УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 вересня 2018 року

м. Київ
справа № 461/4244/15-к

провадження № 51-4463ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
встановив:
Не погоджуючись із постановленими щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовими рішеннями, потерпілий ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Верховний Суд ухвалою від 03 березня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишив без руху та надав йому семиденний строк для усунення недоліків з дня її отримання. Також потерпілому було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Залишаючи касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 без руху, Верховний Суд в ухвалі від 03 березня 2018 року встановив, що скарга подана без додержання норм п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК, згідно з яким в касаційній скарзі зазначається обґрунтування вимог особи, яка подає касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Також було зазначено, що, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
У межах строку на усунення недоліків потерпілий повторно звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, проте недоліків, на які йому наголошував суд касаційної інстанції у своїй ухвалі, не усунув.
Верховний Суд зауважує, що текст повторно поданої ОСОБА_4 касаційної скарги є аналогічним за змістом його касаційній скарзі, яку було залишено без руху.
Вищенаведене, на думку колегії суддів Верховного Суду, свідчить про формальний підхід потерпілого до подання касаційної скарги та його ігнорування вказівки Верховного Суду, зазначеної в ухвалі від 03 березня 2018 року, про необхідність зазначення в касаційній скарзі конкретних порушень закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на думку особи яка подає касаційну скаргу, допущено судом апеляційної інстанції при винесенні судового рішення, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Тобто, всупереч положенням процесуального закону, ОСОБА_4 у касаційній скарзі так і не зазначив, яких саме порушень допустився апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, потерпілий не обґрунтував у чому саме, на його думку, полягали такі порушення, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановленого апеляційним судом судового рішення відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК і з огляду на положення статей 370, 404, 412, 419 цього Кодексу.

Крім того, однією з підстав залишення касаційної скарги потерпілого без руху, була невідповідність викладених у скарзі вимог до суду касаційної інстанції положенням ст. 436 КПК.

Стаття 436 КПК визначає, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Однак, не дивлячись на вказівки касаційного суду та чіткий зміст положень ст. 436 КПК, у повторно поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 знову виклав вимоги, які не узгоджуються з положеннями зазначеної норми процесуального закону. Так, в прохальній частині касаційної скарги потерпілий просить змінити судові рішення щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та збільшити розмір стягнення з них на його користь моральної шкоди та процесуальних витрат, що суперечить положенням ст.ст.436, 437 КПК щодо недопустимості погіршення касаційним судом становища засуджених.

Верховний Суд повторно зазначає, що відсутність у касаційній скарзі обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що потерпілий ОСОБА_4 не усунув недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 26 січня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з усіма доданими до цієї скарги матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3