В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2018 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі судового засідання - ОСОБА_2
за участі прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, українця громадянина України, не працюючого, не одруженого, з середньою освітою зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,
встановив:
Вироком Апеляційного суду Рівненської області від 21.09.2015 ОСОБА_4 , засуджено до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.187 КК України.
30.09.2016 ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області, згідно ст.82 КК України не відбута частина покарання у виді позбавлення волі замінена більш м`яким на виправні роботи строком 1 рік 4 місяці 27 днів з відрахуванням в дохід держави 20% заробітку.
26.10.2016 ОСОБА_4 , у Рівненському міському відділі кримінально- виконавчої інспекції, був під підпис ознайомленим з вимогами статей 41-42, 46 Кримінально виконавчого кодексу України та з порядком і умовами відбування призначеного йому покарання, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.389 КК України, за ухилення від покарання у виді виправних робіт та отримав направлення на відбуття -покарання до ФОП ОСОБА_6 , будучу зобов`язаним працювати на посаді вантажника, та маючи згідно графіку п`ятиденний робочий тиждень.
З 03 травня 2017 року ОСОБА_4 , без поважних причин (тяжка тривала хвороба, виїзд в іншу місцевість без дозволу у зв`язку з загибеллю близьких, тощо) не вийшов на роботу та не відпрацював жодної години протягом робочого дня, тобто умисно ухилився від призначеного йому покарання, не пов`язоного із позбавленням волі.
19 травня 2017 року до засудженого ОСОБА_4 було застосовано письмове попередження та повторно повідомлено під підпис, про кримінальну відповідальність, передбачену ч.2 ст.389 КК України, за ухилення від покарання у виді виправних робіт.
З 30 травня 2017 року ОСОБА_4 , без поважних причин (тяжка тривала хвороба, виїзд в іншу місцевість без дозволу у зв`язку з загибеллю близьких, тощо) не вийшов на роботу, тобто умисно ухилився від призначеного йому покарання, не пов`язоного із позбавленням волі.
Засуджений ОСОБА_4 , відбув 6 місяців 8 днів виправних робіт, після чого всупереч вимогам ч.б ст.46 КВК України, із мотивів не бажання відбувати покарання, не демонструючи добросовісного відношення до праці, допустив систематичні порушення трудової дисципліни, які виразились у неодноразових прогулах роботи, за що останнього 28.11.2017 було звільнено згідно наказу №4- К на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, що свідчить про ухилення засудженого від відбування покарання у виді виправних робіт.
Під час досудового розслідування між прокурором Рівненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді арешту строком на 1 (один) місяць. За сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Рівненської області від 21.09.2015, у виді 3 (трьох) місяців, із врахуванням співвідношення ст. 72 КК України одному дню арешту трьох днів виправних робіт, і призначити остаточне покарання у виді 4 місяців арешту.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості розуміє, з наслідками укладення та затвердження угоди обізнаний, характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі, обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, з ним узгоджено та є цілком зрозумілим, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, а саме, що без поважних причин не вийшов на роботу, тобто умисно ухилився від призначеного йому покарання, не пов`язоного із позбавленням волі.
Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду.
Прокурор не заперечував проти затвердження угоди на умовах, викладених у ній.
Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним віднесений до середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. ч. 4, 5 ст. 474 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_4 , погоджується на призначення узгодженого покарання.
Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Суд визнає доведеною винуватість ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 389 КК України.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан.
Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого.
Обставин, що обтяжують покарання, є рецидив злочину.
Процесуальні витрати не понесені.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 27.06.2018 року між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді арешту строком на 1 (один) місяць.
За сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком Апеляційного суду Рівненської області від 21.09.2015, у виді 3 (трьох) місяців, із врахуванням співвідношення ст. 72 КК України одному дню арешту трьох днів виправних робіт, і призначити остаточне покарання у виді 4 місяців арешту.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
На вирок з підстав, передбачених частиною четвертою статті 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.
Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за статтею 389-1 Кримінального Кодексу України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Рівненького міського суду ОСОБА_1