Справа №591/4153/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/95/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не офіційно працюючого, маючого на триманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 08 грудня 2015 року Ковпаківським районним судом м. Суми за ст. 198 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Апеляційного суду Сумської області надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 в якій вона просить винесений відносно обвинуваченого ОСОБА_7 вирок суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. Між тим, прокурор просить дослідити документи, що характеризують особу обвинуваченого, зокрема довідку про судимість, копії винесених відносно ОСОБА_7 вироків суду, його характеристику та доповідь уповноваженого органу з питань пробації.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено виконання окремих обов`язків, таких як:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- періодично з`являтися для реєстрації в орган з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 296,61 грн. судових витрат за проведення експертизи.

Долю речового доказу вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги прокурор наголошує на тому, що суд, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробування, на підставі ст. 75 КК України, належним чином не вмотивував своє рішення, а такі факти як перебування на його утриманні двох малолітніх дітей, хворої дружини та відшкодування потерпілій збитків, безпідставно відніс як до пом`якшуючих покарання обставин, оскільки обвинувачений офіційно не працевлаштований, а викрадений телефон потерпілій був повернутий працівниками поліції, а не ОСОБА_7 . Також, згідно доводів прокурора, визнання вини, щире каяття та сприяння у розкритті злочину є однією пом`якшуючою покарання обставиною, а перебування на утриманні малолітніх дітей та позитивна характеристика за місцем проживання обвинуваченого, взагалі не може розцінюватися як пом`якшуючі покарання обставини, оскільки вони не знижують суспільної небезпеки вчиненого злочину та особи винного. Крім цього, суд звільняючи обвинуваченого від відбуття покарання з випробуванням не вірно розцінив думку потерпілої та не звернув уваги на те, що останній неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив злочин проти власності, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення та безпідставне звільнення останнього від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Інші учасники кримінального провадження, а саме обвинувачений ОСОБА_7 та потерпіла ОСОБА_9 , апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Як встановив суд першої інстанції 17 липня 2017 року близько 11 год. 20 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в медичному закладі КУ «СМКЛ № 5», що розташований в м. Сумах по вул. М.Вовчок, 2, відчинив двері кабінету УЗД, що знаходиться на першому поверсі лікарні, побачив на столі мобільний телефон марки «Самсунг G 360» та користуючись зайнятістю його власниці ОСОБА_9 шляхом вільного доступу, діючи таємно, повторно заволодів вказаним телефоном, після чого з місця вчинення злочину зник та розпорядився ним на власний розсуд. Розмір заподіяної потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди, відповідно до висновку експерта № 19/119/9-3/2474 від 28.07.2017 року, склав 1800 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 про необхідність скасування вироку суду та ухвалення нового, яким ОСОБА_7 призначити більш суворе покарання, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не дотримався.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження свою вину у вчиненні інкримінованого злочину, за ч. 2 ст. 185 КК України, обвинувачений ОСОБА_7 визнав повністю, зі змістом обвинувального ату погодився, його не заперечував, а тому, враховуючи думки учасників, розгляд справи було проведено судом у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, без повного дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого.

При цьому, суд з`ясував чи правильно розуміють учасники кримінального провадження зміст таких обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Між тим, суд не звернув уваги на те, що обвинувачений ОСОБА_7 відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 598 від 27.07.2017 року (а.с. 42), хоч і визнаний таким, що як на момент вчинення злочину так і на момент проведення експертизи не страждає психічними захворюваннями, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, однак матеріали кримінального провадження містять і іншу інформацію в частині психічного стану ОСОБА_7 , зокрема довідку Сумського обласного наркологічного диспансеру № 11269/55-2017/СВ від 19.07.2017 року (а.с. 48) з якої вбачається те, що ОСОБА_7 у вказаній установі перебуває на обліку з жовтня 2016 року у зв`язку з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, має синдром залежності.

Також, матеріали справи містять і довідку Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру ім. О.В. Співака (а.с. 47) відповідно до якої ОСОБА_7 звертався до вказаної установи з приводу надання психіатричної допомоги, а висновок судово-психіатричного експерта № 598 від 27.07.2017 року (а.с. 43) містить відомості про те, що ОСОБА_7 неодноразово звертався з матір`ю до дитячого психіатра у період з 1995 1998 роках (у зв`язку із затримкою психічного розвитку). При цьому, сам ОСОБА_7 судово-психічному експерту підтвердив те, що з 25 річного віку щоденно внутрішньовенно вживав опіати, зокрема відвар макової соломки та нещодавно лікувався в денному стаціонарі СОНД.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 24 жовтня 2003 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб з істотними дефектами мови, зору, слуху тощо, а також осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Разом з тим, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ 25 вересня 2015 року здійснив узагальнення судової практики забезпечення права на захист у кримінальному провадженні де звернув увагу судів на те, що для здатності особи самостійно здійснювати своє право на захист потрібен такий стан психічних функцій (сприйняття, уваги, пам`яті, мислення) та емоційно-вольової сфери обвинувачених, що забезпечить правильне відображення дійсності і створить передумови для повноцінної інтелектуальної діяльності.

При цьому, обставини, які впливають на здатність особи здійснювати право на захист, можуть бути з`ясовані з документально підтверджених відомостей: що особа інвалід певної групи, встановленої щодо психічного захворювання; особа перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері або навчається в школі для розумово відсталих дітей; визнана медичною установою такою, що страждає хронічним алкоголізмом, наркоманією, а тому має певні розлади поведінки та психіки.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 страждає рядом захворювань, які безпосередньо впливають на його психіку, на переконання колегії суддів, суд дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_7 може вірно розуміти суть пред`явленого йому обвинувачення та суть обмежень які на нього покладаються у разі проведення судового розгляду справи згідно ст. 349 КПК України.

Крім цього, з урахуванням вказаного та з метою захисту особи обвинуваченого, суд не з`ясував у ОСОБА_7 наявності у нього бажання мати захисника на безоплатній основі.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, в ході винесення відносно ОСОБА_7 обвинувального вироку, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки не з`ясував тих обставин, які в ході винесення вироку мали істотне значення.

А тому, керуючись ч.3 ст. 409, ст. 415 КПК України колегія суддів вважає за необхідне оскаржуваний прокурором вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд, тим самим частково задовольнивши вимоги апеляційної скарги прокурора.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

В зв`язку з цим, при новому розгляді суду першої інстанції слід усунути зазначені в даній ухвалі недоліки, та з врахуванням доводів апеляційної скарги прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 31 серпня 2017 року відносно ОСОБА_7 , скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у Зарічному районному суді м. Суми в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4