Ухвала
9 липня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-6145ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу законного представника особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_4 ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2018 року,
встановив:
Ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду

від 16 травня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_5 через

її невідповідність вимогам ст. 427 КПК залишено без руху і надано строк

для усунення недоліків.

У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції звернено увагу представника на необхідність обґрунтувати вимоги касаційної скарги

із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржених судових рішень, викласти вимоги касаційної скарги відповідно до положень ст. 436 КПК. Також зазначено, що доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинами кримінального провадження та оцінки доказів, наявних у матеріалах провадження, не є підставою для скасування судових рішень судом касаційної інстанції.

Протягом установленого судом строку ОСОБА_5 подала виправлену,

на її думку, касаційну скаргу, перевіривши яку, Касаційний кримінальний суд установив, що, зазначені в ухвалі Верховного Суду від 16 травня 2018 року недоліки касаційної скарги, представник особи не усунула.

Зокрема, підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання

про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412414 КПК.

Отже, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені

у ст. 438 КПК, що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, ОСОБА_5 посилається

на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, однак при цьому не обґрунтовує вказаних доводів в аспекті ст. 412 КПК,

а відтак й необхідності їх скасування. Разом з тим, у касаційній скарзі ОСОБА_5 не погоджується з оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, що в силу ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Враховуючи викладене, зважаючи на вимоги п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК та на те, що ОСОБА_5 недоліків касаційної скарги не усунув, суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 9 лютого 2018 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути представнику особи щодо якої застосовано примусові заходи медичного характеру ОСОБА_4 ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Судді: