Справа № 524/4995/18
Провадження № 1-кп/524/329/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2018 року Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі:
Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001791, по обвинуваченню:

неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кременчука Полтавської області, українця, громадянина України, закінчив 9 класів ЗОШ № 1, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

29.05.2018 року близько 14-00 години, точного часу слідством не встановленому, неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи на березі озера території колишніх «Арт Складів», розташованого по вул. Пролетарській в м.Кременчуці, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи на те законних підстав, без подолання перешкод, таємно, шляхом вільного доступу, заволодів мобільний телефоном марки «Xiaomi Redmi 4X» з сім карткою стільникового зв`язку «Київстар» та сім карткою карткою стільникового зв`язку «ПрАТ МТС Україна», який лежав в спортивній сумці поруч з речами на березі озера, та на праві власності належить ОСОБА_7 .. В подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2245 від 14.06.2018 року, станом на 08.06.2018 року вартість викраденого мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4X» становить 2221,48 грн.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчиненого, як визначено в обвинувальному акті, а саме те, що 29.05.2018 року вдень, перебуваючи на березі озера території колишніх «Арт Складів», розташованого по вул. Пролетарській в м.Кременчуці, не помітно для оточуючих з сумки потерпілого, що лежала на берегу, викрав мобільний телефон. Розкаюється в скоєному, вся заподіяна шкода відшкодована. Просить суворо не карати та передати під нагляд матері.
Неповнолітній потерпілий ОСОБА_7 та його законний представник ОСОБА_8 в судове засідання подали клопотання, в яких просили розглядати справу без їх участі, претензій матеріального характеру до обвинуваченого не мають, цивільного позову заявляти не будуть, не заперечують проти передачі обвинуваченого під нагляд батьків.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_6 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правпорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши їм положення ст.. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст.. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нікім не оспорюються.
Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.
Обвинувачений ОСОБА_6 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.
Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, оцінюючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правпорушенні.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 заявили клопотання про звільнення в порядку ст.. 105 КК України неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 від покарання та просили застосувати до нього примусові заходи виховного характеру, у вигляді передачі неповнолітнього ОСОБА_6 під нагляд матері ОСОБА_5 строком на 1 рік.
Відповідно до ч.1 ст. 105 КК України, неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки на момент постановлення вироку неповнолітній не потребує застосування покарання.
У цьому разі суд застосовує до неповнолітнього один чи декілька примусових заходів виховного характеру, визначених частиною 2 статті 105 КК України.
Згідно Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2017 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження щодо неповнолітніх», рішення про звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру приймається за результатами судового розгляду обвинувальним вироком суду. При цьому слід зазначити, що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (чч.4 і 5 ст.74, ч.1 ст.105 КК), «звільнення від відбування покарання» (стст.75, 79, 104 КК), «звільнення від призначеного покарання» (ст.. 78 КК) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів в цілому. Іншими словами, суд, приймаючи рішення про звільнення неповнолітнього від покарання із застосуванням заходів виховного характеру відповідно до ч.2 ст. 373 КПК, постановляє вирок, яким визнає обвинуваченого винуватим у вчиненому злочині (кримінальному правопорушенні) керуючись ст.. 105 КК звільняє його від покарання без визначення його виду і розміру та застосовує примусові заходи виховного характеру.
Відповідно до п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», передача неповнолітнього під нагляд батьків або осіб, які їх заміняють (п.3 ч.2ст.105 КК України), допускається лише за наявності даних про те, що вони здатні забезпечити позитивний виховний вплив на нього та постійний контроль за його поведінкою. При цьому строк нагляду, передбачений п.3 ч.2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього. Цей нагляд має здійснюватись, не менш одного року, оскільки за коротшого строку він буде малоефективним, але не довше, ніж до досягнення особою повноліття.
Відповідно до вимог ст.. 12 КК України скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення класифікується як злочин середньої тяжкості.
Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не засуджувався, за місцем навчання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , у відповідності до ст.. 66 КК України, суд визнає вчинення злочину неповнолітнім, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання неповнолітнього ОСОБА_6 , відповідно до ст.. 67 КК України, судом не встановлено.
Із досудової доповіді органу пробації слідує, що поведінка обвинуваченого не становить небезпеки для суспільства, виправлення ОСОБА_6 є можливим без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк, не становить високої небезпеки для суспільства.
При ухваленні даного вироку, крім наведених відомостей про особу неповнолітнього, суд враховує його ставлення до вчиненого злочину, умови його життя та виховання. Останній виховується рідною матір`ю.
Враховуючи, що кримінальне правопорушення за яким обвинувачується ОСОБА_6 , відноситься до злочинів середньої тяжкості, і його вчинено ним у неповнолітньому віці, обставини справи та дані, які характеризують особу обвинуваченого, який вчинив злочин вперше, щиро розкаявся, думку прокурора, який вважає можливим звільнити неповнолітнього обвинуваченого від покарання із застосуванням до нього примусових заходів виховного характеру, та думки інших учасників судового провадження про можливість перевиховання неповнолітнього, суд доходить висновку, що обвинувачений на час постановлення вироку не потребує застосування покарання та його можливо звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру.
Вирішуючи питання про те, який саме примусовий захід виховного характеру, перелік яких визначений ч.2 ст. 105 КК України буде найбільш ефективним та забезпечить позитивний виховний вплив, суд, з урахуванням вищезазначених відомостей про особу обвинуваченого, вважає необхідним застосувати до ОСОБА_6 примусові заходи виховного характеру, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, у вигляді передачі неповнолітнього під нагляд матері ОСОБА_5 .
Строк передачі неповнолітнього під нагляд матері, передбачені п.3 ч.2 ст. 105 КК України, суд встановлює з урахуванням конкретних обставин справи та мети виправлення неповнолітнього тривалістю один рік.
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
На підставі ч.1 ст. 105 КК України, звільнити ОСОБА_6 від покарання, без визначення його виду і розміру, із застосування примусових заходів виховного характеру у виді передачі під нагляд матері ОСОБА_5 строком на один рік.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Апеляційного суду Полтавської області, шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з моменту його проголошення через Автозаводський районний суд м.Кременчука.

Суддя ОСОБА_1