Справа № 373/1023/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/583/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 14.06.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора: ОСОБА_6
обвинуваченої: ОСОБА_7
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Переяслав-Хмельницького відділу Бориспільської місцевої прокуратури ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, із середньою освітою, не працюючу, не одружену, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму
визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано у строк покарання ОСОБА_7 період попереднього ув`язнення з 03.02.2016 по 20.06.2017 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; з 21.06.2017 з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 7 053 грн. 00 коп. майнової шкоди, як витрати на поховання.
Вироком вирішено питання речових доказів по справі.

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з вироку суду, 03 лютого 2016 року близько 15:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання у кімнаті АДРЕСА_2 , під час сварки із своїм співмешканцем ОСОБА_12 , що виникла в ході спільного розпивання спиртних напоїв, на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, однак не бажаючи настання смерті потерпілого, але допускаючи її настання, діючи з непрямим умислом, керуючись мотивами помсти за образи нецензурними словами та застосування до неї фізичної сили з боку ОСОБА_12 , нанесла останньому гострою частиною ножа, який тримала в руці, один удар, в стегно лівої ноги, спричинивши йому тяжке тілесне ушкодження, що проявилось у виді колото-різаної рани з ушкодженням стегнової артерії та вени, яке супроводжувалося зовнішньою та внутрішньою кровотечею та ускладнилось розвитком гострої крововтрати, що стало причиною смерті потерпілого ОСОБА_12 , який помер на місці події, до приїзду екстреної медичної допомоги.
Завдавши удару ножом, обвинувачена усвідомила вчинене нею та намагалася допомогти потерпілому зупинити крововтрату. Зокрема, надала рушник, яким мала намір зупинити кровотечу. Однак, не маючи досвіду надання такої допомоги, реально не вчинила жодних дій по наданню допомоги, що призвело до втрати крові потерпілого від чого останній помер на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду змінити в частині стягнення з обвинуваченої ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 3175, 44 гривень на проведення експертизи № 19/6-01/188 від 03.06.2016 року. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Вважає вирок суду незаконним в зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що під час судового розгляду даного кримінального провадження висновок експерта № 19/6-01/1888 від 03.06.2016 не використовувався як доказ на підтвердження вини ОСОБА_7 , однак вказана експертиза проведена за кошти Державного бюджету, тому відповідно до вимог ст.118 КПК України дані витрати входять до процесуальних витрат та підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити та призначити обвинуваченій покарання у виді десяти років позбавлення волі. Вказує, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується негативно, ніде не працює, зловживає спиртними напоями, даний злочин скоїла в стані алкогольного сп`яніння, ту обставину, що обвинувачена у вчиненому не розкаялась та під час судового засідання продовжувала погрожувати їй фізичною розправою.

Вважає, що призначене обвинуваченій покарання не відповідає ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, через м`якість.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати та направити дане кримінальне провадження на новий розгляд в суд першої інстанції. Вважає, що під час розгляду даного кримінального провадження судом було порушено її право на захист. Вказує, що судом не було взято до уваги її покази та покази свідків, відповідно до яких даний злочин вона вчинила з необережності , не маючи умислу позбавляти життя ОСОБА_12 . Зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що вона надавала першу медичну допомогу потерпілому. Також обвинувачена просить застосувати до неї вимоги ч.5 ст.72 КК України. Вказує, що суд в порушення вимог закону, не викликав та не допитав в судовому засіданні експерта, чим порушив її право на захист.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду змінити та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді шести років позбавлення волі.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання період попереднього ув`язнення з 03.02.2016 року до моменту вступу вироку в законну силу.

Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а призначене судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та її захисників, які підтримали подану обвинуваченою апеляційну скаргу, просили вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, а також заперечували проти апеляційних скарг потерпілої та прокурора, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та заперечувала проти апеляційних скарг потерпілої, захисника та обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченої, її вина у вчиненні кримінального правопорушення, за яке вона засуджена підтверджується сукупністю зібраних та досліджених в судовому засіданні доказів, а саме: показами свідка ОСОБА_13 , яка показала, що 03.02.2016 в гуртожитку у кімнаті, де мешкали ОСОБА_7 та ОСОБА_12 , вони випили не менше одного літра горілки, а ближче до обіду 03.02.2016 в кімнаті між обвинуваченою та потерпілим виникла сварка, після чого ОСОБА_7 забігла до кухні і стала мити ножа та руки від крові, при цьому сказала, що мабуть ОСОБА_12 помер; показами свідка ОСОБА_14 який показав суду, що він 03.02.2016, близько 14 години 30 хвилин заходив по роботі до ОСОБА_12 в квартирі відчувався запах алкоголю та їжі, крім потерпілого в кімнаті він бачив його співмешканку ОСОБА_7 та ще одну жінку, приблизно через годину йому (свідку) зателефонував охоронець гуртожитку та повідомив, що ОСОБА_12 вбито; показами свідка ОСОБА_15 який повідомив суду, що 03.02.2016 він в складі трьох медиків виїжджав на виклик до гуртожитку АДРЕСА_3 , в кімнаті на першому поверсі вони застали обвинувачену, яка сказала, що під час сварки вдарила ножом свого співмешканця; протоколом огляду місця події від 03.02.2016 року; висновком судово-медичної експертизи трупа № 20 від 30.04.2016відповідно до якого смерть ОСОБА_12 наступила від колото-різаного поранення лівого стегна та іншими доказами.

З врахуванням зібраних та досліджених доказів судом вірно кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.
З огляду на вищевикладене твердження захисту про те, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, на думку колегії судді є безпідставними.
Без належних підстав адвокат посилається і на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку судом в повному обсязі досліджені зібрані докази, які у відповідності до вимог ст. 94 КПК України оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.
Твердження обвинуваченої про те, що вона винила злочин з необережності є необґрунтованими, оскільки суперечать дослідженим в судовому засіданні та наведеним у вироку доказам, яким суд дав належну оцінку, відповідно до ст.94 КПК України.
Як видно з матеріалів справи, місцевим судом вірно зроблено висновок, про те, що тяжке тілесне ушкодження, яке отримав ОСОБА_12 спричинило його смерть та знаходиться в прямому причинному зв`язку з умисними діями ОСОБА_7 , яка усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо допускаючи їх настання, нанесла удар ножем в область стегна лівої ноги потерпілого, що було небезпечним для його життя в момент заподіяння.
Посилання обвинуваченої на ту обставину, що в судовому засіданні не допитано експерта, чим порушено її право на захист є безпідставними.
Як убачається з матеріалів провадження, висновками СМЕ, які відповідають положенням ст.ст. 101, 102 КПК України, підтверджується характер і ступінь тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_12 , які не суперечать дослідженим в судовому засіданні доказам, про що наведено у вироку суду.

Стосовно доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченої з приводу пом`якшення призначеного їй покарання, то апеляційний суд вважає за можливе погодитись з даними доводами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За змістом ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які обтяжують покарання.
На думку апеляційного суду, зазначених вимог закону при призначенні покарання ОСОБА_7 судом в повній мірі дотримано не було, що призвело до призначення обвинуваченій покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання врахував ступінь тяжкості та характер вчиненого нею кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, хоч ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин в стані алкогольного сп`яніння, проте вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, під час апеляційного розгляду щиро розкаялась у вчиненому та з урахуванням поведінки потерпілого, який своїми діями спровокував обвинувачену до вчинення даного злочину, апеляційний суд, вважає за можливе пом`якшити визначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій та призначити мінімальне покарання за ч.2 ст.121 КК України.

При цьому, колегія суддів враховує положення ст. 50 КК України, в якій зазначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів.

Підстав для призначення обвинуваченій більш суворого покарання за доводами апеляційної скарги потерпілої, апеляційний суд не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на необхідність стягнення з обвинуваченої на користь держави процесуальних витрат на проведення експертизи №19/6-01/1188 від 03.06.2016 року, є безпідставними, оскільки дана обставина не підтверджується документально.

Більше того, питання щодо стягнення судових витрат може бути вирішено за клопотанням прокурора, в порядку виконання вироку, відповідно до ст.537 КПК України.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції відповідно до змін, внесених Законом України № 838-VIII від 26.11.2015 р.), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводилось з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21.06.2017 року набув чинності Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 року, яким до ч. 5 ст. 72 КК України внесено зміни, відповідно до яких попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі здійснюється до 20.06.2017 року включно, а з 21.06.2017 року попереднє ув`язнення зараховується у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 06 червня 2018 року, один і той же строк попереднього ув`язнення по 20 червня 2017 року зараховується з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а вже з 21 червня 2017 року зараховується за правилами ч.5 ст.72 КК України у редакції ЗУ № 2046-VIII (відповідно до принципу прямої дії закону) один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Враховуючи наведене, доводи захисника та обвинуваченої про зарахування у строк відбування покарання, строку попереднього ув`язнення з 03.02.2016 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, є безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги потерпілої та прокурора задоволенню не підлягають, а апеляційні скарги обвинуваченої та її захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок суду зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 пом`якшити та вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на сім років.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Головуючий:

Судді: