У Х В А Л А

12.06.2018 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури юриста 1 класу ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000059 від 11.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Ужгородської місцевої прокуратури юрист 1 класу ОСОБА_3 звернувся до суду з даним клопотанням, яке обґрунтовує наступним.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, 11.06.2018 до Ужгородської місцевої прокуратури надійшла заява від ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб шахрайським шляхом заволоділи належною ОСОБА_4 на праві спадкування за законом за її покійною матір`ю, ОСОБА_8 , квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Із вказаної заяви вбачається, зокрема, що у лютому 2018 року до неї звернулась особа, яка назвалась адвокат ОСОБА_5 , яка повідомила, що представляє інтереси громадянина ОСОБА_6 , який нібито викупив з публічних торгів заборгованість по кредитному договору моєї мами - ОСОБА_8 і з`ясовував у неї, чи вона не заперечує проти продажу заставленого в рахунок кредиту майна квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, на це вона повідомила громадянину ОСОБА_5 , що її мати, ОСОБА_8 , яка була позичальником по кредитному договору № 63/3/07 від 31.01.2007 і іпотекодавцем по договору іпотеки № 63/3/07- S1 від 31.01.2007, померла, на даний час вирішується питання прийняття спадщини, і що вона не має наміру продавати спадкове майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

07 червня 2018 року за адресою АДРЕСА_2 , на прибудинковій території біля квартири АДРЕСА_3 , що є її спадковим майном близько 17 години 00 хвилин, вона побачила трьох чоловіків, один з яких був ОСОБА_9 , другий ОСОБА_10 , третій невідомий їй чоловік, які ходили навколо будинку 24 «а» і робили якійсь планування і огляди. Вона підійшла до них, переговорила із ОСОБА_11 , спитала, що вони там роблять, запитала, коли він представить підтверджуючі документи своїх повноважень. На що ОСОБА_10 призначив їй зустріч на п`ятницю 08 червня 2018 року. У п`ятницю 08 червня 2018 року ОСОБА_10 просив її представити копію свідоцтва про смерть ОСОБА_8 , і повідомив, що він знає, що їй ОСОБА_4 - видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Оскільки їй достеменно відомо, що нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в тому числі на квартиру за адресою АДРЕСА_2 із-за наявності арештів, така інформація ОСОБА_13 її дуже здивувала. Тому вона попросила скинути їй реквізити такого свідоцтва. У суботу 09 червня 2018 року від ОСОБА_13 вона отримала реквізити нібито виданого їй свідоцтва про право на спадщину за законом та пішла до нотаріуса і адвоката перевірити дану інформацію. Однак, натомість, з`ясувала, що 25 травня 2018 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено право власності ОСОБА_6 на належну їй на праві спадкування квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , громадянин України.

Згідно з даних ЄДРПОУ, ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Клопотання прокурора мотивоване тим, що спірна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , може бути в подальшому відчужена власником, передана в іпотеку чи можуть бути вчинені щодо неї інші дії, які унеможливлять її збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, існують достатні підстави для накладення на неї арешту.

В судове засідання прокурор не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився, причина неявки суду невідома.

Вивчивши зміст поданого клопотання та додані до нього письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного.

Зі змісту клопотання вбачається, що органом досудового розслідування - Ужгородською місцевою прокуратурою проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000059 від 11.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального провадження органом досудового розслідування досліджуються обставини заволодіння ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб шахрайським шляхом належною ОСОБА_4 на праві спадкування за законом за її покійною матір`ю, ОСОБА_8 , квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторона кримінального провадження ставить питання про накладення арешту на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що таке має значення речового доказу.

Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру
щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до статті 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Положеннями ст. 98 КПК України законодавцем визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частинами другою та третьою ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та може накладатись на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України.

Відтак, матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність зазначеного прокурорм майна ( в даному випадку автомобіля) критеріям ст. 98 КПК України, а відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання є обґрунтоване та таке, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора Ужгородської місцевої прокуратури юрист 1 класу ОСОБА_3 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000059 від 11.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомості, а саме квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити власнику даної квартири ОСОБА_6 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо розпорядження вказаним нерухомим майном, проводити ремонтні роботи чи реконструкцію, а також проводити будь-які нотаріальні та реєстраційні дії щодо вказаного об`єкту нерухомості.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Закарпатської області (особою, яка не була присутньою під час її оголошення на протязі 5-и днів з дня отримання її копії)

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонногосуду ОСОБА_1