Ухвала
Іменем України
14 травня 2018 р.

м. Київ
провадження № 51-6149ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 квітня2018 року, та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року,
Суть питання та встановлені судами обставини
Ухвалою слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 квітня2018 року, скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність керівника Немирівської місцевої прокуратури повернуто скаржнику,у зв`язку з тим, що вказана скарга не підлягає розгляду у вище вказаному суді, та роз`яснено ОСОБА_4 право на звернення із скаргою до Немирівського районного суду.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 квітня2018 року без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені вище судові рішення тапризначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Мотиви суду

Відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Отже, зазначена норма гарантує право на касаційне оскарження судового рішення тільки у випадках, прямо визначених законом.
У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам ІІ проти Німеччини).
ОСОБА_4 подав касаційну скаргу на ухвалу слідчого судді та ухвалу апеляційного суду, постановлену за результатом розгляду апеляційної скарги на рішення слідчого судді, тобто на судові рішення, які не підлягають оскарженню в касаційному порядку, а тому відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його скаргою слід відмовити.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Гайсинського районного суду Вінницької області від 03 квітня2018 року, та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 24 квітня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_5