Пр. 1-кп/336/160/2018
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі колегії суддів під головуванням судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора Прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні обвинувальний акт за п.п. 2, 3, 10 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. ст.. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 162 КК України відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полярний, Мурманської області, Російської Федерації, росіянина, громадянина України, військовозобов`язаного, який має середньотехнічну освіту, працюючого комірником в ТОВ ЗНА «Лідер Електрик», розлученого, який має малолітню дитину 2011 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 2, 3, 10 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. ст.. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 162 КК України.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання, підтримане обвинуваченим, про негайне скасування незаконного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення ОСОБА_6 з під-варти, за змістом якого він вказує, що судом ігноровано порушення органом досудового розслідування вимог ст.. 290 КПК України, а саме стосовно не відкриття матеріалів кримінального провадження. Крім цього захисник зазначає, що судом ігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашніков проти Росії» від 15.07.2002 року, «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, «Єлоєв проти України» і «Свершов проти України». Також захисник вважає, що судом ігноровано порушення прокурором вимоги ст.. 291 КПК України та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» стосовно невідповідності обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України, а також що слідчим і прокурором порушено вимоги п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України (щодо не зазначення пом`якшуючих покарання обставин); щодо порушення розмежування слідчим і прокурором розмежування процесуальних рішень з процесуальними діями. А також слідчих (розшукових) дій. Також вважає, що слідчим і прокурором до реєстру матеріалів досудового розслідування занесені незаконні процесуальні рішення, та не внесено обвинувальний акт, який щ і не відповідає вимогам офіційного документу, що судом було на його думку ігноровано. Крім цього захисник вважає, що у суду були відсутні правові підстави виконати вимоги ст.. 194, 196 КПК України.

Прокурор Прокуратури Запорізької області ОСОБА_4 проти задоволення клопотання сторони захисту заперечує, вважає заявлене клопотання безпідставним, просить суд відмовити в його задоволенні.

Заслухавши осіб, які беруть участь у розгляді справи, колегія суддів вважає, що заявлене захисником ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_5 клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

В силу ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

В своєму клопотанні ОСОБА_5 просить суд негайно скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вважає, що даний запобіжний захід обраний незаконно, вказує, що судом ігноровано порушення органом досудового розслідування вимог ст.. 290 КПК України, а саме не відкриття матеріалів кримінального провадження, оскільки запис у протоколі ознайомлення з матеріалами досудового розслідування про повне ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не можна вважати письмовим підтвердженням підозрюваного та його захисника стороні обвинувачення факту надання їм доступу до матеріалів як того вимагає ч. 9 ст. 290 КПК України, а тому відомості, які містились в цих матеріалах, не можна допускати як докази. Також захисник стверджує, що судом ігноровано порушення прокурором вимоги ст.. 291 КПК України та роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладених у листі № 223-1430/0/4-12 від 03.10.2012 року «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» стосовно невідповідності обвинувального акту вимогам ст.. 291 КПК України, а також що слідчим і прокурором порушено вимоги п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України (щодо не зазначення пом`якшуючих покарання обставин); щодо порушення розмежування слідчим і прокурором розмежування процесуальних рішень з процесуальними діями. А також слідчих (розшукових) дій, що слідчим і прокурором до реєстру матеріалів досудового розслідування занесені незаконні процесуальні рішення, та не внесено обвинувальний акт, який ще і не відповідає вимогам офіційного документу, а також що у суду були відсутні правові підстави виконати вимоги ст.. 194, 196 КПК України.

Вищеперелічені питання при розгляді клопотання захисника ОСОБА_5 про негайне скасування незаконного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення ОСОБА_6 з під-варти судом не розглядаються, оскільки дані питання мають вирішуватись при дослідженні та оцінці доказів на предмет їх належності, допустимості та доведеності.

Стосовно обґрунтованості підозри захисник вказує, що ОСОБА_6 не пред`явлено обґрунтованої підозри, проте вказане може вирішуватись судом лише під час безпосереднього дослідження доказів, до того ж апеляційним судом Запорізької області 30.06.2015 року розглядалась апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2015 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, під час розгляду якої сторона захисту мала можливість висловити свої зауваження щодо вказаного питання.

Крім цього захисник зазначає, що судом при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашніков проти Росії» від 15.07.2002 року, за змістом якого тримання під вартою до вирішення питання про винність особи має бути «загальним правилом» і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Також має бути переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважають правило поваги до особистої свободи. У кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення, а тому тягар доведення обставин, що свідчать на користь утримання під вартою завжди несе держава, а будь-які обставини щодо доведеності яких або значення яких для вирішення питання про тримання під вартою або звільнення, залишається сумнів, мають тлумачитись на користь звільнення. Також вважає, що судом ігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти Росії» від 10.02.2011 року щодо неприпустимості обов`язкового обмеження свободи до вироку суду, що існує презумпція на користь звільнення що до вироку особа має вважатися невинуватою, і що вона має бути звільнена до вироку, як тільки її тримання під вартою стає необґрунтованим. Зазначає, що саме національні органи мають встановити наявність конкретних фактів що стосуються підстав для продовження тримання, що переміщення тягаря доведення на особу, що тримається під вартою, дорівнює перевертанню правила статті 5 Конвенції, положення, яке вважає тримання під вартою виключним відступом від права на свободу і таким, яке припустиме лише у виключним чином перелічених і суворо визначених випадках. Також захисник вважає, що судом ігноровано рішення Європейського суду з прав людини у справі «Єлоєв проти України» є «Свершов проти України» щодо неприпустимості мотивування рішення про продовження строків тримання під вартою підставами попереднього рішення.

Захисник вказує, що судом ігноровано рішення Конституційного суду України від 08.07.2003 року № 1-23/2003 щодо неприпустимості мотивування рішення суду тяжкістю злочину, а саме що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

З вказаним твердженням захисника ОСОБА_5 колегія суддів не погоджується, оскільки, у суду є обґрунтовані підстави вважати, що до теперішнього часу існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, оскільки в період часу з 26.03.2013 року, тобто першого епізоду за ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 152, ч. 2 ст. 162 КПК України, та по 11.06.2015 року, тобто до другого епізоду вчинення злочину за п. 2, 3, 10 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 152, ч. 3 ст. 153 КК України, ОСОБА_6 перебував за межами кордонів України, а з цього слідує що він безперешкодно може залишити межі України. Крім того, суд враховує тяжкість вчинених злочинів та суворість покарання, яке передбачене за такі злочини, в тому числі можливість застосування покарання у виді довічного позбавлення волі, що на думку суду, може бути підставою для переховування обвинуваченого від суду. Окрім того, суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні двох епізодів тяжких злочинів, які є тотожними за своїм складом, тому суд не виключає можливість вчинення обвинуваченим іншого злочину, в тому числі аналогічного обвинуваченню. До того ж, ОСОБА_6 , у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з тимчасовим обмеженням волі, може вплинути на свідків, які ще не допитані судом. На даний час судом досліджуються докази, проте такий порядок дослідження доказів (спочатку дослідження письмових доказів, а потім допит свідків) обраний сторонами кримінального провадження, в тому числі і стороною захисту. А тому твердження захисника ОСОБА_5 , що суд тривалий час застосовує запобіжний захід у виді тримання під вартою у зв`язку з тривалим розглядом справи є безпідставними, тому як тривалість дослідження доказів не залежить від суду в даному випадку. З вказаної підстави не відповідає дійсності і твердження захисника ОСОБА_5 стосовно того, що процесуальний прокурор не забезпечує явку до суду свідків зі сторони обвинувачення.

Як встановлено рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 року стосовно імовірності того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався, Європейський суд з прав людини нагадував, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину; суд визнає, що враховуючи серйозність висунутих щодо обвинуваченого обвинувачень, державні органи можуть виправдано вважати, що такий ризик існує.

З огляду на зазначені вище обставини, суд незважаючи на те, що обвинувачений тривалий час утримується під вартою, вважає доцільним залишити ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою,у зв`язку з чим клопотання захисника ОСОБА_5 про негайне скасування незаконного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та звільнення ОСОБА_6 з під-варти.

Керуючись ч. 3 ст. 331 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про скасування запобіжного заходу в вигляді тримання під вапртою ОСОБА_6 і про його негайне звільнення з-під варти відмовити.

Повний текст буде проголошений о 15 годині 18 вересня 2018 року в режимі відеоконференцзв`язку з КУ №Запоріжськи слідчий ізолядор».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1

ОСОБА_7

ОСОБА_3