справа №619/4352/18
провадження №1-кп/619/563/18
УХВАЛА
01 листопада 2018 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000235 від 17.02.2018 у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Блистова, Менського району, Чернігівської області, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:
30 жовтня 2018 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_4 , за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000235 від 17.02.2018.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 31 жовтня 2018 року було призначено підготовче судове засідання.
Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , так як ризики, які мали місце при обранні запобіжного заходу обвинуваченому, продовжують існувати.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на незадовільний стан здоров`я.
Заслухавши клопотання прокурора, думку учасників судового розгляду, суд дійшов до наступного:

відносно ОСОБА_4 мірою запобіжного заходу обрано тримання під вартою, строк подовжений до 05 листопада 2018 року.

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України передбачено, що питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою вирішується судом під час судового розгляду.

Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 .
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Вислухавши думку учасників судового провадження, з урахуванням викладеного, вимог ч.1 ст. 197, ст. 331 КПК України, існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає доцільним продовжити заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 177 , 197, 331 КПК України, суд
постановив
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 залишити незмінним та вважати продовженим до 26 грудня 2018 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1