ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 201/8080/18
Провадження № 1-кс/201/5014/2018
УХВАЛА
іменем України

25 липня 2018 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

з секретарем

судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

ювенального слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

педагога ОСОБА_6

психолога ОСОБА_7

представника управління

служби у справах дітей

Соборної районної у місті

Дніпрі ради ОСОБА_8

підозрюваного ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро внесене під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001593 від 29.06.2018 року клопотання слідчого СВ Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 , погодженого з прокурором прокуратури Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, із середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, погодженим з прокурором, до суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 .

В обґрунтування клопотання слідчий вказав на те, що неповнолітній ОСОБА_10 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), 28.07.2018 року, близько 12 годин 30 хвилин, знаходячись у приміщенні «ательє ремонту одягу» розташованого за адресою: м. Дніпро, бульвар Слави, 9, побачив, на столі майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі 7» вартістю 6 000 грн., який неповнолітній ОСОБА_10 визначив як об`єкт свого злочинного посягання. Далі він, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих спонукань та особистої зацікавленості, скоюючи злочин повторно, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, взяв з столу вище вказаний мобільний телефон, однак в цей час його злочинні дії були помічені потерпілою ОСОБА_11 .

Далі, неповнолітні ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що його дії припинили бути таємними, та стали відкритими для оточуючих, не повертаючи викрадене майно, що належить ОСОБА_11 , вибіг із приміщення зазначеного «ательє ремонту одягу», не відреагував на заклики потерпілої ОСОБА_11 припинити злочин. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений уже на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), діючи умисно з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, скоюючи злочин повторно, розуміючи, що його дії є очевидні для самої потерпілої, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, повалив потерпілу на землю після чого наніс три удари правою та лівою руками затиснутим в кулак в потилицю потерпілої тим самим подавив її волю до самооборони. Після чого неповнолітній ОСОБА_10 з місця скоєння злочину з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду потерпілій ОСОБА_11 на загальну суму 6 000 гривень.

Таким чином неповнолітній ОСОБА_10 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно.

Також, під час досудового розслідування встановлено, що 24.07.2018 року, близько 15.00 годин, неповнолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи біля будинку №46 розташованого на просп. Героїв в м. Дніпро, побачив неповнолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в котрого при собі був рюкзак різнокольоровий, всередині котрого перебував мобільний телефон ТМ «Honor 6» чорного кольору, котрий належав потерпілому. Далі, в неповнолітнього ОСОБА_10 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого (грабіж), вчинене повторно, а саме мобільного телефону ТМ «Honor 6» чорного кольору, вартістю 8000 грн. та котрий він визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, неповнолітній ОСОБА_10 реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, підбіг до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 та знаходячись в положенні своїм обличчям до спини неповнолітнього потерпілого, своєю правою ногою областю стопи, спричинив два удари в спину потерпілого, а саме в область лопатки. Від зазначених ударів, неповнолітній ОСОБА_13 впав на землю на живіт, однак знаходився при тямі. Після чого, неповнолітній ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, спричинив один удар, своєю правою рукою, стиснутою в кулак, в область правої частини голови потерпілого. Після чого, неповнолітній ОСОБА_10 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, взяв рюкзак потерпілого, котрий впав з останнього, своєю правою рукою, розстебнув блискавку на рюкзаку, дістав з рюкзака мобільний телефон ТМ «Honor 6» чорного кольору.

Далі, неповнолітній ОСОБА_10 доводячи свій злочинний умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинене повторно, тримаючи в своїй правій руці мобільний телефон ТМ «Honor 6» чорного кольору, зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлена достатність доказів для повідомлення підозри неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України тобто, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, що підтверджується зібраними у провадженні матеріалами досудового розслідування, а саме:

- протоколом огляду місця події від 24.07.2018 року;

- речовими доказами, вилученими на місці скоєння правопорушення від 24.07.2018 року;

- показами законного представника малолітнього потерпілого ОСОБА_14 від 25.07.2018 року;

- показами неповнолітнього потерпілого ОСОБА_13 від 25.07.2018 року;

- протоколом огляду місця події від 28.06.2018 року;

- медична довідка від 28.06.2018 року про хуліганську травму;

- показами потерпілої ОСОБА_11 від 04.07.2018 року;

- висновком судово-медичного спеціаліста №1975

- медичною випискою №1506

- пред`явленням впізнання за участю потерпілої ОСОБА_11 від 25.07.2018 року;

- іншими матеріалами справи в їх сукупності.

25.07.2018 гр. ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

На підставі вищезазначеного, в клопотанні ставиться питання про застосування запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_10 тримання під вартою у зв`язку з тим, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до шести років.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали, на його задоволенні наполягали.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечували, просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали клопотання та надані суду матеріали кримінального провадження №0001593, суд, враховуючи необхідність забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 29.06.2018 року внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001593 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_10 підозрюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищувати, сховати або спотворювати будь-яку з речей які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено підстави для застосування запобіжного заходу, до яких відносяться:

1. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2. наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий або прокурор;

3. недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам або ризику, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», відповідно до якого для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

Також, на думку суду, доведеними є ризики, передбачені п.п. 1-3 ч.1 ст. 177 КПК України, такі як можливість переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні та знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний, розуміючи тяжкість підозри може вживати будь-яких заходів для введення слідства в оману та спотворювання всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а в разі неможливості вчинення таких дій, може покинути місце свого постійного проживання з метою уникнення покарання.

Слідчим та прокурором доведено і недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, так як підозрюваний ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, що підтверджується копією пред`явленої йому підозри. При цьому підозрюваний раніше судимий, а скоєний ним злочин є тяжким, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до шести років, тому перебуваючи на волі може, з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може зникнути з місця проживання та переховуватись від органів досудового слідства, а також вплинути на свідків з метою уникнення покарання або взагалі знищити, пошкодити чи спотворити документи та речі, які мають суттєве значення для проведення досудового слідства та встановлення істини по справі.

Виходячи з вищенаведених обставин, а також з особистості підозрюваного, який раніше судимий, при цьому підозрюється у скоєнні злочину, який є тяжкий, поєднаний із насильством, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, тому лише такий запобіжний захід як тримання під вартою на думку суду забезпечить дотримання підозрюваним ОСОБА_10 процесуальних обов`язків під час досудового слідства та в суді. Підстав для застосування менш суворого запобіжного заходу суд не вбачає.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_10 підозрюється у скоєнні злочину вчиненого із погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя людини, суд вважає за необхідне при постановлені ухвали у кримінальному провадженні не визначати розмір застави.

На підстави викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
Клопотання - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань №4 строком на 60 (шістдесят) днів.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 22 вересня 2018 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1