Справа № 487/5988/17
Провадження № 1-кп/487/245/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження на 60 днів строку запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, з метою забезпечення безперервного розгляду провадження в суді, виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, посилаючись на вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку на шлях виправлення не встав та в період іспитового строку повторно вчинив корисливий злочин, за місцем проживання характеризується як такий, що зловживає спиртними напоями, підтримує стосунки із особами антисоціального спрямування поведінки, не одружений, не працює, не має постійного і законного джерела доходу, а тобто не має соціально сталих зв`язків за місцем проживання, наявність ризиків, передбачених ч. 1 п.1, 3, 5 ст.177 КПК України, які продовжують існувати до теперішнього часу, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, а також незаконного впливу на потерпілого і свідків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеним ризикам.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти задоволення клопотання прокурора та заявив клопотання про зміну ОСОБА_4 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, характеризується позитивно, до арешту працював та має намір продовжити працювати щоб утримувати свого батька похилого віку.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав думку свого захисника та заперечував проти клопотання прокурора.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного:

Судом встановлено, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою суду обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, які гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 194 КПК України, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, у разі якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у ч.3 цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому, слід врахувати, що реалізуючи положення ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя, а також суд відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України мають враховувати, що після спливу певного часу (строку дії попередньої ухвали) саме лише існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, а тому в судовому рішенні судові органи зобов`язані, розглянувши можливість обрання альтернативних запобіжних заходів, навести інші підстави для подальшого тримання особи під вартою (Рішення ЄСПЛ від 20 січня 2011 року у справі "Прокопенко проти України" , Рішення ЄСПЛ від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»).
Відповідно до вимог ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду за клопотанням сторони обвинувачення або захисту суд має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
При цьому, ЄСПЛ неодноразово наголошував на необхідність обґрунтування підстав обрання або продовжування запобіжного заходу, у Рішенні ЄСПЛ від 13.12.2007 року «Ткачов проти України» зазначив, що повторювання формальних підстав без будь-якої спроби продемонструвати, яким чином вони застосовуються відносно справи заявника, не може бути розцінено як «відповідні» та «достатні» підстави для застосування запобіжного заходу.
А загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ у Рішення «Харченко проти України», згідно якої продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
Отже, в судовому засіданні прокурором не доведено неможливість, на теперішній ча,с запобігти ризикам п. 1,2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, інші підстави для подальшого виправданого тримання особи під вартою не зазначені та не доведені, тому в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу слід відмовити.
Проте, суд вважає, що підлягає задоволенню клопотання захисника обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу, відповідно до положень ст. 178 КПК України, суд враховує встановлені обставини та вагомість наявних доказів, якими вони обґрунтовуються, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, проте лише тяжкість вчиненого злочину не може бути підставою для продовження тримання під вартою, без інших вагових підстав для такого виду запобіжного заходу, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, а також з урахуванням особи обвинуваченого.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до переконання, що забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти зазначеним ризикам, можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешт за місцем його реєстрації та фактичного проживання.

Згідно з вимогами ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Відповідно до ч. 6 цієї ж статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Обираючи обвинуваченому запобіжний захід у виді домашнього арешту, суд, вважає необхідним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1,8 ч. 5 ст. 194 КПК України.
Керуючись ст.ст. 181, 331 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу задовольнити.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, на домашній арешт.

Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати місце постійного проживання: АДРЕСА_1 , без дозволу суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1.Прибувати до Заводського районного суду м. Миколаєва за першою вимогою;

2.здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

3.не відлучатися з населеного пункту в якому він проживає без дозволу суду або прокурора.

4.повідомляти суд та прокурора про зміну місця свого проживання.

5.утримуватися від спілкування з свідками згідно реєстру матеріалів досудового розслідування доданого до обвинувального акту.

Попередити ОСОБА_4 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Запобіжний захід - домашній арешт встановлюється до 30.08.2018 року.

Обов`язки по контролю за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на працівників Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області.

Копію ухвали направити до СІЗО м. Миколаєва, Заводського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, для відома та виконання.

Після отримання даної ухвали суду уповноваженій службовій особі місця ув`язнення - негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти.

Копію ухвали надіслати начальнику СІЗО м. Миколаєва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1