ЄУН № 314/7509/16-к
пр. № 1-кп/336/32/2018
ВИРОК
Іменем України
27 вересня 2018 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, зареєстрований проживаючим у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 , офіційно не працюючого, офіційно не одруженого, освіта середня, раніше не судимого в силу положень ст. 89 КК України,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,
ВСТАНОВИВ:
09 серпня 2016 року в період часу з 17.45 до 18.25 годині ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 , умисно наніс ОСОБА_6 , викруткою, яку тримав у правій руці, один удар в область обличчя, спричинивши останньому відкриту проникаючу черепно-мозкову травму: рану нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодженням лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на ліве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні злочину визнав частково, вказуючи, що діяв необережно, умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому не мав, а його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України.

Про обставини подій пояснив, що в квартирі АДРЕСА_3 мешкає разом з ОСОБА_7 , з якою перебуває у фактичних шлюбних стосунках. В іншій кімнаті тієї ж квартири мешкають ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_6 . Між ними часто виникають конфлікти, ОСОБА_6 застосовував до ОСОБА_7 насильство. 09.08.2016 року ввечері ОСОБА_6 та ОСОБА_9 перебували у своїй кімнаті, вживали спиртні напої, ОСОБА_4 ремонтував диван у їх з ОСОБА_7 кімнаті, а ОСОБА_7 перебувала на кухні. Того дня ОСОБА_4 вживав спиртні напої в першій половині дня, але потім був тверезий. ОСОБА_6 та ОСОБА_9 сварились у кімнаті. В якийсь момент ОСОБА_4 попросив ОСОБА_7 допомогти з ремонтом та остання прийшла до кімнати та стала тримати бокову частину дивану, в той час як сам ОСОБА_4 стояв навколішки збоку дивану В руках у нього була викрутка. В цей момент ОСОБА_6 увірвався в кімнату та кинувся на ОСОБА_4 , наносячи йому удари ногами та руками в різні частини тіла. ОСОБА_4 піднявся та з метою захисту навідмаш махнув правою рукою, в якій біла викрутка, потрапивши при цьому в обличчя потерпілому. Вказував, що умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому він не мав, потерпілий першим кинувся на нього, а наносячи удар, ОСОБА_4 не мав умислу спричинити тяжкі тілесні пошкодження потерпілому. Після подій до кімнати вбігла ОСОБА_8 , яка відібрала у нього викрутку, виштовхала його з кімнати, а потім з квартири. Після цього він на вулиці дочекався ОСОБА_7 та вони пішли спочатку до матері ОСОБА_4 , потім перебували на вулиці, вживаючи спиртні напої, а ввечері повернулись додому. Допомогу ОСОБА_6 не надавали, бо з ним залишалась ОСОБА_8 .

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що у серпні 2016 року він мешкав у квартирі АДРЕСА_3 разом зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 . У квартирі дві кімнати, в одній жили ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , а в іншій ОСОБА_6 з ОСОБА_8 . Конфліктів між ними не виникало, конфлікти були лише між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Усі разом вживали спиртні напої. 09.08.2016 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_8 повернулись додому, а ввечері вечеряли у своїй кімнаті. ОСОБА_4 з ОСОБА_7 були нетверезі та сварились. В якійсь момент ОСОБА_7 забігла до кімнати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 та сіла в крісло, коли до кімнати забіг ОСОБА_4 та почав бити ОСОБА_7 по голові. ОСОБА_6 їх обох вивів та вони пішли, а ОСОБА_6 зачинив двері кімнати та вони з ОСОБА_8 сиділи біля телевізору. Десь о 17.30-18.00 у двері постукав ОСОБА_4 та запропонував ОСОБА_6 вийти та поговорити. Коли ОСОБА_6 відчинив двері, то побачив ОСОБА_4 , який тримав праву руку за спиною. Зненацька ОСОБА_4 наніс удар правою рукою, в якій була викрутка, в обличчя ОСОБА_6 та потрапив в око. Після удару ОСОБА_6 впав на ліжко, а ОСОБА_8 виштовхала ОСОБА_4 з кімнати, після чого дала ОСОБА_6 рушник та відвела до ванної кімнати, після чого викликали швидку та поліцію. Після травми ОСОБА_6 відвезли до третьої міської лікарні, а потім до п`ятої, де він лікувався стаціонарно.

В ході судового розгляду судом в якості свідків були допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що з потерпілим ОСОБА_6 вона мешкає разом як подружжя у квартирі по АДРЕСА_4 . Між свідком та ОСОБА_4 , а також ОСОБА_7 постійно виникали конфлікти на побутовому ґрунті. 09.08.2016 року свідок з ОСОБА_6 повернулись додому приблизно о 15.00 годині та сіли обідати, при цьому вживали горілку, коли до кімнати забігла ОСОБА_7 , а потім забіг ОСОБА_4 , який почав ОСОБА_7 бити. При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_4 обидва були п`яні. ОСОБА_6 їх заспокоював та ОСОБА_7 з ОСОБА_4 пішли, а ОСОБА_6 зачинив двері у кімнату на засувку. Через деякий час до кімнати постукав ОСОБА_4 , який запропонував ОСОБА_6 вийти та поговорити. ОСОБА_6 відчинив двері та ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_8 побачила в руці ОСОБА_4 якийсь предмет, який згодом впізнала як пласку викрутку з червоною ручкою. ОСОБА_8 виштовхала ОСОБА_4 у під`їзд, а потім викликала швидку та поліцію.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_4 мешкають як подружжя без реєстрації шлюбу в квартирі, яка належить ОСОБА_7 та донці ОСОБА_8 . Між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 постійно виникали конфлікти через ставлення ОСОБА_6 до ОСОБА_7 . Того дня ОСОБА_4 ремонтував диван у кімнаті, де мешкали вони з ОСОБА_7 , а ОСОБА_7 йому допомагала, тримаючи бокову частину дивану. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були у своїй кімнаті, обідали та випивали. В якийсь момент ОСОБА_6 почав лаятись на ОСОБА_4 , що той ходить взутим у приміщенні. Коли ОСОБА_4 сидів біля дивану, до кімнати увірвався ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та накинувся на ОСОБА_4 , наносячи удари останньому руками по обличчю та тулубу. У ОСОБА_4 в руці була викрутка, яку він використовував під час ремонту, та ОСОБА_4 навідмаш наніс ОСОБА_6 удар рукою, потрапивши при цьому у праве око. Після удару ОСОБА_6 присів, а до кімнати вбігла ОСОБА_8 та вони разом з ОСОБА_7 вигнали з кімнати ОСОБА_4 . ОСОБА_8 викликала швидку медичну допомогу, а ОСОБА_7 разом з ОСОБА_4 пішли спочатку до матері ОСОБА_4 , а потім перебували на вулиці, обговорюючи те, що трапилось, вживаючи при цьому спиртні напої. Додому повернулись ввечері. Поліцію та медичну допомогу ОСОБА_7 та ОСОБА_4 не викликали, оскільки у квартирі залишалась ОСОБА_8 .

Також судом досліджувались письмові докази у кримінальному провадженні.

Відповідно до протоколу огляду місця події (т. 1 а.с. 214-215), який проведений з письмового дозволу ОСОБА_8 , при огляді квартири АДРЕСА_3 в кімнаті, де мешкали ОСОБА_6 та ОСОБА_8 знайдені біля ліжка сліди речовини бурого кольору, а також вилучений рушник зі слідами речовини бурого кольору.

В ході проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_7 07.12.2016 року з застосуванням відеозапису кожен з учасників надавав пояснення, які загалом відповідають тим, що надані ними в судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що пояснення, які надані ним під час слідчого експерименту, відповідають дійсним обставинам подій.

Так, потерпілий ОСОБА_6 вказував, що удар ОСОБА_4 наніс йому зненацька, коли потерпілий відчинив двері кімнати, де він мешкав з ОСОБА_8 .

Натомість ОСОБА_4 вказував, що спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_6 , коли останній увірвався до кімнати, де мешкали обвинувачений з ОСОБА_7 та почав наносити удари обвинуваченому.

Показання ОСОБА_7 в ході проведення слідчого експерименту загалом відповідають показанням обвинуваченого за виключенням того, що свідок ОСОБА_7 вказувала, що зранку 09.08.2016 року ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновків судово-медичних експертиз № 3343, 3344д, 4570д, 4572д, 4829д, 4830д, 4831д (т. 1 а.с. 217-219, 221-223, 226-228, 229-231, 233-236, 237-240, 242-245, 247-250) ОСОБА_6 отримав наступні тілесні пошкодження: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма: рана нижньої повіки правого ока, поранення правої очниці з пошкодження лабіринту та лівого зорового нерву зі зниженням гостроти зору на праве око до 0, перелам верхньої стінки лівої орбіти з наявністю газу в порожнині орбіти, багатоуламкові переломи решітчастої кістки, перелом верхньої щелепи в області нижньої стінки правої верхньощелепної пазухи, верхньої стінки правої верхньощелепної пазухи, уламковий перелом кісток носу, перелом передньої та верхньої стінок лівої основної пазухи (основи черепа) з розвитком пневмоцефалії (скупчення повітря в підпавутинних просторах та шлуночках мозку), назальна лікворея, крововилив навколо правого ока, які кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Пошкодження утворилось від дії предмету, який має колючі властивості.

Виникнення пошкодження у ОСОБА_6 можливо при будь-якому розташуванні потерпілого відносно нападника за умови доступності зони пошкодження.

Виникнення пошкоджень у ОСОБА_6 можливе як за обставин, про які вказують обвинувачений ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_7 , так і за обставин, які вказують потерпілий ОСОБА_6 та свідок ОСОБА_8 в ході їх допитів та проведення слідчого експерименту.

Водночас при проведенні слідчого експерименту свідок ОСОБА_7 механізм спричинення тілесного ушкодження не вказувала.

Згідно з висновками судово-медичних експертиз № 3206, 3207д (т. 2 а.с. 2, 4) в ході огляду ОСОБА_4 15.08.2016 року у обвинуваченого будь-яких зовнішньо видимих тілесних пошкоджень, а також слідів їх загоєння, які б за давністю утворення могли відноситься до подій 09.08.2016 року, не виявлено.

З висновку судово-медичної експертизи № 3244 (т. 2 а.с. 6) у свідка ОСОБА_8 будь-яких зовнішньо видимих тілесних пошкоджень, а також слідів їх загоєння, які б за давністю утворення могли відноситься до подій 09.08.2016 року, не виявлено.

У свідка ОСОБА_7 при обстеженні 15.08.2016 року виявлено крововилив в правій навколоочній області, який утворився від дії тупого (тупих) предметів та кваліфікується як легке тілесне ушкодження, за давністю утворення може відноситись до 08.08.2016 року (висновки експертиз № 3204, 3205д т. 2 а.с. 8, 10).

З висновку судово-психіатричної експертизи № 584 (т. 2 а.с. 13-19) вбачається, що ОСОБА_4 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв, а (згідно матеріалів кримінальної справи) знаходився у стані гострої алкогольної інтоксикації. Міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. За своїм психічним станом на час проведення експертизи також може віддавати звіт своїм діями та керувати ними. Примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує лікування із приводу алкоголізму, за психічним станом протипоказань до лікування немає. Психічних розладів, які можуть перешкоджати щодо спілкування з судом та слідством по фактах, що мають значення по справі, на час проведення експертизи не має.

Стороною обвинувачення, потерпілим та стороною захисту інших доказів, крім характеризуючих особу обвинуваченого документів, суду не надавалось, клопотань про їх дослідження не заявлялось, перед закінченням судового слідства прокурор, потерпілий та сторона захисту вказували, що досліджених в судовому засіданні доказів, на їх переконання, достатньо для встановлення істини у справі.

Дослідивши усі докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Враховуючи описову частину висновку судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_6 , пояснення потерпілого та відомості, що містяться в медичних документах, наданих потерпілим, суд вважає, що у висновку експерта № 3343 допущено описку в частині зазначення того, що гострота зору у потерпілого до нуля знизилась на праве око, натомість як вірним є те, що гострота зору у ОСОБА_6 знизилась до нуля на ліве око, враховуючи, що пошкоджено було лівий зоровий нерв.

Відповідно до обвинувального акту удар викруткою ОСОБА_4 наніс ОСОБА_6 , «перебуваючи в коридорі біля входу до кімнати, в якій знаходився ОСОБА_6 ».

Покази обвинуваченого, потерпілого та свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в частині місця нанесення удару ОСОБА_4 ОСОБА_6 відрізняються, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вказували, що удар обвинуваченим потерпілому був нанесений в кімнаті, де мешкали саме ОСОБА_4 з ОСОБА_7 , натомість як ОСОБА_6 та ОСОБА_8 наполягали, що удар був нанесений на вході до кімнати, де мешкали потерпілий з ОСОБА_8 .

Такі самі пояснення в частині місця та механізму спричинення пошкоджень обвинувачений, потерпілий та свідок ОСОБА_7 надавали в ході проведення слідчого експерименту за їх участі 07.12.2016 року (т. 2 а.с. 45-62).

В ході огляду місця події будь-яких слідів, які б підтверджували або спростовували обидві версії не знайдено.

За таких обставин суд вважає, що достовірно встановити місце скоєння злочину не виявляється можливим, тож в цій частині обвинувачення не є підтвердженим, тим більше, що в обвинувальному акті не вказано біля входу до якої кімнати, за версією сторони обвинувачення, був нанесений удар.

Водночас, на переконання суду, саме місце нанесення удару не має вирішального значення для встановлення суттєвих обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, адже як обвинувачений, так і потерпілий мешкали у квартирі з дозволу власниць.

Висновки експертів в частині наявності/відсутності тілесних ушкоджень у свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на переконання суду, не мають доказового значення для провадження, адже у ОСОБА_8 не виявлено тілесних пошкоджень взагалі, а ОСОБА_7 , з її пояснень, відображених у висновках експертів, отримала пошкодження 08.08.2016 року, при цьому ким саме був нанесений удар не вказано.

При кваліфікації дій ОСОБА_4 суд виходить з наступного.

Обвинувачений та його захисник наполягали на тому, що вірною є кваліфікація дій ОСОБА_4 за ст. 128 КК України як необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Оцінюючи доводи сторони захисту в цій частині суд виходить з наступного.

За визначенням ст. 25 КК України необережність поділяється на злочинну самовпевненість та злочинну недбалість.

Необережність є злочинною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення.

Необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Захисник, стверджуючи про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_4 на необережне спричинення тяжкого тілесного ушкодження, вказувала, що у цьому випадку мала місце необережність у формі злочинної самовпевненості, тобто обвинувачений хоча і передбачав можливість отримання ОСОБА_6 тілесного ушкодження, водночас легковажно розраховував на відвернення таких наслідків.

Такі твердження захисника обумовлені тим механізмом спричинення тілесного ушкодження, на якому наполягав сам обвинувачений, тобто що він лише відмахувався від ударів ОСОБА_6 рукою, в якій була викрутка, та не бачив куди саме влучив.

Водночас, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що у ОСОБА_4 після конфлікту з ОСОБА_6 на голові, обличчі та тулубі, по яким, за його твердженнями, наносив численні удари ОСОБА_6 , були сліди хоч найменших тілесних пошкоджень, які безумовно мали б залишитись у разі розвитку подій таким чином, як вказував обвинувачений.

При цьому при нанесенні удару викруткою, яка хоч і має колючі властивості, однак, не відноситься до предметів, які б у своєму звичайному стані були спеціально пристосовані для спричинення поранень, ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_6 численні переломи кісток черепу, що свідчить про те, що удар був нанесений з достатньою силою.

На переконання суду, наносячи удар викруткою в область обличчя іншій людині, будь-яка розумна розважлива людина усвідомлює небезпечність таких поранень, адже в області голови у людини розташовані органи зору, слуху та мозок.

Вирішуючи питання щодо форми вини, направленості умислу, мотиву, мети, тощо, суд виходить з наступного.

Статтею 24 КК України вказано, що умисел поділяється на прямий і непрямий.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 №2 вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної самовпевненості як форми необережності необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якісь конкретні обставини, які могли б їх відвернути).

Враховуючи пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідків щодо подій, які передували скоєнню злочину, причин, що призвели до нього, суд вважає, що, ОСОБА_4 , який очевидно усвідомлював, що в його руці перебуває саме викрутка, наносячи удар цим предметом в область голови потерпілого, безумовно усвідомлював суспільно небезпечний характер вказаного, передбачав можливість спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Такі висновки суд ґрунтує зокрема і на тому на тому, що ОСОБА_4 є дорослою дієздатною людиною зі значним життєвим досвідом, тож, наносячи удар викруткою та влучивши в око людині, він очевидно розумів усю тяжкість та потенційну небезпеку такого поранення, однак, не намагався надати ОСОБА_6 першу допомогу, не викликав швидку медичну допомогу, а разом з ОСОБА_7 одразу покинув місце скоєння злочину ще до прибуття поліції та лікарів та навіть не цікавився того дня станом здоров`я потерпілого, натомість відвідував своїх родичів та вживав алкогольні напої.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вказаний злочин був скоєний з умисно та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ст. 121 ч. 1 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Визначаючи чи вчинений ОСОБА_4 злочин у стані алкогольного сп`яніння та, відповідно, чи наявна обставина, яка обтяжує покарання, суд виходить з показань, які надавав ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що вранці 09.08.2016 року ОСОБА_4 перебував у нетверезому стані, а одразу після вчинення злочину знову вживав алкогольні напої, тож немає підстав вважати, що на час скоєння злочину ОСОБА_4 був тверезим, як він стверджував.

Судом також під час розгляду справи не встановлено обставин, які б пом`якшували покарання.

Суд вважає помилковим зазначення в обвинувальному акті про те, що ОСОБА_4 є раніше судимим, адже з урахуванням положень ст. 89 КК України попередні судимості ОСОБА_4 погашені.

При призначенні покарання суд враховує позицію прокурора, який наполягав на суворому покаранні, потерпілого, що покладався на розсуд суду, та сторони захисту, обставини скоєння злочину, наявність обставини, що обтяжує покарання та відсутність обставин, які б пом`якшували покарання, відомості про особу ОСОБА_4 , який є раніше не судимим, водночас, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, перебував на обліку та проходив лікування в КУ «ОПЛ» з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», перебуває на обліку в КУ «ОКНД» з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів, алкоголю. Синдром залежності», офіційно не працює.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою досягнення передбаченої ст. 50 КК України мети покарання, а саме кари, виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ст. 121 ч. 1 КК України на мінімальній межі.

За відсутності обставин, які б пом`якшували покарання, підстав для застосування положень ст. 69 чи 69-1 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Підстав вважати, що ОСОБА_4 може виправитись без відбування покарання у суду немає, тож підстави для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України відсутні.

Під час судового провадження ОСОБА_6 був заявлений цивільний позов до ОСОБА_4 , в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_10 на свою користь 2724,11 гривень на відшкодування матеріальної шкоди, а саме витрат на лікування, та 60000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні ОСОБА_6 позов підтримав повністю, вказуючи, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень він був вимушений тривалий час лікуватись та потребує подальшого лікування, втратив зір на одне око повністю, а зір на іншому оці значно знижений, тож він зазнав моральних страждань, а його життя значно ускладнилось.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 цивільний позов визнав повністю в частині відшкодування матеріальної шкоди, вказуючи, що він та ОСОБА_7 пропонували сестрі ОСОБА_6 відшкодувати витрати на лікування, оскільки сестра ОСОБА_6 вказувала, що лікування сплачувала саме вона. Цивільний позов в частині моральної шкоди ОСОБА_4 не визнав повністю.

Враховуючи визнання цивільним відповідачем ОСОБА_4 вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вбачає підстави для їх задоволення в повному обсягу.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до виписки з історії хвороби ОСОБА_6 , консультативного висновку, направлення лікаря (т. 1 а.с. 47-50) потерпілий перебував на лікуванні в нейрохірургічному відділенні Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя з 09.08.2016 року по 22.08.2016 року з діагнозом: відкрита тяжка проникаюча черепно-мозкова травма, перелам основної пазухи, відкрите проникаюче поранення правої очниці з пошкодженням лабіринту, пневмоцефалія, назальна лікворея, рвана рана нижньої повіки правої очниці, поранення лівого очного нерву. На момент надходження до медичного закладу ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Статтею 23 ЦК України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно роз`ясненням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оцінюючи у сукупності пояснення потерпілого ОСОБА_6 , медичні довідки, висновки судово-медичних експертиз, обсяг та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, неможливість повного відновлення стану здоров`я, який існував до спричинення тілесного пошкодження, суд дійшов висновку, що в результаті спричинення тілесного пошкодження ОСОБА_6 безумовно зазнав фізичних та моральних страждань, його життя було під загрозою, потерпілий був вимушений лікуватись, а також на цей час є значною мірою обмеженим у можливості працювати та вільно займатись звичайними справами.

Зважаючи на викладене, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди повністю, оскільки заявлена ним сума є, на погляд суду, навіть незначною, враховуючи характер та ступінь ушкодження здоров`я потерпілого та обсяг вимушених змін у його житті.

Суд також вважає за необхідне розпорядитись речовими доказами по справі в межах тих документів, які були надані стороною обвинувачення щодо визнання речовими доказами, з урахуванням положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374 КПК України, ст. 121 ч. 1 КК України,
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України та призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з часу фактичного приведення вироку суду до виконання.

Речові докази по справі диск DVD-R з відеозаписом слідчого експерименту, долучений до матеріалів кримінальної справи, залишити в матеріалах кримінальної справи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 2724,11 гривень (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні 11 коп) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 60000 гривень (шістдесят тисяч гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Копію вироку учасники провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1