У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" вересня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Києві подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
за участю сторін:
прокурора ОСОБА_5 ,
інспектора Дніпровського РВ з питань пробації ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в :
вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 20 листопада 2012 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що на день постановлення вироку становить 1 700 грн 00 к. в дохід держави.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року замінено ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, покаранням у виді громадських робіт строком 100 годин.
16 серпня 2018 року старшим інспектором Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області направлено до суду клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку щодо засудженого ОСОБА_4 , оскільки з дня набрання законної сили судового рішення пройшло більше ніж 2 роки, а також відсутні підстави для застосування ст. 389 КК України.
Інспектора Дніпровського РВ з питань пробації ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала заявлене подання у повному обсязі та просила його задовольнити.
Прокурор не заперечувала проти задоволення подання з підстав зазначених у ньому.
Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Вивчивши матеріали особової справи, вислухавши інспектора Дніпровського РВ з питань пробації, прокурора, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.
Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
20 листопада 2012 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК.
Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 лютого 2014 року замінено ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, покаранням у виді громадських робіт строком 100 годин.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років, у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.
Згідно ч. 3 ст. 80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.
Проте як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_4 призначене йому покарання не виконав та ухилявся від відбування покарання у зв`язку із чим органом пробації були організовані заходи для примусового приводу засудженого, який було виконано 16 грудня 2014 року до відділу пробації, де йому було повідомлено про необхідність відбування покарання у виді громадських робіт строком на сто годин, але не більше ніж по чотири години на день та попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання та ОСОБА_4 направлено для відбування цього покарання до КП «Керуючої дирекції Дніпровського району міста Києва».
Протягом наступного часу, за повідомленнями від 31 грудня 2014 року та 27 лютого 2015 року КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва», ОСОБА_4 прибув до цього підприємства для відбування покарання 18 грудня 2014 року, але не отримував інструктаж та до виконання покарання не приступав.
На три звернення КВІ до прокуратури району у 2015 році було отримано відповідь про неможливість притягнути ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ухилення від відбування покарання, оскільки це покарання визначене не вироком, який набрав законної сили, а іншим судовим рішенням, а тому ОСОБА_4 не є суб`єктом вказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.
Протягом 2015 року і в подальшому ОСОБА_4 на реєстрацію не прибував, за місцем проживання його виявити не вдавалось, до виконання покарання він не приступав, а працівники КВІ самостійно здійснювали активні розшуки ОСОБА_4 шляхом подачі запитів до пенітенціарних установ, моргів, органів внутрішніх справ, лікарень тощо, оголошували його розшук.
16 лютого 2016 року, в порядку виконання розшукових заходів, працівник поліції знайшов ОСОБА_4 та доставив до КВІ, де засудженому було винесене застереження, повторно роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт і повторно видано направлення до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» для відбування покарання.
До 11 травня 2016 року ОСОБА_4 для виконання покарання не прибував і фактично до цього виконання не приступав, для реєстрації до КВІ не з`являвся, в черговий раз були здійснені його розшуки.
11 травня 2016 року ОСОБА_4 прибув до КВІ, де, в черговий раз йому було винесене застереження, роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт і видано направлення до КП «Керуюча дирекція Дніпровського району міста Києва» для відбування покарання, але, як встановлено в подальшому, до згаданого КП для виконання покарання ОСОБА_4 не прибував і на реєстрацію до КВІ не з`являвся.
В результаті здійснення чергових розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_4 проходить курс психосоціальної реабілітації терміном 9 - 12 місяців із серпня 2016 року у стаціонарі закритого типу реабілітаційного центру «Європа».
Викладене свідчить, що засуджений ОСОБА_4 свідомо ухиляється від відбування призначеного покарання, що, згідно з ч. 3 ст. 80 КК України, зупиняє перебіг давності виконання вироку, а відтак такі обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення клопотання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 534, 537, 539 КПК України, ст. 80 КК України, суд

п о с т а н о в и в :
у задоволенні подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку щодо засудженого ОСОБА_4 відмовити.
Особову справу стосовно ОСОБА_4 повернути до Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області.

Ухвала суду може бути оскаржено протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя : ОСОБА_1