Справа № 216/5307/16-к
1-кп/214/202/18
У Х В А Л А

13 вересня 2018 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000617 від 01.09.2016 року, відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор у судовому засіданні просив суд продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ще на два місяці, оскільки продовжують існувати ризики визначені ст.177 КПК України, враховуючи тяжкість скоєного останнім злочину, що виправдовує тримання під вартою останнього як виключну міру запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував з приводу продовження тримання його під вартою, подавши до суду письмове клопотання, в якому просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, посилаючись на те, що він має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має міцні соціальні зв`язки, мати похилого віку. Крім того, вину у вчиненні злочину він визнав, з`явився з повинною, а погіршення стану його здоров`я з урахуванням вищенаведеного визначає доцільність зміни запобіжного заходу. При цьому, просив врахувати позицію з приводу застування ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, викладену в рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі у рішеннях по справах «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року та «Белевитський проти Росії» від 01.03.2007 року.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримала клопотання свого підзахисного та просила суд його задовольнити, зважаючи на те, що ризики зазначені прокурором відсутні.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт, матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з наступних підстав.

Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування, доданого до обвинувального акту, під час досудового розслідування відносно ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвалою суду від 18.07.2018 року продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на два місяці до 15.09.2018 року, однак, враховуючи стадію судового розгляду даного кримінального провадження, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, визначеного вказаною ухвалою суду.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років.

Колегія суддів вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин, у вчиненні якого останній обвинувачується, відноситься до категорії особливо тяжкого. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину проти життя та здоров`я особи, не має постійного місця роботи, а отже, існує достатньо підстав вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п.79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання обґрунтованості тривалості тримання під вартою не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних його обставин. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи, а також, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу.

З урахуванням вищевикладеного, особи обвинуваченого ОСОБА_6 , є всі підстави вважати, що більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав та доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою на два місяці, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Приймаючи вказане вище рішення, колегія суддів хоча і враховує обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 , однак беручи до уваги вищезазначену позицію Європейського суду з прав людини, в сукупності з встановленими судом та доведеними прокурором ризиками, суд приходить до висновку, що тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , виправдовує тримання під вартою останнього як виключну міру запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого та його захисника на доцільність зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, суд оцінює критично з огляду на відсутність доказів, які б давали підстави для прийняття такого рішення.

Крім того, суд не приймає посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на не врахування судом при вирішенні поставленого ним питання вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування якої констатовано у вкаазних ним рішеннях Європейського суду з прав людини, оскільки при прийнятті вказаного вище рішення, суд врахував не тільки тяжкість злочину у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також попередню поведінку останнього, неодноразове притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, що дає підстави для очікувань про відсутність у нього наміру зупинятись у своїх злочинних діях, отже небезпека в такому випадку є явною, а обраний запобіжний захід є необхідним та достатнім для запобігання спробам вчиняти інші кримінальні правопорушення у світлі обставин справи, зокрема біографії та характеристики обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.176, 178, 183, 184, 331, 369, 371 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу задовольнити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт - відмовити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, строком на два місяці, тобто до 11 листопада 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2