згорток з речовиною зеленого кольору, рослинного походження, згідно висновку експерта №261 від 25.06.2010 року речовина являється особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, вагою на перерахунок на суху речовину - 6,8979 грамів, також була вилучена ліва бокова кишеня шортів з речовиною, яка згідно висновку експерту №261 від 25.06.2010 року являється особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, вагою на перерахунок на суху речовину 0,0157 грамів, загальною масою- 6,9136 грамів, які ОСОБА_7 незаконно зберігав при собі.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 1 ст. 309 КК України 2 років позбавлення волі, ч. 3 ст. 289 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
В обґрунтування посилається на те, що саме ОСОБА_7 запропонував незаконно заволодіти транспортним засобом потерпілого, він же у стані алкогольного сп`яніння увесь час перебував за кермом та потрапив у ДТП, злочином заподіяна велика матеріальна шкода, яка обвинуваченим не відшкодована, обвинувачений тривали час - 6 з половиною років переховувався від суду, відомості щодо наявності у ОСОБА_7 гострого гастриту матеріали провадження не містять, також відсутні в матеріалах кримінального провадження дані про те, що на його утримання знаходиться мати або вона є інвалідом. На думку апелянта, обставини які стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України штучно створені судом.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та виправдати ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 289 КК України у зв`язку з відсутністю складу цього злочину та призначити за ч. 1 ст. 190 , ч. 1 ст. 309 КК України більш м`яке покарання.
В обґрунтування посилається на те, що умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом «Фольксваген» у ОСОБА_7 не було, свідок ОСОБА_9 не конкретизував чи був дозвіл потерпілого на користування автомобілем. Крім того, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні не був допитаний у зв`язку зі смертю, спадкоємці або інші особи не були визнаними потерпілими. Тому суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими потерпілим під час досудового слідства. Також судом не встановлено, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 існувала домовленість про заволодіння транспортним засобом та вони спільними діями заволоділи транспортом. У зв`язку з відсутністю потерпілого не можна встановити, що саме діями обвинуваченого спричинена шкода, чи була ця шкода відшкодована.
Отже, жодного доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, судом не наведено.
Призначене покарання за ч. 1 ст. 190 , ч. 1 ст. 309 КК України не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є занадто суворим.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти скарги захисника обвинуваченого; захисника ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_7 які підтримали скаргу захисника та заперечували проти скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема:
покази свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що точної дати та часу не пам`ятає, він разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та його братом ОСОБА_11 знаходились вдома у ОСОБА_10 та вживали алкогольні напої. ОСОБА_10 з братом пішли спати, а він з ОСОБА_7 продовжили вживати алкогольні напої на кухні. Через деякий час ОСОБА_15 запропонував поїхати до його дівчини, яка проживає у АДРЕСА_4 , на що він погодився. ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля «Фольксваген», належний ОСОБА_10 та вони поїхали до дівчини ОСОБА_7 у якої перебували вдома хвилин 10, після чого поїхали назад. Коли вони рухались по пр.Московському, їх зупиняли працівники ДАІ, однак ОСОБА_7 не зупинився, продовжив рух, в результаті чого не справився з керуванням автомобіля та зіткнувся з деревом. Крім того зазначив, що наразі, не пам`ятає чи питали вони дозволу у ОСОБА_10 на керування його автомобілем «Фольксваген».
В той же час зазначений свідок ОСОБА_9 , засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова 20.12.2012 року за ч.3 ст. 289 КК України за вчинення цього ж кримінального правопорушення у співучасті з особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а цією особою є ОСОБА_7 .

Також, судом досліджено покази потерпілого ОСОБА_10 , який в ході досудового слідства пояснив, що 08.10.2009року він, разом з братом ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , та ОСОБА_7 знаходились у нього вдома в квартирі АДРЕСА_6 , де вживали алкогольні напої. Приблизно о 20-00 год він пішов спати, брат ОСОБА_11 в цей час вже спав. При цьому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжували знаходитися у нього вдома. Коли він спав, його розбудили ОСОБА_9 та працівник ДАІ, які повідомили йому, що його автомобіль «Фольксваген» розбитий. Він не надавав дозволу ОСОБА_9 і ОСОБА_7 керувати його автомобілем.
При цьому колегією суддів не приймаються доводи апеляційної скарги захисника щодо визнання цих показів недопустимим доказом, виходячи з наступного.
У рішенні від 16.12.14 р. у справі «Хорнкастл та інші проти Сполученого Королівства» зазначено, що у випадках, коли показання відсутнього свідка є єдиною або вирішальною підставою для винесення обвинувального вироку, потрібні достатні врівноважуючі фактори, які дозволяють оцінити надійність показань.
Суд повинен вирішити, чи була поважна причина для неявки свідків до суду, чи були показання свідків «єдиними або вирішальними» доказами, і якщо так, то чи були адекватні врівноважуючі заходи для захисту прав заявників на справедливий суд. Ще раніше до аналогічних висновків ЄСПЛ дійшов у справі «Лука проти Італії» та «Аль-Хавайа і Тахері проти Сполученого Королівства» (15.12.11 р.).
Проблемні питання неможливості допиту свідків у судовому засіданні в разі неможливості їх допиту врегульовані у рішенні ЄСПЛ у справі № 6293/04 «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.08 р. Так, відповідно до п. 214 ЄСПЛ не вбачає порушень Конвенції в тому випадку, коли судом вжито усіх заходів, скерованих на виклик свідків. У п. 217 цього рішення зазначається, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.
Така практика є прийнятною і у випадку, який стосується даного кримінального провадження, у ситуації зі смертю потерпілого ОСОБА_10 , що є очевидно поважною причиною його неявки, а відтак робить неможливим його допит судом.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.
Отже, суди при розгляді кримінальних проваджень можуть враховувати показання осіб, надані під час досудового розслідування, за умови, що вказані показання є єдиним чи вирішальним доказом.
У зв`язку з розбіжністю положення ч. 4 ст. 95 КПК України та практики ЄСПЛ існує колізія, яка підлягає усуненню.
При виникненні колізії між практикою ЄСПЛ та національним законодавством України повинна застосовуватися практика суду, оскільки ст. 8 КПК України передбачає використання принципу верховенства права у кримінальному провадженні з урахуванням практики ЄСПЛ
Отже судом обґрунтовано прийняті досліджені в судовому засіданні письмові покази потерпілого ОСОБА_10 , та у якості врівноважуючого факторапротокол очної ставки між потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_7 від 15.10.2009року, згідно яких потерпілий ОСОБА_10 стверджував, що не надавав дозволу ОСОБА_7 на керування його автомобілем.

Таким чином доводи сторони захисту щодо відсутності у обвинуваченого умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, спростовані наведеними вище доказами.
Що стосується доводів апеляції прокурора з приводу м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання та необґрунтованого призначення його із застосуванням ст. 69 КК України, то колегія суддів їх також не приймає, враховуючим наступне.
Відповідно до вимог статей 65 та 68 КК України та роз`яснень, що містяться у пунктах 1, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7, із внесеними змінами постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 8 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винної та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно класифікації злочинів, передбаченій ст.12 КК України, ОСОБА_7 вчинив злочини, які відносяться до категорії невеликої тяжкості, середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
У відповідності до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190 та ч.1 ст.309 КК України, а крім того, конкретні обставини скоєння злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України, факт не настання від зазначеного злочину тяжких наслідків, тривалий час, який пройшов з дати скоєння злочинів та з якого до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не притягувався.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, судом визнано скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України у стані алкогольного сп`яніння.
Дослідженням даних про особу ОСОБА_7 встановлено, що він в силу ст.89 КК України не судимий, розлучений, проживає разом з матір`ю ОСОБА_16 , 1965 року народження, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2010року з діагнозом: синдром залежності від каннобіноїдів. Згідно висновку судово-наркологічної експертизи №1061 від 25.07.2010року, обвинуваченому встановлено діагноз: психічний та поведінковий розлад внаслідок вживання коноплі без синдрому залежності, примусового лікування не потребує. Відповідно до довідки КЗОЗ «Харківська обласна клінічна наркологічна лікарня» від 10.11.2017року, ОСОБА_7 знаходився на стаціонарному лікуванні у І наркологічному відділенні Харківської обласної клінічної наркологічної лікарні з 18.08.2010року по 06.09.2010рік з діагнозом: психічні та поведінкові розлади, внаслідок вживання канабіноїдів, синдром залежності (F 12.24). Хворий ОСОБА_7 за медичною допомогою звернувся добровільно, за період лікування режим відділення не порушував, виконував всі призначення лікаря, пройшов повний курс лікування. Згідно висновку лікаря ендоскопіста від 10.05.2016року, ОСОБА_7 має ознаки недостатності кардії. Ерозівний гастрит. Дуоденогастральний рефлюкс, Бульбіт.
При цьому, враховувавши ряд пом`якшуючих покарання обставин: конкретні обставини скоєння злочину передбаченого ч.3 ст.289 КК України, факт не настання від зазначеного злочину тяжких наслідків, тривалий час, який пройшов з дати скоєння злочинів та з якого до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 не притягувався, особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не судимий, має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує лікування, має на утриманні матір ОСОБА_16 , 1965 року народження, враховуючи його молодий вік на момент вчинення злочину, судом обґрунтовано визнано за необхідне і достатнє застосувати до обвинуваченого покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України нижче від найнижчої межі санкції ч.3 ст.289 КК України без конфіскації майна, але з реальним відбуванням покарання.
Доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості підстав призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегією суддів відхиляються з таких підстав.
Так прокурор вказує що конкретні обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_7 відігравав більш активну роль у кримінальному правопорушенні, аніж ОСОБА_9 , оскільки був ініціатором його скоєння.
Зазначені обставини враховані судом при призначенні покарання та ОСОБА_7 на відміну від ОСОБА_9 призначено реальне покарання.
Також в апеляції оспорюється зазначення судом факту ненастання тяжких наслідків.
Відповідно до ст. 67 КК України тяжкі наслідки є обставиною, що обтяжує покарання.
Оскільки у висунутому ОСОБА_7 обвинуваченні такої обставини зазначено не було, а під час судового розгляду обвинувачення ОСОБА_7 прокурором не змінювалось, висновок суду про відсутність тяжких наслідків є обґрунтованим.
Стосовно тривалого часу, який пройшов з дня вчинення злочину, то судом про це зазначено в контексті того, що протягом цього часу ОСОБА_7 не вчиняв інших кримінальних правопорушень.
Що стосується наявності у ОСОБА_7 захворювань, то ці відомості входять у сукупність даних про особу обвинуваченого, що враховуються при призначенні покарання поряд з іншими даними.
Посилання в апеляції на необґрунтованість визнання ОСОБА_7 на час скоєння кримінального правопорушення особою молодого віку також не ґрунтуються на законі, оскільки згідно закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні», до молоді належать громадяни віком від 14 до 35 років.
Зазначення в апеляції про необґрунтоване визнання у якості обставини що пом`якшує покарання ОСОБА_7 знаходження на його утриманні матері також не заслуговують на увагу, оскільки жодним чином не спростовані.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить висновку, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а підстави для його скасування за доводами апеляційних скарг відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Московського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2018 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі касаційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий -

Судді -