Номер провадження: 11-сс/785/1546/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2018 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
представника ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна»: ОСОБА_7 ,

власника майна: ОСОБА_8 ,
його представника: ОСОБА_9 ,
за участю слідчого: ОСОБА_10 ,
розглянувши апеляційну скаргу представника ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» адвоката ОСОБА_7 , власника майна ОСОБА_11 та представника власника майна ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2018 року про накладення арешту на майно,-

встановив:

Оскарженою ухвалою в рамках кримінального провадження №0000171 від 03.11.2017 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ ГУНП в АРК та м. Севастополі ОСОБА_10 , погодженого прокурором відділу прокуратури АРК ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, вилучене в ході проведення обшуку в нежилих, підсобних, допоміжних, складських та інших приміщеннях, що використовуються ТОВ «Тавріда Електрик Україна» за адресою: м. Київ, вул. Гарматна 2, зокрема, на комунікаційні модулі різних видів у загальній кількості 376 (триста сімдесят шість) штук та модулі управління, які знаходяться в упакованому вигляді різних різновидів у загальній кількості 263 (двісті шістдесят три) шт., а також грошові кошти, а саме:
1) сто купюр по п`ятсот гривень загальною сумою п`ятдесят тисяч грн.;
- сто купюр по сто Євро загальною сумою десять тисяч Євро;
- двісті купюр по сто дол. США загальною сумою двадцять тисяч дол. США;
- три купюри по п`ять Євро загальною сумою п`ятнадцять Євро;
- п`ять купюр по десять Євро загальною сумою п`ятдесят Євро;
- вісім купюр по двісті Франків загальною сумою одна тисяча шістсот Франків;
- дві купюри по двадцять Франків загальною сумою сорок Франків;
- дві купюри по сто Франків загальною сумою двісті Франків;
- одна купюра десять Франків;
- сімнадцять купюр по сто дол. США, загальною сумою одна тисяча сімсот дол. США;
- шістдесят купюр по п`ятдесят євро загальною сумою три тисячі Євро;
- п`ятдесят три купюри по сто доларів США загальною сумою п`ять тисяч триста доларів США;
- три купюри по п`ять Євро загальною сумою п`ятнадцять Євро;
- дві купюри по десять Євро загальною сумою двадцять Євро;
- одна купюра двадцять Євро;
- дев`ятнадцять купюр по п`ятдесят Євро загальною сумою дев`ятсот п`ятдесят Євро;
- шістдесят купюр по сто Євро загальною сумою шість тисяч Євро;
- одинадцять купюр по п`ятсот Євро загальною сумою п`ять тисяч п`ятсот Євро;
- дев`ять купюр по двісті Євро загальною сумою одна тисяча вісімсот Євро;
2) конверт білого кольору із надписом «Харченко», при відкритті якого виявлено шістдесят купюр по сто дол. США загальною сумою шість тисяч дол. США;
- конверт білого кольору із надписом «от В для П», при відкритті якого виявлено десять купюр по сто дол. США загальною сумою одна тисяча дол. США;
- конверт білого кольору із надписом «Грибенко 100 Євро», при відкритті якого виявлено дві купюри по п`ятдесят Євро загальною сумою сто Євро;
- конверт білого кольору із надписом «8 Forester», при відкритті якого виявлено ксерокопію паспорту із ім`я ОСОБА_8 ;
- вісімдесят купюр по сто дол. США загальною сумою вісім тисяч дол. США;
3) прозорий файл, при відкритті якого виявлено:
- чотири купюри по сто дол. США загальною сумою чотириста дол. США;
- тринадцять купюр по одному дол. США, загальною сумою тринадцять дол. США;
- дві купюри по п`ять доларів США загальною сумою десять доларів США;
- три купюри по десять доларів США загальною сумою тридцять доларів США.
Обгрунтовуючи задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя зазначив, що враховуючи достатність доказів, що вказують на наявність ознак вчинення кримінальних правопорушень та обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також те, що зазначене майно є предметом кримінального правопорушення, має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування та є речовим доказом, незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження зазначеного майна та настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

На вказану ухвалу слідчого судді представник ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що органом досудового розслідування під час проведення обшуку були вилучені грошові кошти, які підприємству не належать, а належать працівникам товариства ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 ; саме клопотання було подано слідчим із пропуском передбаченого кримінальним процесуальним законом строку на звернення до слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а також орган досудового розслідування двічі проник до приміщень товариства за однією і тією самою ухвалою слідчого судді.

Посилаючись на викладені обставини, представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_11 , не погоджуючись із постановленою слідчим суддею ухвалою, зазначив, що слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що грошові кошти були вилучені в ході проведення обшуку безпідставно, оскільки є частиною від його заробітної плати та отриманих у червні 2017 року дивідендів за 2016 рік та, водночас, саме клопотання було подано слідчим із пропуском передбаченого кримінальним процесуальним законом строку на звернення до слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а також орган досудового розслідування двічі проник до приміщень товариства за однією і тією самою ухвалою слідчого судді.

Враховуючи викладене, власник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_11 , зокрема, на 27 000 дол. США, 27 370 Євро, 50 000 грн., 1850 швейцарських франків, а також десять купюр по 100 доларів США загальною сумою 1000 доларів США.

Представник власника майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі зазначив, що слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що органом досудового розслідування при проведенні обшуку були вилучені грошові кошти, які є особистою власністю ОСОБА_8 , зокрема, є частиною від заробітної плати, отримані від відчуження транспортного засобу SUBARU FORESTER, а саме клопотання було подано слідчим із пропуском передбаченого кримінальним процесуальним законом строку на звернення до слідчого судді про накладення арешту на тимчасово вилучене майно та клопотання слідчого взагалі не містить підстав для накладення арешту на майно.

Посилаючись на вищенаведене, представник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, зокрема, на грошові кошти ОСОБА_8 100 євро, 8000 дол. США, 453 дол. США.

Вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши представника ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна», власника майна ОСОБА_8 та його представника адвоката ОСОБА_9 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг, але положення ч. 2 ст. 404 КПК України дають можливість апеляційному суду вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону…

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Частина 2 статті 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається зі змісту клопотання слідчого про арешт майна (а.с. 1-9), в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, слідчий в своєму клопотанні не зазначив відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не додав до клопотання документів, які б підтверджували право власності на майно, що належить арештувати, або конкретних фактів та доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, а також не додав оригіналів або копій документів та інших матеріалів на обґрунтування доводів клопотання.
Так, до клопотання слідчий надав лише витяг з реєстру матеріалів досудових розслідувань, копію листа Державної служби фінансового моніторингу України та копію постанови про визнання речових доказів та визначення їх зберігання.
Разом з тим, зі змісту клопотання взагалі неможливо дійти висновку, яким саме чином вилучене та арештоване майно стосується вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 190 КК України, відомості про які були внесені в ЄРДР 03.11.2017 року за заявою гр. ОСОБА_14 , а також в чому саме полягають зазначені кримінальні правопорушення. При цьому, слідчий в клопотанні звертає увагу на причетність цих речей до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинних шляхом (а.с. 3) та ніяк не обґрунтовує їх відношення саме до нібито вчинення службовими особами ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» зловживання повноваженнями та шахрайства.
Окрім того, в клопотанні слідчий зазначає як завдання накладення арешту запобігання втрати, знищення, використання чи перетворення зазначених речей, документів та грошових коштів, які є доказами в зазначеному кримінальному провадженні (а.с. 7), однак не надає обґрунтування тому, доказами вчинення якого саме кримінального правопорушення вони є та не зазначає конкретну мету, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, накладення арешту на зазначене майно.
Водночас, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, зокрема, на грошові кошти, вилучені під час проведення обшуку, слідчий в клопотанні перерахував лише кількість купюр та їх номінал, та при цьому жодним чином не ідентифікував вилучені кошти шляхом зазначення їх серійного номеру, у зв`язку із чим в подальшому можуть виникнути певні труднощі з вирішенням долі зазначеного майна після зняття чи скасування його арешту. Окрім того, слідчий також не надав обґрунтувань на підтвердження своїх доводів про незаконне походження зазначених коштів.
На додаток, до клопотання про накладення арешту на майно слідчий додав копію ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.08.2018 року, відповідно до якої слідчому вже один раз поверталось клопотання про накладення арешту на зазначене майно з підстав його невідповідності вимогам кримінального процесуального закону для усунення недоліків.
Як вбачається із мотивувальної частини вищевказаної ухвали слідчого судді, клопотання про накладення арешту на майно було вперше подано слідчим до Приморського р/с м. Одеси 06.08.2018 року, в той час як обшук в приміщеннях, що використовується ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» був закінчений, відповідно до даних клопотання слідчого (а.с. 4), о 20 годині 00 хвилин 03.08.2018 року, в результаті проведення якого було вилучене зазначене майно.
При цьому, ч. 5 ст. 171 КПК України встановлює, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Таким чином, на думку апеляційного суду, є незрозумілим, чому клопотання про накладення арешту на майно, в порушення вимог вищенаведеної статті кримінального процесуального закону, було подане до районного суду через три дні після його вилучення.
Встановлені апеляційним судом обставини вказують на невідповідність клопотання слідчого вимогам ч. 2 ст.171 КПК України.

Частина 3 статті 172 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя районного суду при прийнятті до розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на майно не звернув уваги на його невідповідність вимогам ст. 171 КПК України та не виконав приписів ч. 3 ст. 172 КПК України, згідно яких встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає клопотання прокурору з встановленням строку в 72 години для усунення недоліків.

Більш того, як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді (а.с. 20, зворотна сторона), розглядаючи клопотання, слідчий суддя районного суду при накладенні арешту на майно фактично обмежився лише цитуванням вимог кримінального процесуального закону та узагальненим посиланням на те, що зазначене майно має суттєве значення для проведення подальшого досудового розслідування зазначеного кримінального провадження та є речовим доказом.

З огляду на вказані обставини, враховуючи викладені вище порушення, допущені слідчим при складенні клопотання про накладення арешту на майно та слідчим суддею при його розгляді, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування ухвали слідчого судді та постановлення апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, пов`язаних із невідповідністю клопотання вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 405, 407, 409, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд Одеської області -

постановив:

Апеляційні скарги представника ТОВ «Підприємство «Тавріда Електрик Україна» адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2018 року, якою у рамках кримінального провадження №0000171 від 03.11.2017 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 4 ст. 190 КК України, було задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилученого в ході проведення обшуку 02.08.2018 року, перелік якого наведено в резолютивній частині ухвали - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС СВ ГУНП в АРК та м. Севастополі ОСОБА_10 повернути прокурору для усунення недоліків клопотання протягом 72 годин з моменту отримання прокурором копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4