Номер провадження: 11-сс/785/983/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна, - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника власника майна ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 11.08.2017 року, про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0003253, внесеному до ЄРДР 07.08.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,

встановив:

Зазначеною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 та накладений арешт на автомобіль марки «BMW 530», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключ від вказаного автомобіля та заборонено розпоряджатися зазначеним майном.

На вказану ухвалу представником власника майна ОСОБА_8 - адвокатом ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій апелянт стверджує, що ухвала слідчого судді є необгрунтованою, наводить відповідні доводи

Зокрема апелянт зазнаив таке:

- ОСОБА_8 є законним власником автомобілю «BMW 530D», хетчбек-В, 2015 року випуску, VIN НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , а також контрактом №15-3426 від 09.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВІІ «АВТ Баварія»;

- 04.06.2018 року ОСОБА_8 звернувся до сервісного центру МВС України у м. Дніпро з метою відчуження транспортному засобу, але йому було повідомлено, що на автомобіль накладено арешт оскаржуваною ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси;

- 05.06.2018 року було проведене експертне дослідження Дніпропетровським НДЕКЦ МВС України №04/1242/5027, згідно з висновком якого, номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , наданого на дослідження транспортного засобу «BMW 530D», номерний знак НОМЕР_1 , не змінювалися, бланк наданого на дослідження документу «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії НОМЕР_3 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу;

- законний власник автомобіля - ОСОБА_8 , не приймав участі у судових засіданнях у м. Одесі, а про наявність судового рішення про арешт майна, йому стало відомо лише 04.06.2018 року, тому він вважає, що апеляційна скарга подана з урахуванням вимог ст. 395 КПК України та підлягає розгляду;

- оскільки ОСОБА_8 є законним власником автомобілю марки «BMW 530 D», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 , 2015 року випуску, слідчий суддя, не звернувши уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст. 171 КПК України, дійшов помилкового висновку про те, що вказане в клопотанні майно, відповідає критеріям визначеним в ч. 2 ст. 167 КПК України, адже для постановлення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правові підстави для арешту майна, які мають відповідати вимогам закону. Відповідні вимоги містяться у ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону;

- у клопотанні слідчого не наведено жодного доводу, який би вказував на законні підстави необхідності накладення арешту на майно, окрім посилання слідчого на: «правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб». Слідчий не надав до клопотання доказів на підтвердження того, що майно належить саме тій особі, яка володіла ним на законних підставах під час подій, що мали місце у м. Одесі 07.08.2017 року, а також те, що вказане майно є речовим доказом і має будь-яке відношення до фактів, які є предметом розслідування у кримінальному провадженні.

Посилаючись на наведені доводи, адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 11.08.2017 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 у кримінальному провадженні №0003253 від 07.08.2017 року про накладення арешту на автомобіль «BMW 530», коричневого кольору д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі від нього, а також про заборону розпоряджатись вказаним майном.

Заслухавши представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З оскарженої постанови слідчого судді вбачається, що мотивуючи необхідність задоволення клопотання прокурора, слідчий суддя послався в ухвалі на те, що 07.08.2017 року надійшла письмова заява від ОСОБА_11 з проханням вжити заходів до особи на ім`я ОСОБА_12 , який 23.04.2017 року, перебуваючи на перехресті вулиць Космонавтів та Академіка Філатова в м. Одесі, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, під приводом продажу автомобіля марки «BMW 530» д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, заволодів його грошовими коштами, завдавши йому майнової шкоди.

З наданих суду матеріалів вбачається, що за даним фактом, 07.08.2017 року слідчим Малиновського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області внесено відомості до ЄРДР за № 0003253 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (а.с.4).

07.08.2017 року слідчим Малиновського ВП в м. Одеса ГУ НП в Одеській області був проведений огляд місця події, в ході якого був вилучений автомобіль марки «BMW 530», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер кузова візуально визначається як НОМЕР_4 , 2015 року випуску, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу НОМЕР_3 та ключі до нього (а.с.5).

Пославшись на положення ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя зазначив в ухвалі, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, серед іншого, є збереження речових доказів. Частина 3 статті 170 КПК України також передбачає, що у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Правовою підставою для арешту майна слідчий суддя визнав сукупність об`єктивних даних та розумних підозр, які свідчать про те, що вилучене майно є доказом у вказаному злочині, тому воно підлягає дослідженню органом досудового розслідування та з ним необхідне проведення слідчих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що під час проведення досудового розслідування, є необхідність в забезпеченні кримінального провадження шляхом арешту автомобілю, який має статус речового доказу.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Так, слідчий у клопотанні зазначив, що є достатні підстави вважати, що зазначене майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення, тому при його поверненні, воно може бути знищено, пошкоджено, реалізовано іншим особам та ускладнить встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.
Аналіз змісту клопотання слідчого та ухвали слідчого судді показав, що у мотивувальній частині зазначених процесуальних документів йдеться про автомобіль «BMW 530», коричневого кольору д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , а у резолютивній частині ухвали слідчого судді, накладений арешт на автомобіль марки «BMW 530», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .

Окрім того, під час апеляційного розгляду справи, представником власника майна надані документи, які підтверджують законність набуття ОСОБА_8 автомобілю «BMW 530», коричневого кольору д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , що підтверджується: свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ; контрактом №15-3426 від 09.11.2015 року, укладеного між ОСОБА_8 та ТОВІІ «АВТ Баварія»; експертним дослідженням Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України №04/1242/5027, згідно з висновком якого, номер кузова НОМЕР_4 , номер двигуна НОМЕР_5 , наданого на дослідження транспортного засобу «BMW 530D», номерний знак НОМЕР_1 , не змінювалися, бланк наданого на дослідження документу «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серії НОМЕР_3 відповідає бланкам, які знаходяться в офіційному обігу.

Отже, апеляційним судом встановлено, що у даному випадку, йдеться про наявність двох автомобілів з однаковими номерними знаками, але легальність автомобіля, який належить ОСОБА_8 , доведена відповідним висновком експерта і він не має жодного відношення до подій, які мали місце у м. Одесі 07.08.2017 року.

До того ж, досудове розслідування триває безрезультатно майже рік.

Відповідно до приписів ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Окрім того, ч. 2 ст. 328 ЦК України передбачає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Європейська конвенція про захист прав людини та основоположних свобод (1950), учасником яких є Україна.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

При цьому, ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Аналіз матеріалів провадження в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, показав, що слідчим суддею, при розгляді клопотання слідчого, були допущені істотні порушення вимог КПК України, які унеможливили постановлення законного та обґрунтованого судового рішення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 372 КПК України, ухвала, що викладається окремим документом, складається з:
1) вступної частини із зазначенням: дати і місця її постановлення; назви та складу суду, секретаря судового засідання; найменування (номера) кримінального провадження; прізвища, ім`я і по батькові підозрюваного, обвинуваченого, року, місяця і дня його народження, місця народження і місця проживання; закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа; сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження;
2) мотивувальної частини із зазначенням: суті питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався;
3) резолютивної частини із зазначенням: висновків суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.
Так, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя у судовому рішенні, окрім наведення змісту клопотання слідчого та цитування змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення.

Відповідно до приписів ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що ухвала слідчого судді не відповідає наведеним вище вимогам кримінального процесуального закону.

Також слід зазначити, що прийняте слідчим суддею рішення не грунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, що, згідно з положеннями п.2) ч.1 ст. 409, п.1) ч.1 ст. 411 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з положеннями п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 370, 376, 395, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , - представника власника майна ОСОБА_8 , задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси, від 11.08.2017 року, про накладення арешту на автомобіль «BMW 530», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 в рамках кримінального провадження №0003253 від 07.08.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, - скасувати.

Постановити нову хвалу, якою у відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Одеської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_10 , про накладення арешту на автомобіль марки «BMW 530», коричневого кольору, д/н НОМЕР_1 , 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ключ від вказаного автомобіля із забороною розпорядження.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду
Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 (підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом.
Суддя апеляційного суду
Одеської області ОСОБА_2