Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

511/1423/18
Номер провадження: 1-кп/511/172/18

18 липня 2018 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна кримінальне провадження відносно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , гр.України , уродженця м.Красний Луч Луганської області , освіта середньо технічна , проживає за адресою АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 , раніше судимий , покарання відбуте повністю.
у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст.185 КК України внесеного в ЄРДР за № 0000842 від 06.07.2017 року.
сторони та учасники кримінального провадження:
прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
05.07.2017 р. у нічний час, ОСОБА_3 на законних підставах ( з дозволу потерпілого ) знаходився за місцем мешкання ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення майна потерпілого. .Дочекавшись поки ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп.яніння засне, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливі мотиви, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, повторно, таємно викрав: формену бейсболку поліцейського б/у, вартістю - 150 гривень, газовий балончик «Терен - 4М» вартістю 165 гривень, наручники вартістю - 1100 гривень, ліхтарик тактичний вартістю - 197 гривень, сорочку поліцейського б/у вартістю - 400 гривень, посвідчення поліцейського на ім`я ОСОБА_6 у шкіряному чохлі, картку «Ощадбанку», посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 годинник наручний вартістю - 300 гривень, золоту каблучку, вагою 2 грами, вартістю - 2300 гривень, мобільний телефон марки «Леново» б/у вартістю - 3000 гривень та грошові кошти у сумі 15 000 гривень, належних ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_3 разом з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, розпорядиввся майном та коштами на власний розсуд.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав частково та надав слідуючі показання : 05.07.2017 року він випадково підслухав телефонну розмову незнайомого хлопця з кимось про те , що незнайомцеві потрібно побудувати веранду.Підійшов до ОСОБА_6 ( це той самий незнайомець) , який був у нетверезому стані та запропонував виконати будівельні роботи по будівництву веранди. Вдвох пішли в бар , розпивали спиртні напої, після чого поїхали додому до ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , де продовжили випивати. У нічний час, коли він на законних підставах знаходився за місцем мешкання ОСОБА_6 у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення майна потерпілого. Дочекавшись поки ОСОБА_6 засне, ОСОБА_3 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав: формену бейсболку поліцейського б/у, вартістю - 150 гривень, газовий балончик «Терен - 4М» вартістю 165 гривень, наручники вартістю - 1100 гривень, ліхтарик тактичний вартістю - 197 гривень, сорочку поліцейського б/у вартістю - 400 гривень, посвідчення поліцейського на ім`я ОСОБА_6 у шкіряному чохлі, картку «Ощадбанку», посвідчення водія на ім`я ОСОБА_6 годинник наручний вартістю - 300 гривень, золоту каблучку, вагою 2 грами, вартістю - 2300 гривень, мобільний телефон марки «Леново» б/у вартістю - 3000 гривень та грошові кошти у сумі 15 000 гривень, належних ОСОБА_6 . Після вчиненої крадіжки ОСОБА_3 разом з викраденим майном з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд. Дійсно хотів скористатися службовим посвідченням потерпілого , для цього вклеїв поверх дійсної фотографії свою . Викрадене майно повернуто всього на 315 грн.
Потерпілий ОСОБА_6 допитаний в судовому засіданні надав слідуючі показання , а саме те , що він служить поліцейським , дійсно 05.07.2017 року знаходився в стані легкого алкогольного сп.яніня біля залізничного вокзалу ст..Роздільна -1 . Говорив з знайомим по телефону про те , що йому необхідно добудувати веранду до будинку за адресою АДРЕСА_3 . До нього підійшов незнайомець та запропонував свої послуги по будівництву веренди.Після декількох слів розмови пішли вдвох у бар біля залізничного вокзалу ст..Роздільна -1 , де почали розпивати спиртні напої. Після чого замовили таксі та поїхали додому до ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 , де продовжили випивати. Потерпілий заснув , а ОСОБА_3 залишився в будинку на законних підставах , ранком проснувся та побачив , що незнайомець здійснив крадіжку його особистих речей та грошових коштів. Звернувся в поліцію , де в результаті проведеного впізнання взнав незнайомця ОСОБА_3 . ОСОБА_3 мав бажання скористатися службовими документами , спробував замінити фотографію в посвідченні. По цьому факту матеріали кримінального провадження виділені в окреме кримінальне провадження. Заявив вимоги майнового характеру та просить задовольнити позов.
Дослідивши та оцінивши докази справи в їх сукупності, в тому числі показання обвинуваченого та потерпілого, допустимими доказами у справі, суд вважає вину ОСОБА_3 повністю доведеною, оскільки останній дійсно вчинив, злочин, передбачений ст.185 ч. 2 КК України кваліфікований , як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
Обвинувачений ОСОБА_3 є суб.єктом злочину передбаченого ст.185 ч.2 КК України , діяв з прямим умислом на заволодіння чужим майном , тобто навмисно , з корисливих мотивів , є осудною особою (А.к.п. ) . Спосіб вилучення чужого майна обвинуваченим таємний.
Суд кваліфікує злочин , який вчинив обвинувачений ОСОБА_3 за ст..185 ч.2 КК України , як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка) , вчинена повторно ( Див. примітку 1 злочин вчинений особою, яка раніше вчинила будь який із злочинів передбачених цими статтями ( ст.185 ,186 189-198 або ст.ст.187, 262 КК України) ..
Крім часткового визнання вини обвинуваченим ( крім розміру моральної шкоди ) , його вина підтверджується дослідженими в судовому засіданні :
витягом з кримінального провадження №000842 від 06.07. 2018 року а.к.п 34, заявою потерпілого ОСОБА_6 про вчинення відносно нього злочину а.к.п. 35 ,40.41, Ухвалою судді про накладення арешту на тимчасово вилучені речі , в тому числі і ті . які були викрадені у потерпілого ОСОБА_6 а.к.п. 44,45 , протоколом пред.явлення особи до впізнання за фотознімками від 13.10.2017 року . де потерпілий впізнав особу( ОСОБА_3 ) , з якою розпивав спиртні напої у себе в дома та який вчинив крадіжку у нього речей. А.к.п. 48-50, довідкою про вартість мобільного телефона та часів а.к.п. 51 -54 , Ухвалою слідчого судді про тимчасовий доступ до речових доказів а.к.п. 55, 56. Протоколом огляду предметів від 03.11.2017 року а.к.п. 57-60, протоколом пред.явлення речей для впізнання від 03.11.2017 року де потерпілий ОСОБА_6 впізнав викрадені у нього речі. А.к.п. 62.63 , розпискою потерпілого в отриманні речових доказів на зберігання а.к.п. 64), заявою про каяття а.к.п. 65, де обвинувачений підтверджує перелік викрадених речей та грошових коштів.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".
У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочину середньої тяжкості , особу обвинуваченого ( раніше притягувася до кримінальної відповідальності за корисливі злочини ) , його відношення до вчиненого кримінального правопорушення , його поведінку до вчинення злочину та після (зробив спробу скористатися службовим посвідченням потерпілого шляхом підроблення - змінити фотографію на свою для подальшого незаконного використання ) , враховує ті обставини, що він характеризується посередньо за місцем проживання (а.к.п. 66. 6 ), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п. 67.68 ) . Тимчасово не працює..
Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є каяття ( а.к.п.63) , частково (мізерний розмір) відшкодував завдану шкоду.
Відповідно до ст. 67 КК України, обставини, що обтяжують вину обвинуваченого , судом не встановлено. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості , позицію потерпілого, особу винного, характеризуються задовільно , обставини, що помякшують покарання - каяття , часткове відшкодування завданої шкоди , а тому вважає за необхідне обрати відносно обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі .
Суд вважає , що з врахуванням поведінки обвинуваченого після вчинення злочину ( спроба скористатися службовим посвідченням , заміна фотографії) необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі , зважаючи такий вид покарання буде сприяти виправленню обвинуваченого та буде запобіжником для вчиненя нових злочинів , а міра покарання буде справедливою..
Твердження обвинуваченого надані в судовому засіданні про те, що він не все викрадав у потерпілого ОСОБА_6 , суд оцінює критично та розцінює їх як обраний ним спосіб захисту від пред`явленого йому обвинувачення, так як його покази в цій частині повністю спростовуються дослідженими судом доказами, які не викликають сумнівів у суду, оскільки вони в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують пред`явлене обвинувачення.
Так, потерпілий дав свідчення, згідно яких обвинувачений дійсно викрав його речі . які зафіксовані у заяві потерпілого та обвинувальному акті. А також підтверджені заявою про каяття написаною власноручно обвинуваченим а.к.п. 65 Вказані свідчення також узгоджуються з дослідженими по справі іншими доказами , а саме, протоколом пред.явлення речей для впізнання від 03.11.2017 року де потерпілий ОСОБА_6 впізнав викрадені у нього речі. А.к.п. 62.63 , які були вилучені у обвинуваченого ОСОБА_3 .
Потерпілий зазначив, що він не перебуває в неприязних стосунках з обвинуваченим та не має підстав його оговорювати , тому у суду не має підстав сумніватися в їх правдивості. Оскільки покази потерпілого доповнюються іншими доказами, у суду не має підстав для сумніву в правдивості свідчень потерпілого.
Обвинувачений в судовому засіданні заявив , що до нього з сторони працівників поліції та слідчих Роздільнянського ВП ГУНП України в Одеській області недозволених заходів не застосовувалось. Скарг на протиправні дії працівників поліції не подавав , так як таких дій не було.
Цивільний позов ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди у сумі 50000 грн. та матеріальної в сумі 22297,00 грн. підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
При вирішенні питання про задоволення цивільного позову потерпілого в частині стягнення моральної шкоди, суд приймає до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.
За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичної болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Таким чином, суд вважає, що потерпілий ОСОБА_6 має право на відшкодування моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що йому в результаті протиправних дій обвинуваченим ОСОБА_3 було заподіяно моральну та матеріальну шкоду.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно яких розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
З урахуванням викладеного, цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково , оскільки суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення сума моральної шкоди в розмірі 50000 грн. є не співрозмірною та не справедливою і не розумною з врахуванням неналежної поведінки самого потерпілого.
У відповідності до ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. Арешт майна та речових доказів у кримінальному провадженню застосовувався .Процесуальні витрати по справі відсутні.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 по іншому кримінальному провадженню обрано запобіжний захід тримання під вартою.
Керуючись ст. ст.349, 368,370,374 КПК України, на підставі ч.2 ст. 185 КК України, ст.1166, 1167.1177, 1187 ЦК України суд
У Х В А Л И В
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі закритого типу.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у сумі 22297,00 та та моральної шкоди у сумі 50000 грн. задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 22297,00 грн , моральну шкоду у сумі 23000 грн. В іншій частині позову відмовити.
Міра запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 не обиралась.
Скасувати тимчасовий арешт на вилучені речі ,накладений ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду.
Речові докази після набрання вироком законної сили залишити у потерпілого.
Процесуальні витрати по справі відсутні .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченим та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення

Суддя: ОСОБА_1