Апеляційний суд Рівненської області
_____________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 червня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в дистанційному судовому провадженні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовнодострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , засудженого:1) 13.08.2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;2) 02.11.2015 року Горохівським районним судом Волинської області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 70, ч.4 ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі;3) 26.01.2016 року Бродівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 4) 24.03.2016 року Бродівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,
з участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_5 ,
представника
Катеринівської ВК-46 ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року відмовлено в задоволенні в задоволенні клопотання засудженого про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 ..

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що оскільки засуджений ОСОБА_5 31.03.2017 року був повернутий до дільниці соціальної ресоціалізації за грубе порушення порядку відбування покарання, тобто порушував режим утримання та вважається таким, що потребує підвищеного контролю за поведінкою, тому таке клопотання засудженого є передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.
В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати щодо нього ст.81 КК України. В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що судом першої інстанції при ухвалені судового рішення неповно вивчено дані про його особу, зокрема, що адміністрація колонії заохочувала його за сумлінну поведінку та працю, а характеристика, яку судом враховано при винесені ухвали, була написана адміністрацією колонії, коли комісія установи йому відмовила у умовно-достроковому звільненні.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судової та особової справи засудженого, доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не належить до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялась умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року №2, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів особої справи, ОСОБА_5 засуджений 24.03.2016 року Бродівським районним судом Львівської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 18.10.2016 року частково приєднано невідбуту частину покарання від 02.11.2015 року до покарання за вироком від 24.03.2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент подання засудженим ОСОБА_5 клопотання, ним дійсно відбуто 3/4 строку призначеного покарання (невідбута частина покарання на момент розгляду справи становить 7 місяців 10днів).
Так, з характеристики від 29.09.2017 року на засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній характеризується посередньо, на оперативно профілактичних обліках не перебуває, працевлаштований на виробництві установи розкрійником в швейній дільниці. До роботи ставиться сумлінно, виконує поставлені перед ним виробничі завдання. Схильний до порушень норм, які визначають порядок та умови відбування покарання, потребує підвищеного контролю за поведінкою з боку представників адміністрації установи.
З матеріалів особової справи на засудженого ОСОБА_5 вбачається, що 16.09.2016 року рішенням адміністративної комісії Катеринівської ВК (№46) визнаний таким, що став на шлях виправлення та був переведений з дільниці соціальної ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації. Проте 31.03.2017 року засуджений повернутий до дільниці соціальної ресоціалізації за грубе порушення порядку відбування покарання, а саме затримання в стані талкогольного сп`яніння.
Крім того, рішенням комісії Катеринівської ВК Рівненської області (№46) від 29 вересня 2017 року відмовлено засудженому ОСОБА_5 у застосуванні умовно-дострокового звільнення як такому, що не довів свого виправлення.
Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Сумлінна поведінка характеризується дотриманням режиму відбування покарання; виконанням покладених на засудженого законних обов`язків; виконанням законних вимог представників адміністрації органу, що виконує покарання; підвищенням загальноосвітнього і професійно-технічного навчання; придбанням спеціальності; поведінкою у побуті; стримуванням від порушень режиму відбування покарання, від порушень правил внутрішнього розпорядку, від уживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор; неухильним додержанням загальноприйнятих норм і правил поведінки; активною участю у суспільному житті і сумлінним виконанням громадських доручень у процесі відбування покарання; прагненням своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин тощо.
Ставлення до праці характеризується постійною свідомою участю у суспільно корисній праці; систематичним виконанням трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи; внесенням раціоналізаторських пропозицій і винахідницьких відкриттів; відсутністю відмов від роботи, невиходів на роботу без поважних причин і порушень трудової дисципліни; виконанням норм виробітку; ставленням до майна, знарядь виробництва; прагненням придбати спеціальність або підвищити кваліфікацію; відсутністю трудових порушень; суворим додержанням правил охорони праці і правил техніки безпеки та ін.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що клопотання засудженого є передчасним , оскільки термін часу, протягом якого він характеризується установою позитивно є нетривалим, а повернення його до дільниці соціальної ресоціалізації за грубе порушення порядку відбування покарання свідчить про те, що засуджений не довів свого виправлення.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідивши сукупність доказів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 , оскільки останній не довів свого виправлення.
Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_5 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання.
За таких обставин висновки суду, викладені в ухвалі Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_5 відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, ухвала є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 21 лютого 2018 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , залишити без зміни , а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , без задоволення.
С У Д Д І :

________________ ________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3