Справа № 336/1040/18 Провадження № 1-кп/314/325/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.10.18 м. Вільнянськ

Вільнянський районний Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0004274 від 08 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачений, захисник у підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про направлення обвинувального акту до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за кримінальним провадженням підлягає поверненню з наступних підстав:

Порядок направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначеного ст.34 КПК України. Оскільки ухвалою Апеляційного суду Запорізької області 06.08.2018 вирішено питання відносно направлення кримінального провадження, суд залишає клопотання захисника, обвинуваченого без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

За ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості відносно, зокрема: фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Суд дослідивши обвинувальний акт приходить до висновку, що формулювання обвинувачення не є конкретним, а саме:

«Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.11.2017 приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, повторно, знаходячись біля б. 74 по вул. Магістральній у м. Запоріжжі, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, відкрив кришку каналізаційного колодязю, та за допомогою принесеної з собою пилки, перерізав кабель, витягнув його, тим самим таємно викрав майно, яке перебуває на балансі та належить Управлінню державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області, а саме: кабель лінії зв`язку АС-82 типу ТЗГ 7x4x1,2 довжиною 12 метрів, вартість якого згідно висновку судово- товарознавчої експертизи № 493, виконаного судовим експертом ОСОБА_6 , яка діє на підставі свідоцтва № 840 виданого 28.11.2003 ЦЕКК Міністерства юстиції України, складає 200 гривень 76 копійок, чим завдав Управлінню державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України в Запорізькій області матеріальну шкоду на вищевказану суму.».

Формулювання «…шляхом вільного доступу, відкрив кришку каналізаційного колодязю, та за допомогою принесеної з собою пилки, перерізав кабель, витягнув його, тим самим таємно викрав..» не є конкретним, оскільки з даного формулювання неможливо чітко зрозуміти та з`ясувати наступні питання:

-до чого був вільних доступ до люку чи до колодязю;

-де знаходився безпосередній об`єкт посягання одразу за кришкою люку чи безпосередньо в каналізаційному колодязю;

-яким чином вчинено кримінальне правопорушення, спускався ОСОБА_3 в колодязь чи здійснював діяння перебуваючи ззовні каналізаційного колодязю;

-яка обставина свідчить про те, що злочин є закінчений. Посилання на «…витягнув його (кабель), тим самим таємно викрав…» не може вказувати на стадію злочину як закінчений, оскільки формулювання «…витягнув його (кабель)..» є формою визначення способу вчинення злочину.

Об`єктивна сторона диспозиції ст.185 КК України визначає, що крадіжка вважається закінченою з моменту вилучення майна і наявності реальної можливості розпоряджатися ним як своїм власним. Якщо такої можливості не було, вчинене повинно кваліфікуватися як замах на крадіжку.

Обвинувальний акт не містить посилання на наявність у обвинуваченого реальної можливості розпоряджатися майном, при цьому діяння кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України як закінчений злочин.

З урахуванням того, що особа якій пред`явлено обвинувачення повинна чітко розуміти та усвідомлювати формулювання обвинувачення відносно неї, суд приходить до висновку, що формулювання обвинувачення є не конкретним, оскільки відсутня деталізація дій обвинуваченого, місця розташування безпосереднього об`єкту посягання та способу вчинення кримінального правопорушення.

При цьому відсутні посилання на обставини, що визначають в межах диспозиції ст.185 КК України, стадію злочину: закінчений або незакінчений.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, на переконання суду вищезазначені недоліки перешкоджають розгляду кримінального провадження.

Встановлення судом вищезазначених обставин на стадії судового розгляду виходить за межі пред`явленого обвинувачення, та передбачає активну позицію суду, відносно збирання доказів та усунення вищезазначених недоліків, що в свою чергу впливає на неупередженість та об`єктивність суду та порушує принцип рівності та змагальності сторін.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-316 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0004274 від 08 листопада 2017 року відносно ОСОБА_3 за ч.2 ст.185 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

04.10.2018