Справа № 567/620/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.06.2018 рокум. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю:
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
захисника обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не одруженого, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , відповідно ст.89 КК України є таким, що немає судимості,
у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України

встановив:

15 квітня 2018 року близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_5 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом з метою власного збагачення, перебуваючи в гуртожитку, де проживає ОСОБА_4 , шо знаходиться в АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за ним ніхто не спостерігає, діючи таємно, шляхом вільного доступу, знаходячись на кухні загального користування вказаного гуртожитку, викрав жіночі спортивні черевики марки Sinsay (кросівки), вартістю 227 грн. 50 коп. та гребінець, вартістю 17 грн. 65 коп., а всього майна ОСОБА_4 на загальну суму 245 грн.15 коп.
Вказані дії органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
10.05.2018 року між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 було досягнуто угоди про примирення.
Згідно з умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_7 зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні, а потерпіла ОСОБА_4 підтвердила, що завдана їй в результаті вчинення кримінального правопорушення майнова шкода відшкодована в повному обсязі.
Сторони угоди за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме за ч.1 ст.185 КК України у виді громадських робіт на строк 80 годин.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.
Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.468, ст.469 КПК України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення може бути укладена угода між потерпілим та обвинуваченим.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги КК України та КПК України, сама угода виконана сторонами, просить угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
Обвинувачений ОСОБА_5 , підтримавши угоду, повністю визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України в обсязі обвинувачення, підтвердив фактичні обставини справи та пояснив, що розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом та просить затвердити угоду. Зазначив, що здатний реально виконати визначене угодою покарання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 не заперечував проти затвердження угоди про примирення, укладеної між ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 .
Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала угоду про примирення із обвинуваченим, просила її затвердити та пояснила, що укладення угоди є добровільним, на неї не чинився будь-який тиск чи примус при її підписанні.
Кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав вину, відповідно до ст.12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Покарання, узгоджене сторонами угоди, відповідає санкції, що передбачена ч.1 ст.185 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості, за вчинення якого передбачено альтернативу видів покарання.
Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Відповідно до ст.66 КК України, суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 є щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
В той же час, суд враховує, що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_5 немає.
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що існують обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , що при відсутності обтяжуючих покарання обставин дає можливість прийти до висновку про доцільність призначення йому покарання у виді громадських робіт, яке передбачене ч.1 ст.185 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом зясовано, що обвинувачений та потерпіла повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.
Підстав для відмови в затвердженні угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України судом не встановлено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди відповідають вимогам КПК України, КК України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд, враховуючи заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов до висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про примирення.
За таких обставин суд вважає, що дії ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.1 ст.185 КК України, за якою належить призначити ОСОБА_5 узгоджене сторонами угоди про примирення покарання.
Вирішуючи питання про речові докази суд виходить з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що речовими доказами у кримінальному провадженні є поліетиленовий пакет з ріпчастою цибулею, пляшка олії "Почаївська рудня" об`ємом 1,5 л., скляна банка з соусом, гель для миття посуду "Ушастий нянь", дві банки із освіжувач повітря, пластикова банка з засобом для прання, дві губки для миття посуду, які передані на зберігання потерпілій та жіночі спортивні черевики марки Sinsay (кросівки) та гребінець, які зберігаються у камері речових доказів Острозького ВП ГУНП у Рівненській області.

Відповідно до п.5 ч.9 ст. 100 КПК України, при вирішенні питання про долю речових доказів майно, яке було об`єктом кримінального правопорушення, повертається законному володільцю. Оскільки під час досудового розслідування поліетиленовий пакет з ріпчастою цибулею, аляшка олії "Почаївська рудня" об`ємом 1,5 л., скляна банка з соусом, гель для миття посуду "Ушастий нянь", дві банки із освіжувачеи повітря, пластиоква банка з засобом для прання, дві губки для миття посуду були передані на зберігання потерпілій, то їх слід вважати повернутими законному володільцю. В той же час, жіночі спортивні черевики марки Sinsay (кросівки) та гребінець, які зберігаються у камері речових доказів Острозького ВП ГУНП у Рівненській області слід повернути ОСОБА_4 .

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України. Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З обвинувального акту вбачається, що витрати на проведення експертизи по даному кримінальному провадженню становлять 858 гривень, а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Керуючись ст. 314, 373, 374, 377, 475 КПК України суд

засудив:

затвердити угоду від 10.05.2018 року про примирення, укладену між потерпілою ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України та призначити узгоджене сторонами угоди про примирення покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.
Речові докази по справі - поліетиленовий пакет з ріпчастою цибулею, пляшку олії "Почаївська рудня" об`ємом 1,5 л., скляну банку з соусом, гель для миття посуду "Ушастий нянь", дві банки із освіжувачем повітря, пластикову банку з засобом для прання, дві губки для миття посуду вважати повернутими ОСОБА_4 , а жіночі спортивні черевики марки Sinsay (кросівки) та гребінець, які зберігаються у камері речових доказів Острозького ВП ГУНП у Рівненській області слід повернути ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 858 грн. витрат на проведення експертизи.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1