справа №622/774/17
провадження №1-кп/619/371/18
ВИРОК
28 вересня 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - ОСОБА_1
за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нарва Естонії, громадянина України, працюючого у ТОВ «Завод Харківські будматеріали», розлученого, маючого середню спеціальну освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого згідно вироку Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.07.2010 за ч.2 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання, з визначенням іспитового строку 3 роки; згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 02.08.2011 за ч.2 ст.186, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого від відбування покарання ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.07.2014 року на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році»; згідно вироку Дергачівського районного суду Харківської області від 14.07.2017 за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання, з визначенням іспитового строку 3 роки,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
02 липня 2017 року приблизно о 17-00год. ОСОБА_4 , знаходячись біля споруди магазину «Центр», який розташований по вул. Перемоги смт Золочів Харківської області, побачив на велосипедній стоянці двоколісний велосипед «Салют» зеленого кольору, який належить ОСОБА_5 . Керуючись раптово виниклим прямим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи при цьому корисливу мету наживи, діючи повторно, переконавшись в тому, що ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає за його діями, викрав вказаний велосипед, з яким зник з місця злочину, розпорядившись ним на власний розсуд. Згідно висновку товарознавчої експертизи № 78 від 12.07.2017 потерпілій ОСОБА_5 спричинено матеріальну шкоду в сумі 1200,00грн.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так, як це зазначено вище.
Оскільки учасники судового розгляду не заперечували, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та з урахуванням вимог ч.4 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних, які характеризують його особу.
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні вище зазначеного злочину доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які є в матеріалах кримінального провадження і обвинуваченим не оспорюються.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , які виразилися в таємному викраденні чужого майна повторно (крадіжці), суд кваліфікує за ч.2 ст.185 КК України.
При вирішенні питання про вид і міру покарання ОСОБА_4 суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 66 КК України визнається обставинами, які пом`якшують його покарання.
Суд зазначає, що щире каяття полягає у належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки. При цьому домінуючим є внутрішнє ставлення винного до скоєного, що знаходить зовнішній прояв у його словесному осуді, вибаченні перед потерпілим, вжитті заходів для відшкодування шкоди. Така оцінка власних дій була виражена обвинуваченим протягом усього судового розгляду.
Обставин, які б обтяжували покарання судом не встановлені.
Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює у ТОВ «Завод Харківські будматеріали», де характеризується позитивно, як ініціативний компетентний співробітник, за місцем проживання характеризується як особа, стосовно якої скарг та заяв не надходило.
Відповідно до змісту ст.ст. 50,65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 р.), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з принципів справедливості, засади співмірності та індивідуалізації призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який являється злочином середньої тяжкості, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, при цьому, призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи яка вчинила злочин та попередження нових злочинів.
За таких обставин справи, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції частини цієї статті.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо однакового і правильного застосування вказаної норми КК України, які містяться в абзаці 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 25.10.2003 року, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
Враховуючи тяжкість злочину, особу винного, який працює та характеризується позитивно, має місце роботи та законні джерела прибутків, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину, ставлення винного до скоєного та той факт, що викрадане майно повернуто потерпілій та остання претензій до обвинуваченого не має, проживає зі своєю бабусею ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в силу похилого віку потребує стороннього догляду, а інші особи з нею не проживають, про що свідчить довідка Солоницівської селищної ради від 05.09.2018, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає можливим виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання, зі звільненням від відбування покарання звизначенням іспитового строку та застосовує ст. 75 КК України. На період випробувального терміну суд покладає на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
При цьому, суд зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчиненого засудженим діяння, який зумовлений їх конкретними об`єктивними (об`єктом злочину, характером діяння) та суб`єктивними (зокрема мотивом вчинення злочину) ознаками, конкретні обставини кримінального провадження.
Крім того, судом враховується досудова доповідь, складена Дергачівським міськрайонним відділом з питань пробації, згідно висновку якої виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. Виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку, за умови здійснення з боку органів пробації інтенсивного нагляду за місцем проживання та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Як встановлено матеріалами провадження, вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 14.07.2017 ОСОБА_4 засуджено за ч.3 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання, з визначенням іспитового строку 3 роки. При цьому, злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 скоєно ним 02 липня 2017 року, тобто до ухвалення попереднього вироку.
У відповідності до розяснень, які містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 „Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Таке рішення узгоджується і з правовою позицією, висловленою Верховним судом колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 27 березня 2018 року у справі №754/2779/17 (провадження№51-717 км18) щодо застосування ч.4 ст.70 КК України, згідно якої, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення першого вироку інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.
Долю про речові докази суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 377 КПК України, суд
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового терміну в 3 (три) роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 14.07.2017 виконувати самостійно.

Речовий доказ: двоколісний велосипед «Салют» зеленого кольору, що знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_5 вважати провернутим.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1