Дата документу Справа № 330/361/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №330/361/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/391/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2018 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середня технічна, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

прокурор Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України до 2 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 не обирався.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 , кваліфікацію його дій за ч.1 ст.286 КК України, просить вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, та на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування основного покарання з іспитовим строком 2 роки, поклавши на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 п.2 ч.2 ст.76 КК України.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що не призначивши обвинуваченому додаткове покарання виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд не в повному обсязі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Прокурор вважає, що призначення вказаного додаткового покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, оскільки він вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з вироком суду, 21 серпня 2016 року, приблизно о 22 годині 30 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «OPEL» модель «ASTRA OTGF69», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Якимівка-Кирилівка з боку смт.Якимівка в напрямку смт.Кирилівка Якимівського району Запорізької області. На шляху прямування ОСОБА_6 , в місці примикання другорядної дороги, що веде до вул.Коса Пересип у смт.Кирилівка Якимівського району Запорізької області, не впевнившись в безпеці маневру повороту ліворуч на нерегульованому перехресті, перед початком його виконання, не надавши дорогу автомобілю марки «DAEWOO» модель «LANOS TF69Y», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у зустрічному напрямку, а саме: по автодорозі Якимівка-Кирилівка з боку смт. Кирилівка у бік смт. Якимівка, яка є головною, почав виконувати маневр повороту ліворуч, в результаті чого відбулося зіткнення з останнім.

Внаслідок вищевказаного ДТП потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого лінійного крайового перелому дистального епіфізу правої променевої кістки без зміщення уламків, які кваліфікуються як середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження.

Своїми діями ОСОБА_6 порушив п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, згідно з яким:

10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

16.13. Перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. Цим правилом повинні керуватися між собою і водії трамваїв».

Порушення п.п. 10.1, 16.13 ПДР України, вчинене водієм ОСОБА_6 , знаходиться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП та її наслідками.

Заслухавши доповідь судді; прокурора; потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, є обґрунтованими та ніким з учасників провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнав себе винним, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється.

Разом з цим, колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.65 КК України, та положення п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, згідно з якими, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі, щиросердно розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, що визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання, раніше він не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно.

Зазначені обставини фактично стали підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Разом з цим, на думку колегії суддів, суд при призначені покарання не в повній мірі врахував фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також обставину, що обтяжує покарання, а саме: вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, що підвищує суспільну небезпеку вчиненого злочину.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, що передбачене санкцією ч.1 ст.286 КК України, крім того, свої висновки в цій частині суд взагалі не вмотивував.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.ст.409, 413, 420 КПК України, вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового вироку - про призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік; та на підставі ст.ст.75, 76 КК України, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують покарання, звільненням ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Тобто, з врахуванням характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що обтяжує покарання, а саме вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати всіма видами транспортних засобів.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 14 вересня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286, ст.75 КК України, в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 1 рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на 1 рік 6 місяців.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4