Постанова
Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ
справа № 146/509/16-к
провадження № 51-2855 км 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000137, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Віденка Приморського Краю Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 19 січня 2006 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 2) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2007 року за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік; 3) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 20 червня 2008 року за ч. 1 ст. 289 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 4) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 15 травня 2009 року за ч. 1 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України на 1 рік 8 місяців позбавлення волі; 5) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 05 травня 2011 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 6 місяців арешту; 6) вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 листопада 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України, ст. 71 КК України на 3 роки 2 місяці 15 днів позбавлення волі, звільненого 04 квітня 2014 року умовно-достроково на невідбутий строк 3 місяці 28 днів,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Томашпільського районного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вирішено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 .
Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року вирок суду першої інстанції скасовано і ухвалено свій, яким визначено ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. В решті вирок суду залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого злочину, на шлях виправлення не став та 16 лютого 2016 року, близько 12.00 год., перебуваючи на території домогосподарства на АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав належне ОСОБА_7 майно на загальну суму 690 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд кримінального провадження у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає, що ухвалений апеляційним судом вирок не відповідає вимогам статей 420, 407 КПК України, оскільки його резолютивна частина містить протиріччя щодо прийнятого рішення про скасування вироку суду першої інстанції.
Під час касаційного розгляду прокурор підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.
Позиції інших учасників судового провадження
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 повідомив, що частину покарання він відбув, а ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 26 жовтня 2017 року, на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, його звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року та, висловлюючи свою позицію щодо касаційної скарги прокурора, поклався на розсуд суду.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_6 та, приймаючи рішення про звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням, ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою прокурора, в якій останній ставив питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням ст. 75 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину і особі засудженого, апеляційний суд констатував, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, місцевий суд не в повній мірі врахував дані про особу винного, який в минулому неодноразово засуджувався за вчинення інших умисних корисливих злочинів, однак належних для себе висновків не робив і продовжував вчиняти нові умисні злочини та, погодившись з доводами апеляційної скарги прокурора, ухвалив у частині призначеного покарання свій вирок.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_6 покарання погоджується і суд касаційної інстанції та вважає, що покарання, призначене засудженому судом апеляційної інстанції відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.
Що стосується доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність вироку апеляційного суду вимогам ст. 420 КПК України в зв`язку з тим, що його резолютивна частина містить протиріччя, то як убачається з мотивувальної частини зазначеного судового рішення, колегія суддів апеляційного суду вказала про задоволення апеляційної скарги прокурора та обґрунтувала свій висновок про необхідність скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання і застосування положень ст. 75 КК України. Відсутність вказівки про скасування вироку Томашпільського районного суду Вінницької області лише в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням в резолютивній частині вироку, у даному конкретному випадку, колегія суддів не вважає таким порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є зрозумілим та постановлене за результатами розгляду лише апеляційної скарги прокурора. Порушення, допущене апеляційним судом, не є істотним та, відповідно до ст. 412 КПК України, не тягне скасування вироку апеляційного суду.
Таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами, передбаченими ст. 438 КПК України, для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення у справі не встановлено, а тому в задоволенні касаційних вимог прокурора слід відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, колегія суддів

ухвалила:
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 30 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3