04 червня 2018 року м. Хмельницький
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:
головуючої- судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
представника потерпілого- адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому кримінальне провадження 1-кп/686/97/18 на підставі обвинувального акта по обвинуваченню
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Вороновиця, Вінницького району Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, одруженого, на утриманні 2-є неповнолітніх дітей, колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , пенсіонера військової служби, майора, інваліда ІІ групи, раніше не судимого,
відданого до суду за ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 426 КК України,
ОСОБА_9 , займаючи посаду начальника відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 /- 137 центр матеріально технічного забезпечення, протягом грудня 2015 року - березня 2016 року повторно вчинив шахрайські дії щодо підпорядкованого йому старшого солдата ОСОБА_6 .
Злочин вчинений за слідуючих обставин.
Так, взнавши на початку грудня 2015 року від військовослужбовців відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 / прапорщиків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те, що старший солдат ОСОБА_6 вчинив крадіжку військового авіаційного майна з приміщення акумуляторно-заправочної станції відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 та встановивши цей факт, обвинувачений вирішив цим скористатись. Цього ж дня ОСОБА_12 , використовуючи своє службове становище, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, запропонував Бігосу передати безпосередньо йому 3000 доларів США в рахунок добровільного відшкодування шкоди за викрадене майно, хоча такими повноваженнями наділений не був і права безпосередньо отримувати кошти за заподіяну військовій частині шкоду не мав. При цьому, реалізовуючи свій намір на заволодіння шляхом обману коштами потерпілого та використовуючи інформацію про вчинену Бігосом крадіжку, обвинувачений заставив потерпілого прийняти на відповідальне зберігання все втрачене військове майно на суму 174998 грн. 40 коп., яке перебувало на обліку у завідуючих сховищ прапорщиків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зазначивши, що у випадку прийняття ним цього майна добровільно передані Бігосом кошти будуть обвинуваченим спрямовані на погашення нестачі, яка утворилась внаслідок вчиненої ним крадіжки, хоча наміру спрямувати ці кошти для погашення нестачі ОСОБА_12 не мав, а хотів їх привласнити.
Будучи введеним підсудним в оману, ОСОБА_13 погодився на його пропозицію та в зазначений вище період неодноразово передавав ОСОБА_12 кошти в рахунок відшкодування шкоди за викрадене майно, які останній в касу бухгалтерії військової частини для погашення нестачі за викрадене майно не вносив, їх привласнював.
Так, у першій половині дня середини грудня потерпілий, перебуваючи на території військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування шкоди за викрадене майно передав обвинуваченому кошти в розмірі 2000 грн., які останній в касу бухгалтерії військової частини не вніс, їх привласнив.
В середині того ж місяця в першій половині дня потерпілий через банкомат, що знаходиться по вул. Ціолковського, 19 в м. Хмельницькому, отримав з належного йому банківського рахунку і тут же повторно передав обвинуваченому з тією ж метою кошти в розмірі 3800 грн., які ОСОБА_12 також в рахунок відшкодування шкоди не вніс, їх привласнив.
16 січня 2016 року в першій половині дня Бігос, перебуваючи разом з обвинуваченим біля магазину «Принцип 31» по вул. Купріна в м. Хмельницькому, через банкомат отримав з належного йому банківського рахунку і тут же з метою добровільного відшкодування шкоди за викрадене майно передав ОСОБА_12 кошти в розмірі 7000 грн., які останній в касу бухгалтерії військової частини не вніс, їх привласнив.
19 лютого о 15 годині 30 хвилин потерпілий, перебуваючи біля відділення ПрАТ «Приватбанк» по вул. Купріна в м. Хмельницькому, через банкомат отримав з належного йому банківського рахунку і знов з тією ж самою метою передав ОСОБА_12 кошти в розмірі 4700 грн., які останній в рахунок відшкодування шкоди не спрямував, їх привласнив.
Крім того, ОСОБА_12 , перебуваючи з березня 2014 року по квітень 2016 року на посаді начальника відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 /- 137 центр матеріально технічного забезпечення, являючись військовою службовою особою, наділеною організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, маючи військове звання майор, допустив бездіяльність військової влади.
Так, ст. 19 Конституції України передбачено, що посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних сил України військовослужбовець зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Ст.ст. 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України також передбачено, що командир / начальник/ зобов`язаний суворо додержуватися у своїй службовій діяльності законів України, Статутів, відповідати за стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального та матеріальних засобів, за всебічне забезпечення військової частини, за додержання принципів соціальної справедливості, зобов`язаний негайно доповідати старшому командиру про кримінальне чи корупційне правопорушення, вчинене підлеглим військовослужбовцем, а також негайно повідомляти про це відповідному прокурору, начальнику відповідного органу Військової служби правопорядку Збройних сил України, вести роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігати надзвичайним подіям і злочинам серед особового складу, своєчасно виявляти та усувати їх причини. Не залишати поза увагою жодного дисциплінарного чи кримінального правопорушення.
Майор ОСОБА_2 , являючись за посадою та званням начальником для старшого солдата ОСОБА_6 , всупереч вимог вищезазначених Законів, порушуючи встановлений порядок здійснення військовими командирами своїх функцій, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, діючи умисно, всупереч інтересам служби, отримавши в середині грудня 2015 року інформацію щодо вчинення підлеглим йому військовослужбовцем старшим солдатом ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а саме викрадення військового авіаційного майна з приміщення АЗС відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 /м.Хмельницький/, що розташований за адресою : АДРЕСА_3 , не повідомив про виявлене кримінальне правопорушення в установленому порядку правоохоронним органам та вищестоящому командиру, тобто не направив до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого Бігоса, який вчинив кримінальне правопорушення.
Вина обвинуваченого у вчиненні злочинів стверджується сукупністю зібраних по справі доказів.
Так, сам ОСОБА_12 , будучи допитаним в судовому засіданні, підтвердив, що з березня 2014 року працював на посаді начальника відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 /- 137 центр матеріально технічного забезпечення. Сама військова частина розташована в місті Вінниці, а відділ зберігання, який він очолював, знаходився в м. Хмельницькому. В підпорядкуванні обвинуваченого перебував особовий склад, для якого він був начальником за посадою та званням. На нього, як на військовослужбовця та начальника, розповсюджувались вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, також командиром Центру-військової частини НОМЕР_2 за ним, як начальником відділу, були закріплені функціональні обов`язки, пов`язані із забезпеченням роботи відділу зберігання та його особового складу. Він також відповідав за рух та зберігання закріпленого за відділом майна. В кінці 2015 року йому почали доповідати, що у відділі вчиняються крадіжки військового майна. Поскільки в цей період була проведена інвентаризація майна, його нестачі встановлено не було, ніяких мір з приводу отриманої інформації він не приймав. У грудні 2015 року був виявлений факт крадіжки військового майна з приміщення акумуляторно-заправочної станції, йому про це доповіли прапорщики ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а також вони разом виявили сліди цієї крадіжки. Поскільки в період її вчинення в частині чергував старший солдат ОСОБА_6 , підозра впала на нього. Вони почали шукати Бігоса, виявили його в госпіталі, у нього була пошкоджена рука. Бігос зразу зізнався у вчиненні злочину, підтвердив, що з приміщення АЗС військової частини викрав три авіаційні блоки, при проникненні в яке під час крадіжки поранив руку, а викрадене майно за допомогою таксі вивіз в гараж, де його розібрав та продав. Обвинувачений усвідомлював, що підпорядкований йому військовослужбовець вчинив злочин, однак про це повідомлення в правоохоронні органи та рапорт вищестоящому керівнику не направив, на місце злочину правоохоронні органи не викликав, сам провів його розслідування. Так, ОСОБА_13 з госпіталя був доставлений у військову частину, де в присутності інших працівників з ним був проведений слідчий експеримент, під час якого солдат показав і розповів, як викрав та вивозив блоки. По факту вчиненої крадіжки у ОСОБА_13 було відібрано пояснення. У частину були викликані його родичі- дружина та тітка, яким обвинувачений також розповів про вчинену Бігосом крадіжку. ОСОБА_12 запропонував ОСОБА_13 добровільно відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, і при цьому передав останньому все майно, яке числилось за ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , і яке також було викрадено, вважаючи, що це майно теж викрав Бігос. Останній підписав накладну про отримання цього майна та погодився добровільно відшкодовувати шкоду. Про необхідність відшкодування Бігосом збитків ОСОБА_12 неодноразово наголошував при шикуванні всього особового складу, Бігос на це погоджувався. Йому пропонувалось складати і зберігати для цього кошти в кабінеті бухгалтера, однак збитки Бігосом відшкодовані не були.
Із показань в суді потерпілого ОСОБА_6 видно, що з 2013 року за контрактом він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . Сама військова частина знаходиться у місті Вінниці, а він проходить службу у званні старшого солдата, на посаді стрільця взводу охорони у відділі зберігання військової частини в АДРЕСА_2 . Його начальником є майор ОСОБА_12 , якому він підпорядковується за посадою та за званням.
Під час чергового несення служби в середині грудня 2015 року потерпілий проник у приміщення акумуляторно-заправочної станції відділу зберігання, звідки вчинив крадіжку трьох авіаційних блоків, які вивіз за територію частини, розібрав та продав за 800 грн.
Про вчинений ним злочин дізнались прапорщики ОСОБА_17 та ОСОБА_11 , які про це доповіли начальнику відділу- майору ОСОБА_9 . В цей період потерпілий перебував у госпіталі, куди за ним приїхав обвинувачений разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , вони доставили його по місцю служби. Обвинувачений нікому про крадіжку блоків не повідомляв, правоохоронні органи не викликав, сам почав проводити його розслідування, відібрав у ОСОБА_13 пояснення з приводу вчиненої крадіжки, заставив показати, як він її вчиняв. Запропонував потерпілому добровільно відшкодувати заподіяні крадіжкою майна збитки. Обвинувачений вважав, що потерпілий вчиняв не одну крадіжку, тому запропонував йому взяти на себе все відсутнє в частині майно, яке документально числиться за прапорщиками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Вважаючи на те, що, якщо потерпілий це не зробить, обвинувачений не погодиться приймати від нього добровільне відшкодування збитків, ОСОБА_13 погодився прийняти на себе це майно і підписав накладну на нього. Щоб перекрити нестачу всього майна, обвинувачений запропонував йому передати 3000 доларів США, це чули дружина та тітка ОСОБА_13 , яких ОСОБА_12 запросив у військову частину, повідомив їм про вчинену потерпілим крадіжку та в їх присутності запропонував ОСОБА_13 добровільно відшкодувати вартість викраденого майна.
Усвідомлюючи необхідність погашення завданої злочином матеріальної шкоди, потерпілий погодився це робити. Так, в середині грудня 2015 року він отримав в банку кредит в розмірі 2000 грн. і тоді ж на території військової частини по АДРЕСА_3 в рахунок відшкодування шкоди через ОСОБА_15 передав ці кошти обвинуваченому.
В середині грудня 2015 року в першій половині дня до нього зателефонував обвинувачений, запропонував під`їхати до будинку, де він проживає, що Бігос зробив. Там його чекали ОСОБА_12 і ОСОБА_15 , вони всі троє автомобілем під`їхали до банкомату, що знаходиться по вулиці Ціолковського, 19 в м. Хмельницькому, де потерпілий зняв з свого банківського рахунку кошти в розмірі 3800 грн., які там же передав обвинуваченому в рахунок відшкодування завданої крадіжкою майна шкоди.
Для подальшого добровільного відшкодування збитків потерпілий з обвинуваченим 16 січня 2016 року автомобілем під`їхали в район продовольчого ринку «Дубово» в м. Хмельницькому, зупинились по вулиці Купріна біля магазину «Принцип №31», де через банкомат ОСОБА_13 знов зняв з свого банківського рахунку кошти в розмірі 7100 грн., з яких там же в автомобілі 7000 грн. передав ОСОБА_12 в рахунок погашення нестачі, що утворилась внаслідок викрадення потерпілим майна.
Також 19 лютого 2016 року потерпілий біля відділення ПрАТ «Приватбанк» по вулиці Купріна в м. Хмельницькому через банкомат зняв з банківського рахунку 4700 грн., які передав обвинуваченому в рахунок відшкодування шкоди.
В березні 2016 року в рахунок відшкодування завданої злочином шкоди потерпілий зняв з свого банківського рахунку 6800 грн., які для цього приніс в бухгалтерію відділу зберігання, однак в цей час приїхали працівники поліції, у нього ці гроші вилучили. Під час проведення цієї операції потерпілий взнав, що обвинувачений його обманув, матеріали розслідування вчиненої Бігосом крадіжки знищив, отримані з грудня 2015 року по березень 2016 року від нього кошти в рахунок погашення нестачі внаслідок викрадення майна ОСОБА_12 в бухгалтерію військової частини не вносив, шкоду не відшкодовував, а кошти привласнював.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що в грудні 2015 року виявили крадіжку військового майна з приміщення акумуляторно-заправочної станції відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 /, встановили, що цю крадіжку вчинив старший солдат ОСОБА_6 , про що доповіли командиру майору ОСОБА_9 . Потерпілий визнав цей факт і показав, як викрадав військове майно. Обвинувачений правоохоронні органи на місце злочину не викликав, рапорт про це вищестоящому командиру не писав, сам розслідував цю крадіжку, про неї повідомив особовому складу під час шикування. Бігосу було запропоновано добровільно відшкодувати вартість викраденого майна. Було припущення, що Бігос вчинив не одну крадіжку, йому було передано по накладній все відсутнє майно, Потерпілий погодився добровільно відшкодовувати його вартість, що періодично і робив. Потім з`ясувалось, що нестача погашена не була.
Факт вчинення старшим солдатом ОСОБА_6 крадіжки військового майна в суді підтвердили допитані в якості свідків військовослужбовці відділу зберігання військової частини НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 / ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , пояснивши, що про цей факт взнали при шикуванні від начальника відділу майора ОСОБА_9 , Бігос в їх присутності визнав цю крадіжку. Правоохоронні органи при цьому не викликались, в присутності свідків потерпілому обвинувачений запропонував вносити кошти для погашення нестачі, що утворилась внаслідок викрадення майна. Бігос на це погодився, збирав кошти, однак шкода відшкодована не була.
Крім того, свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_26 та ОСОБА_22 суду пояснили, що в їх присутності ОСОБА_12 сам розслідував цей злочин, під час чого ОСОБА_13 показував та розповідав, як вчинив крадіжку авіаційних блоків, при цьому ОСОБА_22 зазначив, що проведене обвинуваченим розслідування ніде не фіксувалось, правоохоронні органи про це не повідомлялись та на місце злочину не викликались. Свідок ОСОБА_20 підтвердив, що 14 березня 2016 року підвозив останнього в банк для зняття коштів в рахунок погашення нестачі майна. Свідок ОСОБА_24 також пояснив, що бачив, як 16 січня 2016 року потерпілий знімав через банкомат кошти для їх внесення в рахунок відшкодування шкоди, а ОСОБА_25 зазначив, що 14 березня 2016 року обвинувачений розшукував ОСОБА_13 та через свідка пропонував йому зняти кошти з належного банківського рахунку для погашення нестачі майна.
Із показань в суді свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , які відповідно є дружиною та тіткою потерпілого ОСОБА_6 видно, що в грудні 2015 року начальник Бігоса- майор ОСОБА_12 не випускав його з території військової частини, а їх викликав до себе в службовий кабінет, де повідомив, що ОСОБА_13 вчинив крадіжку військового майна і в цьому зізнався. При цьому обвинувачений показував перелік викраденого майна, пропонував передати йому в рахунок відшкодування шкоди за це майно 3000 доларів США, таких коштів у ОСОБА_13 не було, однак він погодився погашати збитки частинами.
Судом в якості свідка допитана ОСОБА_30 , яка веде діловодство у відділі зберігання, начальником якого був майор ОСОБА_31 , і яка пояснила, що взимку 2015 року на шикуванні перед особовим складом відділу обвинувачений вивів старшого солдата ОСОБА_6 , звинуватив його у вчиненні крадіжки військового майна, яку останній визнав. Тоді ж ОСОБА_12 запропонував йому добровільно вносити кошти за викрадене майно, на що ОСОБА_13 погодився. Про виявлений злочин обвинувачений рапорт вищестоящому начальству та в правоохоронні органи не передавав, ніяких офіційних дій, без яких неможливо було би вносити кошти в рахунок відшкодування шкоди, не проводив.
Із показань в суді свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_33 видно, що обвинувачений скрив від вищестоящого керівництва порушення, допущені підпорядкованим йому військовослужбовцем, про незаконність таких дій ОСОБА_12 ними йому наголошувалось.
Командир військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_34 та його заступник ОСОБА_35 , які були допитані судом в якості свідків, підтвердили, що обвинувачений був начальником розташованого в місті Хмельницькому відділу, який входить в склад військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться в місті Вінниці. В підпорядкуванні ОСОБА_12 знаходився особовий склад, щодо якого він був наділений організаційно-розпорядчими обов`язками, та в його управлінні знаходилось військове майно, щодо якого обвинувачений був наділений адміністративно-господарськими функціями. ОСОБА_12 був обізнаний про свої обов`язки, як керівника відділу, і йому був відомий порядок доповіді про надзвичайні події у відділі, в тому числі, про вчинені кримінальні правопорушення. Про те, що підпорядкований обвинуваченому військовослужбовець вчинив крадіжку військового майна і в зв`язку з цим у відділі існує його нестача, ОСОБА_12 ні свідків, ні правоохоронні органи не повідомляв, розслідування з цього приводу не проводилось, накази не видавались, нестача не погашалась. Про цей факт лише стало відомо в березні 2016 року після затримання ОСОБА_12 за підозрою у вчиненні злочинів. Крім того, свідок ОСОБА_34 зазначив, що в кінці 2015 року в телефонній з ним бесіді обвинувачений обмовився про проблеми з солдатом-контрактником, однак при цьому конкретні проблеми не озвучив, а те, що останній вчинив крадіжку військового майна, взагалі скрив і рапорта не направив.
Про те, що обвинувачений скрив вчинення підпорядкованим йому військовослужбовцем крадіжки військового майна, за що був затриманий правоохоронними органами, в суді підтвердив допитаний в якості свідка заступник командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_36 , пояснивши при цьому, що ОСОБА_12 , як начальник відділу був обізнаний про свої обов`язки у випадку виявлення злочину, однак цих обов`язків не виконав. Взагалі, обвинувачений не мав права сам проводити розслідування скоєної у його відділі крадіжки майна та скривати її вчинення.
Свідок ОСОБА_37 , яка є касиром військової частини НОМЕР_2 , суду пояснила, що обвинувачений не був наділений повноваженнями отримувати відшкодування шкоди за нестачу майна. Існуючим порядком передбачено, що при виявленні нестачі майна про це повинен бути виданий відповідний наказ, потім поданий рапорт про добровільне її погашення, після чого кошти вносяться в касу військової частини і видається ордер про їх внесення. З відділу зберігання військової частини, яким керував майор ОСОБА_12 , ніяких повідомлень, наказів, рапортів про нестачу майна та її погашення не надходило, кошти не вносились.
Із показань в суді свідків ОСОБА_38 та ОСОБА_39 видно, що до них в неофіційному порядку до Порохні взимку, а до ОСОБА_40 весною 2016 року звертався обвинувачений з пропозицією перекрити відсутнє військове майно та надав перелік такого майна. Поскільки це звернення було незаконним, причини відсутності майна невідомі та скриті, ОСОБА_12 було відмовлено в допомозі.
Свідки ОСОБА_41 та ОСОБА_42 - працівники фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_2 , також суду підтвердили, що їм не було відомо про нестачу майна у відділі забезпечення, яким керував ОСОБА_12 , таких повідомлень останній не надавав та ніякі кошти ні від ОСОБА_6 , ні з його відділу в рахунок відшкодування збитків не надходили.
Із показань свідка ОСОБА_43 - бухгалтера військової частини видно, що, дійсно, в грудні 2015 року була виготовлена накладна по відділу забезпечення про передачу матеріальних цінностей на значну суму коштів з одних матеріально-відповідальних осіб на іншу, якою, як потім вияснилось був ОСОБА_6 . Про те, що це було пов`язано із вчиненою ним крадіжкою військового майна, відомо не було. При цьому при відвідуванні бухгалтерії Бігос був пригнічений та заляканий.
Судом оглянуті 2 накладні Х/32 від 23 грудня 2015 року про передачу ОСОБА_16 та ОСОБА_15 Бігосу матеріальних цінностей на 174998 грн.40 коп.
Сам обвинувачений в суді підтвердив, що це майно ОСОБА_13 фактично передано не було, а складання накладних було пов`язано із вчиненою потерпілим крадіжкою майна, його згодою добровільно відшкодовувати його вартість та офіційним неповідомленням про злочин вищестоящого керівництва та правоохоронних органів.
Як пояснив в суді потерпілий, позику в розмірі 2000 грн. він оформив, а кошти 16 січня та 19 лютого 2016 року знімав з банківського рахунку для передачі обвинуваченому в рахунок відшкодування шкоди за викрадене майно.
Як пояснив в суді потерпілий, дані операції він провів за вказівкою обвинуваченого, який надав йому зазначені вище реквізити.
Злочинні дії обвинуваченого також підтверджуються даними матеріалів неодноразово проведених інвентарізацій майна відділу забезпечення.
Підстав для визнання зазначеного доказу недопустимим немає, так як він отриманий у порядку, встановленому КПК України. Дані про витриманий встановленим КПК України порядок його отримання відкриті стороні захисту зразу же з моменту, коли їх отримала сторона обвинувачення.
Таким чином, суд находить вину обвинуваченого доказаною повністю, та він повинен нести відповідальність згідно вимог закона.
Твердження обвинуваченого про те, що він повідомив вищестояще керівництво про вчинений потерпілим злочин, а також про те, що ніяких коштів від ОСОБА_13 він не отримував, спростовуються сукупністю вищенаведених доказів по справі : показаннями потерпілого про передачу коштів ОСОБА_12 , не вірити яким у суда немає підстав, поскільки вони узгоджуються з іншими доказами по справі виписками з банку про зняття потерпілим коштів з рахунку, квитанціями про перерахування коштів ОСОБА_44 , даними розмов обвинуваченого з потерпілим, отриманих внаслідок аудіо- відео контролю особи, показаннями свідків ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 про неповідомлення обвинуваченого про вчинений ОСОБА_13 злочин, а також матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_13 , із якого вбачається, що дані про вчинену останнім крадіжку були оприлюднені лише 16 березня 2016 року після затримання ОСОБА_12 . Невизнання обвинуваченим своєї вини суд розцінює, як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинені злочини.
Показання свідка ОСОБА_22 про те, що він чув, як обвинувачений комусь, але кому конкретно не знає, доповідав про крадіжку є надуманими, поскільки спростовуються показаннями вищезазначених командирів військової частини про приховання ОСОБА_12 даного злочину. Показання свідка ОСОБА_49 суд оцінює в сукупністю з іншими наведеними доказами по справі.
Дії обвинуваченого органами досудового слідства кваліфіковані :
за ч.3 ст. 368 КК України, як одержання службовою особою неправомірної вигоди з використанням наданої їй влади та службового становища, поєднане з вимаганням неправомірної вигоди, та за ч. 3 ст. 426 КК України, як ненаправлення військовою службовою особою до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, вчинене в умовах особливого періоду.
За статтею 368 КК України кримінальна відповідальність настає за одержання службовою особою неправомірної вигоди, під якою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь-які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють надають або одержують без законних на те підстав, а за ч. 3 цієї статті- поєднане з її вимаганням.
В судовому засіданні не здобуто достатніх достовірних доказів того, що кошти, які потерпілий передавав обвинуваченому, є неправомірною вигодою і останній їх вимагав. Таких доказів не надали і органи досудового розслідування.
Так, сам обвинувачений в суді заперечував, що вимагав і отримував від потерпілого неправомірну вигоду, з останнім лише йшла мова про погашення розміру нестачі.
Із показань потерпілого ОСОБА_50 також видно, що розмова про виплату коштів велась після вчинення ним крадіжки військового майна та нестачі, яка утворилась із-за цієї крадіжки, яку обвинувачений пропонував погасити в добровільному порядку. Кошти він передавав ОСОБА_12 в рахунок добровільного відшкодування шкоди за викрадене майно, хабарем він це не вважав і ОСОБА_12 його з нього не вимагав. Останній його обманув, отримані кошти в рахунок відшкодування шкоди не спрямував, їх привласнив.
Про те, що обвинувачений вів з потерпілим мову лише про добровільну сплату шкоди, заподіяної злочином,в суді підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_25 , ОСОБА_27 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_30 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , пояснивши, що при цьому про хабар мова не йшла і ОСОБА_12 його не вимагав, це ж стверджується даними розмов обвинуваченого з потерпілим та іншими особами, отриманими внаслідок аудіо- відео контролю особи.
Складаючи обвинувальний акт, сторона обвинувачення також частково погодилась в ньому, що кошти обвинувачений отримував від потерпілого в рахунок відшкодування заподіяної злочином шкоди.
В даному випадку обвинувачений, скориставшись тим, що потерпілий вчинив крадіжку майна, своїми діями вводив в оману потерпілого, який вважав, що ОСОБА_12 діє правомірно, спрямовує надані йому кошти для погашення шкоди, яка утворилась у Бігоса внаслідок вчинення ним крадіжки, і передавав йому для цього кошти, якими обвинувачений заволодівав шляхом обману.
Дії ОСОБА_12 по епізоду заволодіння коштами потерпілого слід перекваліфікувати з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, як повторне заволодіння чужим майном шляхом обману.
Крім того, доводи сторони обвинувачення, що ОСОБА_12 вчинив бездіяльність службової влади в умовах особливого періоду, не грунтуються на законі та наявних в матеріалах провадження доказах.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ та організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17 березня 2014 року Виконуючим обов`язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ. Згідно з п. 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ набрав чинності з дня його опублікування 18 березня 2014 року. Відповідно до п. 3 зазначеного Указу мобілізація проводилась протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Таким чином, з 18 березня 2014 року в Україні відповідно до абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та абз. 4 ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов`язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено п. 3 Указу, тобто 45 діб.
Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 становила 45 діб: з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року.
Указом Виконуючого обов`язки Президента України від 6 травня 2014року № 454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено Законом України № 1240-VІІ від 06.05.2014 року, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України № 1240-VІІ набрав чинності 7 травня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 6 травня 2014 року № 454/2014 становила 45 діб: з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року.
Указом Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014, який затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22 липня 2014 № 1595-VІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607/2014 становила 45 діб: з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року.
Указом Президента України від 14 січня 2015 року № 15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 року № 113-VІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 року № 113-VІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15 становила 210 діб: з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
Отже, з моменту видання Президентом України першого Указу «Про часткову мобілізацію», у державі розпочався особливий період.
З вищевикладеного вбачається, що особливий період в Україні діяв з 18 березня 2014 року по 2 травня 2014 року; з 7 травня 2014 року по 21 червня 2014 року; з 24 липня 2014 року по 7 вересня 2014 року; з 20 січня 2015 року по 22 серпня 2015 року.
В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Разом з тим, сторона обвинувачення будь-яких належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження продовження особливого періоду в Україні після 22 серпня 2015 року до суду не надала.
Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Оскільки ж законом чітко не визначено порядку припинення особливого періоду, то ОСОБА_12 не може ставитись у вину вчинення злочину у вказаний період.
Поскільки обвинувачений, являючись військовою службовою особою, не направив до органу досудового розслідування повідомлення про підлеглого, який вчинив кримінальне правопорушення, тобто ОСОБА_12 вчинив бездіяльність військової влади, його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 426 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, його стан здоров`я та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, є інвалідом 2 групи, має на утриманні двоє неповнолітніх дітей, що пом`якшує покарання.
Обставин, як обтяжують покарання, судом не встановлено.
Згідно ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
За змістом кримінального закону ступінь тяжкості вчиненого злочину передбачає не тільки врахування самої кваліфікації тяжкості злочинів, визначеної ст. 12 КК України, а й включно з цим індивідуальних особливостей вчиненого злочинного діяння.
Враховуючи наведене, судом також враховується тяжкість вчиненого, конкретні дії обвинуваченого, обстановку, при якій були вчинені злочини, індивідуальні особливості вчинених злочинних діянь, ставлення обвинуваченого до скоєного, а також те, що злочин вчинено військовослужбовцем командного складу відносно підлеглого військовослужбовця з використанням свого службового становища, що в значній мірі підриває авторитет Збройних сил України у військовослужбовців та в суспільстві. За таких обставин суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства. Підстав для застосування більш м`якого покарання суд не находить.
Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Про застосування щодо обвинуваченого Закону «Про амністію у 2016 році» обвинувачений згоди не дав.
Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст. 100 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.129, 368-370,373-376 КПК України, суд
ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 426 КК України, та призначити покарання :
за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців,
за ч. 1 ст. 426 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 2 місяці.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити 1 рік 6 місяців позбавлення волі.
Строк покарання засудженому обраховувати з моменту фактичного затримання з метою доставки до місця відбування покарання.
Зарахувати в строк відбуття покарання час перебування під вартою з 14 березня по 17 березня 2016 року включно.
книгу інвентаризаційного опису №2015, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Хмельницького гарнізону, повернути військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_4 ,
кошти в розмірі 6900 грн., що знаходяться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів військової прокуратури Хмельницького гарнізону, повернути ОСОБА_53 ,
На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.