УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 жовтня 2018 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2018 року про відмову у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2018 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою засудженого ОСОБА_6 звільнити від подальшого відбування покарання у зв`язку із тяжкою хворобою.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2018 року у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою відмовлено.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що рішення суду є незаконним та безпідставним з огляду на те, що вимогами п. 1-2 розділу 6 «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572, медичному обстеженню підлягають засуджені, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Медичний огляд таких хворих засуджених проводять спеціальні лікарські комісії територіальних органів ДПтС України після обов`язкового лікування і ретельного обстеження хворого в стаціонарних умовах лікарняних закладів або закладів охорони здоров`я з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

За результатами медичного огляду засудженого, комісія негайно складає висновок спеціальної лікарської комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

24.04.2018 засудженого було оглянуто спеціальною лікарською комісією, та встановлено діагноз: ВІЛ - інфекція, IV клінічна стадія. Помірна імуносупресія (СД-4 (557 кл/мкл)- 36,4 % від 11.04.2018 року). Наслідки органічного ураження центральної нервової системи. Органічний психосиндром. Токсична полінейропатія внаслідок зловживання опіатами. Затримка сечовиділення, нетримання випорожнення калу. ВДТБ (18.04.2018) верхньої частки правої легені (інфільтративний) Деструкція + МБТ - Мазок - МГ - Культура в роботі Гістологія О Категорія 1 Когорта 2 (2018). Кандидоз ротової порожнини. Себорейний дерматит. Персистуюча генералізована лімфаденопатія. Хронічний вірусний персистуючий гепатит «С», фаза нестійкої ремісії. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Екзема нижніх кінцівок.

За наслідком розгляду комісія вирішила, що загальний стан хворого тяжкий.

Водночас, констатувала, що незважаючи на тяжкий стан хворого, діагноз ОСОБА_6 не входить в Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за хворобою, згідно додатку 12 спільного наказу Міністерства юстиції України та МОЗ України від 15.08.2014 року №1348/5/572 «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі».

Прокурор вважає що відсутність висновку СЛЛ не може бути підставою відмови засудженому у судовому розгляді по звільненню за хворобою.

Крім того зі змісту ч.1 ст.539 КПК України вбачається, що засуджений має право звернутися з клопотанням про вирішення питань, які виникають під час виконання вироків, а п.1 ч.2 цієї ж правової норми вказує, що клопотання про вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених, зокрема, у п.6 ч.1 ст.537 КПК України.

Отже, посилання суду як на підставу відмови в задоволенні клопотання засудженого на «Порядок організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», яким, встановлено право звернутися з поданням про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хронічною хворобою лише керівника кримінально-виконавчої установи за місцем відбування покарання не ґрунтується на чинних кримінальних процесуальних нормах, вказаних вище, а просте тлумачення вказаної правової норми дає достатньо підстав визнати, що вона не обмежує і не може обмежувати права інших учасників кримінального провадження в ході виконання вироку, бо ці права прямо передбачені в чинних нормах КПК України, вказаних вище.

Крім того, прокурор вважає, що заява засудженого ОСОБА_6 підлягає задоволенню виходячи, з наступного.

Із змісту медичної довідки наданою Снігурівською BK №5 вбачається поступове погіршення здоров`я засудженого із дня знаходження в установі та за станом на 03.05.2018 року загальний стан хворого важкий, що може свідчити про недостатність отримуваного ним лікування. В ході судового розгляду, лікарі Снігурівської ВК №5 зазначили, що з огляду на стан здоров`я та його хвороби, вказаний засуджений не має перспективи у лікуванні, засуджений потребує постійної сторонньої допомоги, яку надають йому інші в`язні, зокрема переміщення по території колонії на інвалідному візку, дефекація і т.д.

Враховуючи, викладене з огляду на стан здоров`я, засуджений втратив суспільну небезпечність.

Перелік критеріїв та показників хвороб які дають право на звільнення за хворобою встановлено у додатку 12 до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 року №1348/5/572.

В той же час, Європейським судом з прав людини у рішенні «Єрмоленко проти України" (N49218/10) від 15 листопада 2012 року розглядалося питання звільнення засудженого, який за хворобою не підпадав під перелік хвороб, які дають право на звільнення.

У вказаній справі суд у п.61 констатував «що враховуючи абсолютну заборону катувань, вирішення питань звільнення особи від відбування покарання за станом здоров`я, виходячи тільки з виключного переліку захворювань, які можуть бути підставою для такого звільнення, без оцінки інших обставин є такою, що не забезпечує гарантій статті 3 Конвенції. Серйозність наявних у заявника захворювань та те, що затримка при проведенні хіміотерапії могла призвести до швидкого погіршення його стану та навіть смерті, Європейським судом визнано, що медична допомога, яка надавалась заявнику, не була адекватною а отже, мало місце порушення ст.3 Конвенції».

Прокурор, вважає, що засуджений маючи ВІЛ - інфекцію, IV клінічна стадія не зобов`язаний чекати, зокрема коли його показники Сд-4, зменшаться до визначеного порядком мінімуму, а багатовогнищеве ураження головного мозку буде включено до переліку хвороб, які дають право на звільнення, оскільки, як зазначив Європейський суд у п.135 рішення «Кушнір проти України», що «при оцінюванні належності лікування слід керуватися критерієм належної старанності, оскільки обов`язок держави лікувати тяжко хворих осіб під вартою є обов`язком засобів, а не обов`язком результату»).

Таким чином, ненадання засудженому адекватної медичної допомоги під час тримання під вартою в місцях позбавлення волі та неможливість такого тримання з огляду на тяжкий стан його здоров`я, є порушенням ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а відповідно практика вирішення питань звільнення особи від відбування покарання за станом здоров`я, виходячи тільки з виключного переліку захворювань, які можуть бути підставою для такого звільнення, без оцінки інших обставин є такою, що не забезпечує гарантій ст. 3 Конвенції.

Прокурор вказує, що медична допомога, що надавалась засудженому ОСОБА_6 в умовах позбавлення волі, не може вважатися адекватною, бо за час перебування в місцях несвободи в нього з`явився ряд нових хвороб, і загальний стан його здоров`я з кожною добою погіршується, і загрожує його життю.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 04.09.2015 року ОСОБА_6 засуджено на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

04.05.2018 року до суду надійшла заява засудженого ОСОБА_6 про звільнення його від подальшого відбування покарання за хворобою.
Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2018 року у задоволені клопотання засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою відмовлено.

Своє рішення суд прийняв на підставі ст.ст.537, 539 КПК України та вмотивував тим, що підставою для розгляду питання про звільнення за хворобою є наявність висновку лікарсько-консультативної комісії про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

В матеріалах особової справи наявний лише витяг з медичної карти стаціонарного хворого № 33/18.

Крім того, пунктами 11 та 12 зазначеного розділу VI спільного наказу Міністерства Юстиції України та МОЗ України № 1348/5/572 від 15.08.2014 року «Про затвердження Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі» передбачено, що на підставі висновку комісії начальник УВП, за якою значиться засуджений, протягом доби після отримання висновку комісії готує подання до суду про вирішення питання для звільнення засудженого від відбування покарання за хворобою та до подання додаються особова справа засудженого і висновок комісії.

Зважаючи на відсутність висновку лікарсько-консультативної комісії суд зазначив про відсутність правової підстави задовольнити клопотання засудженого про його звільнення за хворобою.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, дослідивши матеріали судового провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступного.

Відповідно ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановленню вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішення цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Ухвала про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хворобою або про відмову в цьому повинна бути мотивована і містити докладне пояснення висновків, до яких дійшов суд в результаті розгляду клопотання.

Вказаних вимог, на думку апеляційного суду, суд першої інстанції не дотримався та належним чином не мотивував своє рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.537 КПК України та ч.1 ст. 539 КПК України питання про звільнення засудженого від покарання за хворобою вирішуються судом в тому числі і за клопотанням засудженого..

Отже, посилання суду першої інстанції як на підставу відмови в задоволенні клопотання засудженого на ст.154 КВК України, яка, на переконання суду, встановила право звернутися з поданням про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з тяжкою хронічною хворобою лише керівника кримінально-виконавчої установи за місцем відбування покарання не ґрунтується на чинних кримінальних процесуальних нормах, вказаних вище, а просте тлумачення вказаної правової норми дає достатньо підстав визнати, що вона не обмежує і не може обмежувати права інших учасників кримінального провадження в ході виконання вироку, бо ці права прямо передбачені в чинних нормах КПК України, вказаних вище.

У розділі 6 Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 р. №1348/5/572 визначений порядок підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання за хворобою, згідно якого медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в установах виконання покарань, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 12 до цього Порядку.

Також, вказано, що медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я ДКВС, а у разі неможливості перенаправлення хворого засудженого до закладу охорони здоров`я ДКВС медичний огляд засуджених осіб проводиться лікарсько-консультативними комісіями закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності після обов`язкового лікування і обстеження хворого в стаціонарних умовах закладів охорони здоров`я ДКВС або закладів охорони здоров`я державної або комунальної форм власності з урахуванням результатів його медичного обстеження, проведеного лікування та заключного діагнозу.

Разом з тим із витягу з медичної карти стаціонарного хворого №33/18 б/н, вбачається, що 24.04.18 року ОСОБА_6 був оглянутий лікарсько-консультативною комісією ДУ «Снігурівська виправна колонія №5», якою встановлено діагноз: ВІЛ - інфекція, IV клінічна стадія. Помірна імуносупресія (СД-4 (557 кл/мкл)- 36,4 % від 11.04.2018 року). Наслідки органічного ураження центральної нервової системи. Органічний психосиндром. Токсична полінейропатія внаслідок зловживання опіатами. Затримка сечовиділення, нетримання випорожнення калу. ВДТБ (18.04.2018) верхньої частки правої легені (інфільтративний) Деструкція + МБТ - Мазок - МГ - Культура в роботі ГістологіяО Категорія 1 Когорта 2 (2018). Кандидоз ротової порожнини. Себорейний дерматит. Персистуюча генералізована лімфаденопатія. Хронічний вірусний персистуючий гепатит «С», фаза нестійкої ремісії. Гіпертонічна хвороба ІІ стадії. Екзема нижніх кінцівок. Загальний стан хворого тяжкий, що може свідчити про недостатність отримуваного ним лікування.

Проте, матеріали судової справи та особової справи засудженого не містять висновку лікарсько-консультативної комісії ДУ «Снігурівська виправна колонія №5».

Таким чином, суд в порушення вимог кримінального процесуального закону неповно дослідив всі обставини справи, прийняв необґрунтоване та немотивоване рішення, яке не відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

На підставі викладеного, у зв`язку з допущенними судом першої інстанції істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ч.1 ст.412 КПК України), оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає вимогам ст.ст. 94, 370, 374 КПК України, а тому підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Водночас згідно п.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої ст. 412 КПК України.

Тобто такий розгляд даного провадження відносно ОСОБА_6 з порушенням вимог ст.ст. 23, 94, 349, 370, 374 КПК України, у положеннях кримінально-процесуального закону не врегульований.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

А у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст. 7 КПК України.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді справи порушені загальні засади кримінального провадження то ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду, в іншому складі суду.

Під час нового розгляду провадження суду першої інстанції необхідно розглянути дану справу з дотриманням вимог кримінального й кримінального процесуального закону, ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Снігурівського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу Снігурівського районного суду Миколаївської області від 19 червня 2018 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про звільнення від відбування покарання за хворобою скасувати.

Призначити новий розгляд справи в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: