Справа № 484/2900/18
Провадження: № 1-кп/484/330/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06.11.2018р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001371, за обвинуваченням

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, одруженого, має малолітню длитину: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має середню освіту, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_3
УСТАНОВИВ:

4 червня 2018 року приблизно о 21:00 год. у домоволодінні за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 під час конфлікту між ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_6 на ґрунті неприязних відносин, що виникли раптово, обвинувачений з метою спричинення тілесних ушкоджень, стоячи обличчям до ОСОБА_6 , схопив останню обома руками за верхній одяг потерпілої, розірвавши його, потім ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, схопив потерпілу за плечі та наніс їй декілька ударів кулаком правої руки в обличчя та декілька ударів металевим, господарським відром в область підколінної ямки зліва. Своїми діями обвинувачений завдав ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді синців обличчя, тулубу, кінцівок, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Обвинувачений на судовому засіданні свою вину визнав частково, вказуючи, що дійсно між ним та потерпілою 04.06.2018р. виник конфлікт, під час якого він відштовхував потерпілу від себе, хапав за плечі та наніс потерпілій декілька ударів по голові, але не кулаком, а долонею. Відро він кинув у її бік, але по ній воно не попало. Він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Про вчинене щалкує. Просив призначити йому покарання у виді громадських робіт, пояснюючи, що він не працює, отже коштів на сплату штрафу не має. Цивільний позов визнав частково, а саме: в частині витрат на лікування в сумі 361,30грн., на проїзд до лікарні та правоохоронних органів в сумі 240грн. та моральну шкоду в сумі 2000грн. В частині стягнення з нього вартості мобільного телефону в розмірі 499,90грн. він позов не визнав, зазначаючи, що телефон він не розбивав.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 19.06.2018р. та таблиці зображень до нього такі ж пояснення обвинувачений давав на досудовому слідстві.

Потерпіла на судовому засіданні вказала, що 04.06.2018р. в будинку за місцем їх спільного проживання обвинувачений, який прийшов додому випивший, під час сварки схопив її за одяг, порвавши його. Схопив руками за плечі. Після цього завдав їй декілька ударів кулаками в голову. Також він кинув в неї відро, яке попало по ногах. Просила призначити йому суворе покарання. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, вказуючи, що вона витратила кошти на лікування в сумі 361,39грн. та на проїзд до м. Первомайська до лікарні та правоохоронних органів в сумі 240грн., під час сварки обвинувачений розбив її мобільний телефон вартістю 499,90грн. Крім того, діями обвинуваченого їй завдана моральна шкода, яку вона оцінила в 10000грн., оскільки вона змушена була терпіти фізичний біль, через сліди побиття їй соромно було виходити з будинку, вона докладала зусилля для відновлення стану здоров`я та побуту.

Аналогічні пояснення потерпіла дала під час проведення слідчого експерименту 13.06.2018р., що підтверджується протоколом проведення слідчого експерименту та таблицею зображень до нього.

Відповідно до висновка експерта №361-М від 20.06.2018р. у ОСОБА_6 виявлені синці обличчя: три синці на лобі більше зліва червонуватого кольору, синець спинки носу з переходом на праву виличну ділянку; синці тулубу та кінцівок: на правому плечовому суглобі, плечі п`ять синців з жовтуватим відтінком, два синці лівого плеча, шість синців на лівій молочні залозі, на правій один синець, в підколінній ямці зліва два синці. Дані тілесні ушкодження могли утворитись в строк, указаний в ухвалі від дії тупого(их) твердого(их) предмету(ів) та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Синці на обличчі могли утворитись від двох-трьох ударів кулаком у вказану ділянку. Синці на кінцівках, тулубі, вірогідніше всього виникли від здавлення тіла потерпілої пальцями рук людини. Вказані тілесні ушкодження при падінні з висоти власного зросту утворитись не могли.

З вказаного висновка вбачається, що синці на обличчі потерпілої утворились саме від ударів кулаками, а не долонями, як зазначає обвинувачений.

Обвинувачений та потерпіла вказали суду, що безпосередні свідки, які б бачили нанесення ударів потерпілій, відсутні. Отже учасники процесу вважали, що немає необхідності викликати та допитувати свідків, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Отже, враховуючи викладене вище, те, що обвинувачений факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілій не заперечує, ступінь тяжкості таких ушкоджень не оспорює, суд визнав недоцільним виклик та допит свідків та роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, в апеляційному порядку.
Таким чином суд вважає доведеним винуватість ОСОБА_3 у навмисному спричиненні потерпілій легких тілесних ушкоджень за обставин, викладених в обвинувальному акті, отже дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.1 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог, викладених в п. п. 1, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання»при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст.. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості, негативна характеристика на нього за місцем проживання відсутня, постійної роботи обвинувачений не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, інвалідності не має, є учасником бойових дій.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи викладені обставини, думку потерпілої, висновок досудової доповіді щодо обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком, який наближений до максимального, яке буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, на які посилається сторона у справі як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається саме на цю сторону.
Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Обвинувачений визнав позовні вимоги про стягнення витрат на лікування та проїзд до лікарні та правоохоронних органів до м. Первомайська в повному обсязі. На підтвердження зазначених вимог потерпілою надані фіскальні чеки та квитки. Отже, враховуючи, позицію обвинуваченого, суд приходить до висновку, що в цій частині позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Доказів того, що під час нанесення тілесних ушкоджень потерпілій обвинувачений розбив мобільний телефон, який їй належав, ОСОБА_6 суду не надала. Таким чином позов в цій частині слід залишити без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, і не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується особою, які її завдала, за наявності її вини.
Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд вважає, що є безумовним, що в результаті спричинення тілесних ушкоджень внаслідок будь-яких злочинних дій, кожна людина зазнає емоційні, душевні переживання, отже вважає доведеною наявність моральної шкоди, спричиненою потерпілій даним кримінальним правопорушенням.
Враховуючи тяжкість спричинених потерпілій тілесних ушкоджень, що потягли вимушені зміни у її життєвих зв`язках та у звичайному способі життя, настання негативних змін в її здоров`ї та житті, а також те, що вона змушена була систематично з`являтися до правоохоронних органів та суду, відчувала фізичні страждання в зв`язку з отриманими травмами, а також душевні страждання, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди обґрунтований, але підлягає частковому задоволенню в сумі 2 000грн.
Речові докази та витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 180 (сто вісімдесят) годин.

Цивільний позов, заявлений потерпілою, задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 витрати на лікування в сумі 361,30коп., на проїзд в сумі 240грн. та 2 000грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди, всього 2601 грн. (дві тисячі шістсот одну)грн. 39коп.

Позов в іншій частині залишити без задоволення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1