11-кп/775/295/2018(м)
265/7356/17

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 366 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 серпня 2018 року м. Маріуполь
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю: прокурора ОСОБА_6
обвинуваченої ОСОБА_7
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Маріуполя Донецької області, громадянки України, із вищою освітою, одруженої, працюючої вихователем ДНЗ № 76 м. Маріуполя, раніше не судимої, яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1
визнано винною за ч. 1 ст. 366 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 1700 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 березня 2018 року ОСОБА_7 визнано винною за вчинення злочину при наступних обставинах.
ОСОБА_7 , згідно наказу управління освіти Маріупольської міської ради Донецької області № 664Л від 27.08.2009 р. призначена на посаду завідувача Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Ясла-садок № 76 «Весняночка» управління освіти Маріупольської міської ради.
Згідно посадової інструкції завідувача Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Ясла-садок № 76 «Весняночка» управління освіти Маріупольської міської ради (далі - посадова інструкція), ОСОБА_7 повинна знати Конституцію України; закони, постанови та розпорядження, регламентуючі освітню діяльність, та інші нормативно-правові акти Міністерства освіти та науки України, Департаменту освіти і науки Донецької облдержадміністрації, управління освіти Маріупольської міської ради; пріоритетні напрямки розвитку дошкільної освіти України, Конвенцію про права дитини; інструктивно-нормативні документи, регламентуючі освітню діяльність в дошкільному навчальному закладі; теорію та методи управління навчальним закладом; основи організації фінансово-господарської діяльності навчального закладу тощо.
Крім того, згідно посадової інструкції, ОСОБА_7 в межах своїх повноважень розпоряджається бюджетними коштами, забезпечує результативність та ефективність їх виконання. В межах встановлених коштів формує фонд оплати праці з розподілом його на базову та стимулюючу частину. Затверджує структуру та штатний розпис дошкільного навчального закладу. Вирішує кадрові, адміністративні, фінансові, господарські та інші питання. Здійснює адміністративно-господарську діяльність. Забезпечує розвиток та укріплення матеріальної бази дошкільного закладу, зберігає майно, обладнання та інвентар, раціонально використовує грошові кошти і складає встановлену звітність. Облік та збереження документації, тощо.
Таким чином, ОСОБА_7 обіймала в Комунальному дошкільному навчальному закладі комбінованого типу «Ясла-садок № 76 «Весняночка» управління освіти Маріупольської міської ради посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, і в силу цього була службовою особою вищезазначеного закладу.
Займаючи вказану посаду, в період часу з 13.07.2014 року по 06.01.2016 року, точний час слідством не встановлений, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, яка постійно обіймає в державній установі посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, перебуваючи у приміщенні Комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу «Ясла-садок № 76 «Весняночка» управління освіти Маріупольської міської ради за адресою: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лютнева, 26, діючи умисно, будучи достовірно обізнаною про відсутність прибиральника службових приміщень ОСОБА_9 та діловода ОСОБА_10 на робочому місці у вказаний період часу, внесла до офіційних документів - табелів обліку робочого часу форми № П-5, затвердженої наказом Міністерства статистики України № 489 від 05.12.2008 р. завідомо неправдиві відомості щодо перебування ОСОБА_9 на робочому місці та тривалості відпрацьованого нею робочого часу за періоди липень-серпень 2014 р., грудень 2014 р., січень-травень 2015 р. та завідомо неправдиві відомості щодо перебування ОСОБА_10 на робочому місці та тривалості відпрацьованого нею робочого часу за періоди вересень-грудень 2014 р., січень-березень 2015 р., вересень 2015 р., листопад-грудень 2015 р., січень 2016 р..
На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок незаконний і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням Закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості. Просить вирок в частині призначення покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України покарання у вигляді штрафу в розмірі 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн. з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком 1 рік 6 місяців.
На вказану апеляційну скаргу захисником ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_7 подані заперечення, в яких вказує, що вирок суду першої інстанції законний, застосування положень ст. 69 КК України відносно ОСОБА_7 є обґрунтованим і законним. Просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Висновки суду про винність ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій в апеляційному порядку не оскаржуються.
Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання та безпідставне не призначення їй додаткового покарання, то вони не можуть вважатися обґрунтованими.
Мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, те, що тяжких наслідків від дій обвинуваченої не настало, дані про особу винної, яка раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, характеризується позитивно, має постійне місце проживання, сім`ю, стійкі соціальні зв`язки, визнала вину, у вчиненому щиро покаялась, сприяла розкриттю злочину, відсутність обтяжуючих обставин.
Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_7 основне покарання за ч. 1 ст. 366 КК України, яке не є мінімальним у межах санкції інкримінованої статті КК України.
Разом з тим, зваживши на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої - щире каяття та сприяння слідству, ненастання тяжких наслідків від дій обвинуваченої, вчинення злочину внаслідок тяжких обставин, що склалися в сім`ях співробітників через проведення АТО на територіях Донецької та Луганської областей, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування при призначенні ОСОБА_7 покарання положень ст. 69 КК України в частині не застосування до неї додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків.
Таке покарання, на переконання колегії суддів, є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в частині призначеного як основного, так і додаткового покарання, доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного покарання, а відтак і необхідності скасування судового рішення через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості прокурор в апеляційній скарзі не навів.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду ухвалений законно і обґрунтовано і підстав для його скасування або зміни немає, апеляційна скарга є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 березня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді: