Справа № 214/2694/16-к
1-кп/214/84/18
У Х В А Л А

30 серпня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

провівши відкрите судове засідання в залі суду в режимі відеоконференції по кримінальному провадженню, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001010 від 10.04.2016 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 28.08.2018 року звернувся до суду з клопотанням про зміну його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, яке у судовому засіданні підтримав та просив його задовольнити. В обґрунтування своїх вимог захисник вказав, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває під вартою тривалий час 2 роки 4 місяці 14 днів, за місцем мешкання характеризується позитивно, має хронічні захворювання, за час перебування під вартою в установі пенітенціарної служби КУВП №3 стан здоров`я його підзахисного значно погіршився. Крім того, раніше встановлені ризики відносно обвинуваченого ОСОБА_7 перестали існувати, а саме, він не може впливати на свідків та потерпілу, оскільки всі свідки та потерпіла по справі допитані судом. Також відсутні підстави вважати, що його підзахисний буде ухилятися або переховуватись від суду, може продовжити злочинну діяльність, зважаючи на те, що виникають сумніви щодо його причетності до інкримінованого діяння. При цьому, просив врахувати позицію з приводу застування ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, викладену в рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі у рішенні по справі «Харченко проти України» від 28.08.2018 року.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене його захисником клопотання про зміну запобіжного заходу на не пов`язаного з триманням під вартою та просив суд його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_4 , кожен окремо, підтримали клопотання захисника ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , при цьому вказав, що підстави для зміни останньому запобіжного заходу відсутні.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вимогами ч.1 ст.201 КПК України визначено, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу. А.ч.4 цієї статті встановлено, слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, строком на два місяці, тобто до 23 вересня 2018 року.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, відносно неповнолітньої потерпілої, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 06 років.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 шість разів притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його негативну репутацію, не має постійного місця роботи, відсутні міцні соціальні зв`язки, не зареєстрований за місцем постійного мешкання в м. Кривому Розі, що дає підстави вважати, що раніше встановлені ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме, можливість останнього ухилятися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, не зменшилися, а продовжують існувати.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність ризиків, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, при цьому достатньо підстав вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Виходячи з вищенаведеного, суд не знаходить підстав для зміни раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на особисте зобов`язання, а отже, у задоволені клопотання захисника ОСОБА_5 слід відмовити.

Приходячи до такого висновку судом враховано позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

Крім того, суд не приймає посилання захисника ОСОБА_5 на не врахування судом при вирішенні поставленого ним питання вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано в рішеннях Європейського суду з прав людини «Ілійков проти Болгарії» та інших, оскільки при прийнятті вказаного вище рішення, суд врахував не тільки тяжкість злочину у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_7 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики особи.

Разом з тим, приймаючи вказане вище рішення, судом хоча і враховуються посилання захисника ОСОБА_5 на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , тривале тримання останнього під вартою, однак вказані обставини не спростовують вказаних вище висновків суду.

В додаток, судом не приймається до уваги посилання захисника ОСОБА_5 на відсутність ризику у обвинуваченого ОСОБА_7 впливати на свідків та потерпілу, оскільки вказані обставини судом не встановлені та до уваги при прийнятті вказаного вище рішення не взяті.

Керуючись ст.ст.176178, 183, 184, 331, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1