Справа №489/6260/17 04.09.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши за матеріалами кримінального провадження №0006029 апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2018 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого вантажником, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України

Учасники судового провадження
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити та призначити йому покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі.

Короткий зміст вироку.
Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.07.2017 року, та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Вирішено питання стосовно речових доказів та судових витрат.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що призначене йому покарання за своїм видом та розміром є явно несправедливим та суворим.

Зазначає, що місцевим судом при призначенні покарання не достатньо враховано наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме наявність на його утриманні матері похилого віку, яка потребує стороннього догляду.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним те, що ОСОБА_5 близько 13.00 год., знаходячись біля будинку по вул. Південна в м. Миколаєві у невстановленої особи, незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою у перерахунку на суху речовину 0,2126 г, який зберігав при собі, до затримання працівниками поліції о 13.20 год. за вчинення адміністративного правопорушення на зупинці громадського транспорту "Південна" по пр. Богоявленському в м. Миколаєві.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу без мети збуту.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку вимог апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені цього злочину.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення злочину обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч.1 ст.309 КК України є вірною і апелянтом не оспорюється.

Що стосується покарання, то суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, у відповідності до вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України врахував тяжкість вчиненого ним злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив злочин маючи невідбуте покарання за попереднім вироком, перебуває на обліку, як наркозалежна особа, характеризується задовільно, обставини, що обтяжують покарання, а саме вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів, відсутність, обставин, що пом`якшують покарання

Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута лише при призначенні ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Таке покарання, на думку апеляційного суду, відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, даних про особу обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства та є надто суровим апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на те, що судом першої при призначенні покарання не враховано похилий вік його матері є неприйнятним, оскільки, вказана обставина, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, не є підставою для пом`якшення призначеного йому покарання і ступінь тяжкості вчиненого істотно не знижує.

Не заслуговують також на увагу доводи обвинуваченого про те, що його матір потребує стороннього догляду, оскільки даний факт нічим не підтверджений.

А крім того, апеляційний суд приймає до уваги те, що обвинувачений раніше судимий, був звільнений від відбування покарання з випробуванням, однак, в період іспитового строку знову вчинив умисний злочин.

Також, при призначенні покарання судом вірно враховано, що кримінальне правопорушення вчинено у стані алкогольного сп`яніння.

Зазначене свідчить про підвищену суспільну небезпечність особи обвинуваченого та його стійке небажання стати на шлях виправлення.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Покарання ОСОБА_5 призначено необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на наведене та відсутністю підстав для зміни вироку, передбачених ст. 409 КПК України, з наведених апелянтом мотивів, апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, у зв`язку з чим апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 квітня 2018 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: