Ухвала
Іменем України
18 жовтня 2018 року

м. Київ
провадження № 51-4833 км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
особи, щодо якої закрито
кримінальну справу ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Постановою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.124 КК України закрито на підставі ст.49 КК України. Звільнено ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ст.124 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виділено в окреме провадження для розгляду по суті в порядку цивільного судочинства.
Вирішено питання про речові докази у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року залишено без зміни.
Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він, 26 червня 2011 року приблизно о 00 годині 30 хвилин, перебуваючи біля кафе «Сказка», яке розташоване по вул. Г.Правда 5, в м. Орджонікідзе, Дніпропетровської області, побачивши, що його знайомого ОСОБА_9 безпричинно з хуліганських спонукань б`ють, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , які за дане діяння притягнуті до кримінальної відповідальності за ч.4 ст.294 КК України та кримінальна справа стосовно них знаходиться у суді. Припиняючи хуліганські дії останніх, побоюючись за життя і здоров`я свого знайомого ОСОБА_9 і за своє життя, оскільки їм став погрожувати ОСОБА_11 , тримаючи в руці занесений для удару туристичний ніж, діючи з метою необхідної оборони ОСОБА_9 і себе, але перевищивши при цьому її межі, навмисне зробив чотири постріли з належного йому травматичного пістолета марки ПМР ХК НН 29051965 » калібру 9 мм., спорядженого травматичними боєприпасами з гумовими кулями, в передню частину тулуба гр. ОСОБА_11 , тим самим завдавши йому тілесні ушкодження, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та, крім цього, легкі тілесні ушкоджень. Перевищення меж необхідної оборони ОСОБА_13 виразилося в тому, що згідно висновку балістичної експертизи № 32 / 07-209 від 26.08.2011 року постріли в ОСОБА_11 , він здійснив використовуючи патрони з маркуванням «UMA 9 mm P.A. Knall », які є патронами «посиленими» калібру 9 мм. P.A. виготовленими зі значним порушенням вимог безпеки, що і призвело до заподіяння ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_7 просить скасувати постановлені судові рішення щодо ОСОБА_6 , а справу направити на новий розгляд в суд першої інстанції. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності і закрив провадження по справі так як в його діях вбачаються ознаки більш тяжкого злочину, які на її думку, повинні бути кваліфіковані за ч.1ст.115 КК України. Стверджує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про направлення справи на додаткове розслідування. Наголошує про допущені під час досудового слідства порушення, залишені поза увагою судів, під час судових розглядів, зокрема про: порушення строків досудового слідства, відсутність постанови про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за ст.124 КК; проведення слідчим ОСОБА_14 , 21 листопада 2011року незаконних слідчих дій; відсутність фототаблиці до протоколу відтворення за участю ОСОБА_6 .

Позиції інших учасників судового провадження

ОСОБА_6 подав письмове заперечення у якому звертає увагу на безпідставність вимог касаційної скарги потерпілої ОСОБА_7 та просить залишити оскаржувані судові рішення щодо нього, без зміни. Таку ж позицію він підтримав і під час касаційного розгляду.

Прокурор в суді касаційної інстанції заперечив проти задоволення вимог касаційної скарги потерпілої.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 395 КПК України 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене. Невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Твердження потерпілої про те, що суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності і закрив провадження по справі є необґрунтованими з огляду на таке.

Пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України передбачена можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який законом передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.11-1 КПК України 1960 року , суд в судовому засіданні, за наявності підстав, передбачених ч.1 ст.49 КК України закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Згідно вимог ст. 282 КПК України 1960 року якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені ст. 11-1 цього Кодексу, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя постановою, закриває справу.

Системний аналіз наведених норм свідчить, що таке звільнення є обов`язковим, а не правом суду.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ст. 124 КК України, який відповідно до вимог ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, разом з тим, він на протязі п`яти років з дня скоєння злочину не ухилявся від слідства та суду, не притягався до кримінальної відповідальності, що є підставою для застосування ст. 49 КК України .
Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до ст.275 КПК України 1960 року, розгляд справи проводиться судом першої інстанції тільки відносно підсудних та тільки в межах висунутого обвинувачення. Вказаних вимог закону судом першої інстанції під час розгляду кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 дотримано.
Що стосується доводів касаційної скарги щодо необґрунтованої відмови у задоволенні клопотання про направлення справи на додаткове розслідування,то вони також не є слушними.

Як видно із матеріалів справи, за результатами розгляду зазначеного клопотання представника потерпілої, суд, 04 квітня 2013 року, виніс постанову про відмову у направленні справи на додаткове розслідування. У постанові наведені вичерпні мотиви такого рішення, вона є чинною. Крім того, під час розгляду кримінальної справи сторони мали можливість оскаржити зазначене судове рішення, відповідно до положень ст.281 КПК 1960 року, однак таким правом не скористалися.

Судження потерпілої про порушення строків досудового слідства були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та встановлено, що з моменту порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 і до направлення її прокурору з обвинувальним висновком, досудове слідство неодноразово зупинялося у звязку із хворобою обвинуваченого, що беззаперечно тягло за собою зупинення перебігу процесуальних строків.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності постанови про порушення кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 за ст.124 КК України не грунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 98 КПК 1960 року за наявності приводів і підстав, зазначених у статті 94 КПК, прокурор, слідчий, орган дізнання зобов`язані винести постанову про порушення кримінальної справи. Коли є досить доказів, які вказують на вчинення злочину певною особою, слідчий виносить мотивовану постанову про притягнення цієї особи як обвинуваченого(ст. 131 КПК). Якщо під час досудового слідства виникне необхідність змінити пред`явлене обвинувачення або доповнити його, слідчий зобов`язаний заново пред`явити обвинувачення (ст. 141 КПК).

На виконання зазначених приписів, було порушено кримінальну справу, ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення. 08 травня 2012 року, слідчим була винесена постанова про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 на ст.124 КК України, за цією статтею йому пред`явлено обвинувачення і обвинувальний висновок спрямовано до суду. Постанова не скасована, належним чином мотивована та відповідає положенням кримінально-процесуального закону.

Посилання потерпілої на те, що слідчим ОСОБА_14 21.11.2011р. проводились незаконні слідчі дії та на відсутність фототаблиці до протоколу відтворення за участю ОСОБА_6 не підтверджено матеріалами справи.

Таким чином, із викладеного слідує, що суд першої інстанції , зберігаючи об`єктивність і неупередженість створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та ухвалив рішення, яке цілком відповідає вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції в повній мірі перевірив доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_7 , які є аналогічними доводам, викладеним у касаційній скарзі, та визнав їх безпідставними, про що в ухвалі, відповідно до ст. 377 КПК України 1960 року, навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які відповідно до ст.370 КПК України 1960 року були б безумовними підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 394-396КПК України 1960 року, суд вважає, що касаційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення.

З цих підстав Суд постановив:

Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3