Постанова
Іменем України
04 жовтня 2018 року

м. Київ
справа № 445/375/16-к
провадження № 51-3634 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року у кримінальному провадженні № 0001027 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Золочівського районного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт.
Постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь Комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги м. Львова 49 609,18 грн. та на користь Золочівської центральної районної лікарні 1375,49 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 задоволено частково. Постановлено стягнути з засудженого на користь потерпілого 5000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року задоволено апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , вирок місцевого суду в частині призначення покарання та вирішення цивільного позову потерпілого скасовано, призначено ОСОБА_7 за ст. 128 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі.
Задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 , постановлено стягнути із засудженого на користь потерпілого 44 230,14 грн. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 13 грудня 2015 року приблизно о 04 год. на вул. Січових Стрільців у м. Золочеві (на прилеглій території до магазину «Маркет») на ґрунті особистих неприязних відносин спровокував конфлікт із ОСОБА_8 , в ході якого засуджений кулаком ударив потерпілого в обличчя, внаслідок чого останній не втримав рівновагу, впав на спину і вдарився головою, в результаті чого ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати постановлений відносно засудженого ОСОБА_7 вирок апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Захисник зазначає, що усупереч вимогам закону розгляд кримінального провадження в судах проводився без участі потерпілого, а отже суд не мав можливості повно та всебічно перевірити усі обставини справи, вказує, що потерпілий міг отримати тілесне ушкодження в іншому місці за інших обставин. Крім того, апеляційний суд при призначенні засудженому покарання у виді обмеження волі не взяв до уваги усіх обставин справи та даних про особу винного, а також безпідставно, без належного обґрунтування прийняв рішення про задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі.

Позиції інших учасників судового провадження

На касаційну скаргу захисника надійшло заперечення від представника потерпілого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , яка просить залишити вирок апеляційного суду без зміни, а скаргу без задоволення.

Прокурор у суді касаційної інстанції заперечував проти задоволення касаційної скарги та просив залишити вирок суду щодо ОСОБА_7 без зміни.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилання захисника на порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до вимог ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_7 у суді першої інстанції у повному обсязі визнав свою вину, підтвердив фактичні обставини, що були викладені в обвинувальному акті, дав пояснення щодо обставин конфлікту та отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Враховуючи те, що учасниками кримінального провадження зазначені обставини не оспорювалися, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, при цьому роз`яснив сторонам наслідки такого рішення. Оскільки учасники кримінального провадження погодилися на проведення судового розгляду у порядку, зазначеному даною нормою процесуального закону, суд досліджував докази тільки щодо цивільного позову та даних про особу винного.

За таких обставин доводи захисника про неповноту встановлення місцевим судом фактичних обставин справине можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Посилання захисника на те, що судовий розгляд відбувався за відсутності потерпілого, що унеможливило його допит для встановлення усіх обставин події, є безпідставними з огляду на те, що потерпілий був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, не з`явився до суду з поважних причин (незадовільний стан здоров`я), а судовий розгляд відбувався у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України внаслідок повного визнання обвинуваченим своєї вини. Крім того, у судових засіданнях постійно брали участь представники потерпілого, які надавали вичерпні пояснення щодо його стану здоров`я та обґрунтованості цивільного позову. Відповідно до ч. 4 ст. 58 КПК України представник потерпілого користується процесуальними правами потерпілого, інтереси якого він представляє, а отже здійснення у даному випадку судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_8 не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Суд апеляційної інстанції провів судовий розгляд відповідно до вимог ст. 404 КПК України у межах апеляційної скарги та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність скасування вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову потерпілого і постановлення в цій частині нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання апеляційний суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку та наслідки (в результаті скоєного потерпілому було заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок чого він став інвалідом, потребує лікування), поведінку винного одразу після вчинення злочину, а саме те, що він не надав потерпілому допомоги, не вжив заходів для відшкодування завданої шкоди, що свідчить про відсутність каяття у скоєному. Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що наведені у вироку місцевого суду дані про особу винного (молодий вік, відсутність судимостей, позитивні характеристики за місцем проживання) за наявності обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, не є достатніми підставами для призначення покарання у виді громадських робіт та призначив йому більш суворе за своїм видом покарання, передбачене санкцією статті 128 КК України.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу його індивідуалізації, є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження вчинення нових злочинів.

Так само обґрунтованим є рішення апеляційного суду в частині задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 .

Відповідно до положень ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Положенням ч. 1 ст. 129 цього Кодексу визначено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Посилання у касаційній скарзі на те, що витрати на лікування потерпілого були понесені закладом охорони здоров`я, в якому він перебував на лікуванні, не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Згідно довідки-розрахунку вартості лікування ОСОБА_8 , наданої комунальною міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, прямі витрати, пов`язані із лікуванням потерпілого полягають у вартості одного ліжко-місця, яке включає в себе розрахунок заробітної плати, харчування, комунальні послуги.

У той же час на лікування потерпілого ОСОБА_8 були витрачені медикаменти, які придбані потерпілим за власні кошти, що підтверджується листом вищезазначеного лікувального закладу № 05-06 від 20 липня 2016 року. Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_8 апеляційний суд зазначив, що матеріальна шкода, завдана злочином, підтверджується належними та допустимими письмовими доказами копіями фіскальних чеків та рецептів для придбання ліків, які співпадають зі списком, наданим лікувальним закладом. Отже, встановивши, що потерпілий поніс матеріальні витрати, пов`язані з лікуванням, апеляційний суд обґрунтовано стягнув суму цих витрат з обвинуваченого.

Так само обґрунтованою є сума, що була стягнута з ОСОБА_7 у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях в зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, у порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції дотримався вказаних вимог закону, при визначенні суми моральної шкоди виходив із засад виваженості, розумності та справедливості, врахував характер правопорушення, його наслідки, обсяг та глибину фізичних і душевних страждань потерпілого, вимушеність змін у його повсякденному житті та належним чином вмотивував розмір призначеної моральної шкоди.

Такий висновок відповідає фактичним обставинам провадження, установленим судом, та його підтверджено доказами, наявними в матеріалах провадження.

Урахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу захисника слід залишити без задоволення. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), колегія суддів вважає за необхідне залишити судове рішення без зміни.

З цих підстав суд ухвалив:

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 27 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_10