Справа № 159/2785/17
Провадження № 1-кп/159/40/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі судових засідань Ковельського міськрайонного суду Волинської області у відкритому судовомузасіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001010 від 20 травня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ковеля Волинської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -
в с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_6 12 грудня 2015 року, близько 21 години, в с. Бердище Хелмського повіту (Республіка Польща) на автодорозі К-12, керуючи технічно справним автомобілем "Renault Master", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю близько 30 км/год в напрямку кордону, проявивши неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу в момент об`єктивного виявлення перешкоди, вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який знаходився на смузі руху автомобіля, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3-12 ребер справа та двобічним гемотораксом і забоєм правої легені, закритого перелому кісток тазу (кульшової западини справа) зі зміщенням, тупої травми живота, посттравматичної плексоневропатії правого поперекового та крижового сплетінь з помірним парезом розгиначів правої стопи, легким - згиначів правої стопи з стійким вираженим больовим невропатичним синдромом, які згідно пункту 2.1.3.й "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. 2.3, п. 12.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яким відповідають ст. 3 п. 1, п. 3, ст. 19.1 Правил дорожнього руху Республіки Польща, а саме:

п. 2.3 ПДР України - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну… не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п. 12.1 ПДР України - під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку;

п. 12.3 ПДР України - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, які водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди;

ст. 3 п. 1 ПДР Республіки Польща учасник руху і інша особа, що знаходиться на дорозі, зобов`язані зберегти обережність, або коли закон того вимагає особливу обережність, уникати всілякої дії, яка могла б спричинити загрозу безпеці або порядку дорожнього руху, ускладнити цей рух, або в зв`язку з рухом порушити спокій чи публічний порядок, також наразити будь-кого на небезпеку;

ст. 3 п. 3 ПДР Республіки Польща якщо учасник руху або інша особа спричинила загрозу безпеці дорожнього руху є зобов`язаною прийняти необхідні міри з метою невідкладного усунення загрози, а якщо б не могла б цього вчинити, повинна про загрозу попередити інших учасників;

ст. 19.1 ПДР Республіки Польща водій транспортного засобу зобов`язаний їхати з швидкістю, яка забезпечує контроль над транспортним засобом з врахуванням умов, в яких відбувається рух, а особливо: рельєф території, стан та видимість дороги, стан та вантаж транспортного засобу, атмосферні умови та інтенсивність руху.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння визнав частково. Суду показав, що 12 грудня 2015 року, близько 21 години, він повертався автомобілем "Renault Master" з Республіки Польща в Україну. На той час була погана видимість, йшов легкий дощ. При під`їзді до державного кордону, рухаючись по вільній від черги смузі руху зі швидкістю близько 30 км/год, на неосвітленій ділянці дороги назустріч йому виїхав вантажний автомобіль, який трохи засліпив його світлом фар. Потерпілий вийшов з автомобіля, який стояв в черзі до кордону, та стояв посередині проїжджої частини дороги спиною до його автомобіля. Побачив потерпілого за п`ять метрів, почав гальмувати, однак уникнути наїзду на потерпілого не вдалося. Визнає, що допустив порушення правил дорожнього руху, оскільки не передбачив можливості виходу потерпілого на проїжджу частину дороги, проявив неуважність, не вибрав безпечної швидкості руху. В той же час вказує, що потерпілий також порушив правила дорожнього руху, оскільки вийшов на проїжджу частину дороги, а тому потерпілий також винен в цій пригоді. У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати, не позбавляти його волі та не позбавляти права керування транспортними засобами.

Не зважаючи часткове визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненому, його винуватість у вчиненні інкримінованого протиправного діяння повністю доводиться зібраними та дослідженими в ході судового розгляду справи доказами.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 суду показав, що 12 грудня 2015 року він повертався власним автомобілем з Республіки Польща в Україну. Автомобіль стояв в черзі до кордону. Він вийшов з автомобіля, подивився вліво, однак жодних транспортних засобів на вільній смузі руху не побачив. Стояв біля автомобіля та дивився в напрямку його руху на кордон. Дерез декілька хвилин відчув удар в спину автомобілем, який рухався позаду нього. Від удару пролетів близько десяти метрів. Вважає, що обвинувачений стояв в черзі до кордону позаду нього, потім виїхав з черги та продовжував рух без ввімкненого світла фар, щоб об`їхати чергу. При цьому зазначив, що будь-яких опадів тоді не було, як і не було зустрічного вантажного автомобіля.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він в грудні 2015 року повертався власним автомобілем з Республіки Польща в Україну та стояв в черзі до кордону позаду автомобіля потерпілого ОСОБА_4 . Потерпілий вийшов зі свого автомобіля та стояв близько одного метра від його водійських дверей на суміжній смузі руху лицем до кордону. В цей момент на потерпілого здійснив наїзд автомобіль "Рено". Від удару потерпілий відлетів з місця зіткнення близько десяти метрів. Ствердив, що автомобіль "Рено" рухався в момент зіткнення без світла фар. Дорожнє покриття було сухе, дощу не було.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показала, що в той день вона їхала разом з обвинуваченим ОСОБА_6 в якості пасажира автомобіля "Рено". Вони рухались в сторону кордону по вільній від автомобілів, які стоять в черзі до кордону, смузі руху. На неосвітленій ділянці дороги, приблизно за п`ять метрів попереду побачила потерпілого, який вийшов на проїжджу частину дороги. Оскільки було темно, йшов дрібний дощ, назустріч їм виїхав зустрічний автомобіль та засліпив водія світлом фар, уникнути зіткнення з потерпілим не вдалось. Після зіткнення вийшли з автомобіля та почали надавати потерпілому першу допомогу. Ствердила, що обвинувачений ОСОБА_6 рухався з ввімкненим світлом фар.

Показання потерпілого та вказаних вище свідків об`єктивно підтверджуються та узгоджуються із зібраними та дослідженими по кримінальному провадженню письмовими доказами документами.

Зокрема, працівниками поліції Республіка Польща було складено ряд процесуальних документів на місці дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 12.12.2015 року, на автомобілі "Renault Master", державний номерний знак НОМЕР_1 , виявлено пошкодження правої передньої фари, кришки двигуна, переднього лобового скла, що підтверджує наїзд на потерпілого передньою частиною цього автомобіля.

Протоколом огляду місця, речей, особи від 12.12.2015 року зафіксовано загальну обстановку на місці пригоди, розташування на проїжджій частині дороги автомобіля "Renault Master" та наявність штучного поганого освітлення. Згідно цього ж протоколу, виявлено, що автомобіль "Renault" має розбите скло передньої правої фари, на кришці мотора при правому краї на висоті фари є видимі вм`ятини, переднє скло з правої сторони потріскане.

В ході додаткового огляду місця події, що зафіксовано відповідним протоколом від 19.04.2017 року, ОСОБА_6 було запропоновано відтворити обставини ДТП визначенням загальної видимості та конкретної видимості до перешкоди. В ході цього огляду встановлено, що видимість до перешкоди при ближньому освітленні фар становить 38,5 м., що спростовує показання обвинуваченого про те, що він побачив потерпілого за 5 метрів до свого автомобіля.

Згідно висновку експерта № 175 від 18.05.2017 року, в заданій дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля "Renault Master", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 ПДР України, згідно якого в момент об`єктивного виявлення пішохода на смузі руху автомобіля негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу. У заданій дорожній ситуації з технічної точки зору водій автомобіля "Renault Master", реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_4 з моменту виникнення небезпеки для руху шляхом застосування екстреного гальмування в момент виявлення пішохода на смузі руху автомобіля.

Зазначеним висновком експерта повністю спростовуються показання обвинуваченого про те, що він не мав можливості уникнути зіткнення з потерпілим.

Протоколом огляду транспортного засобу від 22.06.2017 року зафіксовано огляд автомобіля "Renault Master", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , в ході якого ОСОБА_6 підтвердив, що саме цим транспортним засобом 12 грудня 2015 року він скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_4 в с. Бердище Республіки Польща і на момент ДТП на вказаному автомобілі знаходився реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно висновку експерта № 394 від 28.12.2016 року, в громадянина ОСОБА_4 при судово-медичній експертизі відмічені тілесні ушкодження у вигляді політравми: закритої тупої травми грудної клітки з переломами 3-12 ребер справа та двобічним гемотораксом і забоєм правої легені, закритого перелому кісток тазу (кульшової западини справа) зі зміщенням, тупої травми живота, посттравматичної плексоневропатії правого поперекового та крижового сплетінь з помірним парезом розгиначів правої стопи, легким - згиначів правої стопи з стійким вираженим больовим невропатичним синдромом, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин кузова автомобіля, в час, вказаний у постанові та в медичній документації і за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя згідно пункту 2.1.3.й "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень". Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_4 утворитись внаслідок падіння з висоти власного росту з наданням тілу прискорення або без такого не могли.

Суд визнає здобуті по даній справі докази допустимими, оскільки вони отримані в порядку, встановленому КПК України. Доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено. Про визнання будь-яких доказів недопустимими в порядку, визначеному ч. 3 ст. 89 КПК України, учасниками судового провадження не заявлялось.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд прийшов до переконливого висновку, що винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діянь доведена повністю.

При цьому суд відхиляє як безпідставні доводи обвинуваченого та його захисника про те, що в даній ДТП є й вина потерпілого. В даному випадку дії потерпілого не можуть бути причиною ДТП, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 був зобов`язаний правильно оцінити дорожню обстановку на даній ділянці дороги (зважаючи на наявність на правій смузі руху великої кількості автомобілів), стан транспортного засобу, правильно вибрати безпечну швидкість руху та правильно діяти у цих погодних умовах.

Такі доводи обвинуваченого та захисника суд розцінює як такі, що спрямовані на пом`якшення відповідальності обвинуваченого за вчинене.

З`ясувавши обставини справи, суд прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 органами досудового розслідування кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 286 КК України.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинивши тим самим кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення (злочину) та особу винного у їх сукупності, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин справи.

Так суд враховує, що ОСОБА_6 вчинено тяжкий злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України (ст. 12 КК України).

До обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить добровільне часткове відшкодування заподіяних майнових збитків, що підтверджується відповідною розпискою потерпілого.

Суд враховує також те, що обвинувачений ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в психіатра та нарколога не перебуває, виключно позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Крім цього, суд враховує позицію потерпілого щодо міри покарання, який просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо виду та строку покарання, яке слід призначити обвинуваченому, суд прийшов до висновку, що для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідним і достатнім покаранням є покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинення даного кримінального правопорушення (злочину), без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки таке право надасть обвинуваченому можливість утримувати своїх дітей та відшкодувати потерпілому заподіяні збитки.

Разом з тим, зважаючи на наведені вище обставини щодо особи обвинуваченого, позицію потерпілого та прокурора, суд вбачає можливим виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства і щодо нього є підстави для застосування ст. 75 КК України, яка передбачає звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Дія запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, обраного в ході досудового розслідування, закінчилась 22.08.2017 року. Підстав для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили судом не вбачається, виходячи із даних про особу останнього та його належної поведінки.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого до обвинуваченого про відшкодування майнової та немайнової (моральної шкоди), заподіяної злочином, суд прийшов до наступних висновків.

Потерпілий, після відповідного збільшення та зменшення позовних вимог, просив стягнути з обвинуваченого в його користь 262164,40 грн. у відшкодування заподіяної майнової шкоди та 500 000 грн. заподіяної немайнової (моральної шкоди).

При цьому, виходячи з позовної заяви, в загальну суму майнової шкоди входить: 19968,40 грн. витрати, пов`язані з лікуванням; 176034 грн. вартість комплектуючих до тотального ендопротезування кульшового суглоба; 10500 грн. вартість проведення операції (медичні послуги) по ендопротезуванню; 55662 грн. втрачений заробіток.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Як самим обвинуваченим, так і його захисником не оспорюється факт заподіяння потерпілому ОСОБА_4 майнової шкоди, пов`язаної з придбанням останнім ліків.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілий неодноразово проходив курс лікування та поніс відповідні витрати, пов`язані з придбанням ліків на загальну суму 44575,86 грн., що підтверджується відповідними товарними чеками та фактурами.

Згідно письмової розписки потерпілого від 16.05.2018 року, останньому відшкодовано майнову шкоду в сумі 40000 грн. Таким чином до стягнення з обвинуваченого підлягає сума 4575,86 грн., яка затрачена потерпілим на придбання ліків.

Вартість посиленого харчування під час лікування та витрати потерпілого на проїзд до медичних установ не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Зазначені суми є, на думку суду, надуманими та нічим не обґрунтованими, не підтверджені лікарськими рекомендаціями щодо необхідності такого харчування, а тому суд відмовляє в цій частині в задоволенні цивільного позову.

Сплата потерпілим благодійних внесків, що підтверджується відповідними товарними чеками, є виключно його добровільною позицією, а тому в цій частині суд також відмовляє в задоволенні цивільного позову потерпілого.

Крім цього, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 01.06.2017 року, потерпілий ОСОБА_4 внаслідок отриманих травм під час ДТП є інвалідом ІІІ-ї групи.

В судовому засіданні встановлено, що на момент ДТП потерпілий офіційно не працював, а тому, вирішуючи питання про відшкодування потерпілому заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення загальної працездатності, розмір відшкодування слід визначати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Зважаючи на доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні вказаного вище злочину, суд, в силу вимог ст.ст. 1166, 1195 ЦК України, ст. 128 КПК України, вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого в користь потерпілого витрати на лікування в сумі 4575,86 грн. та 55662 грн. втраченого заробітку.

В той же час, потерпілим не надано жодного належного та допустимого доказу того, що йому було заподіяно майнову шкоду на суму 186534 грн. (176034 грн. вартість комплектуючих до тотального ендопротезування кульшового суглоба + 10500 грн. вартість проведення операції (медичні послуги) по ендопротезуванню).

Зокрема, на підтвердження вказаних сум потерпілий надав суду рахунки на оплату № 21 від 18.07.2017 року та № 130 від 18.07.2017 року. Проте потерпілим не надано доказів того, що ці суми були сплачені ним.

В судовому засіданні потерпілий підтвердив, що ці суми ним не сплачувались і такі витрати він має понести в майбутньому.

Суд відмовляє потерпілому в задоволенні його позову в цій частині, оскільки відшкодуванню підлягають виключно та шкода та ті пов`язані з нею витрати, які вже понесені. Витрати, що будуть понесені в майбутньому, відшкодуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд вважає переконливими твердження потерпілого про те, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого йому завдана моральна шкода.

Моральна шкода, яка заподіяна потерпілому ОСОБА_4 , полягає у фізичному болю та в душевних стражданнях, які він був змушений терпіти через нанесення травм, зміну усталеного ритму свого життя, через страх за своє здоров`я та перебування в постійному нервовому напруженні через отримане каліцтво, тощо.

Суд вважає ці страждання інтенсивними та такими, що не можуть бути компенсовані, а тому вони вимагають належного відшкодування. Протиправні дії обвинуваченого безумовно і беззаперечно прямо зумовили для позивача вказану моральну шкоду, що не може бути спростовано.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди для потерпілого у 70000 грн., тобто в меншій сумі, ніж просив позивач.

Крім цього, процесуальні витрати по справі, пов`язані із залученням експертів на проведення судової інженерно-транспортної експертизи в сумі 1979,20 грн., у відповідності до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави в повному обсязі.

Ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2017 року, з метою забезпечення цивільного позову потерпілого, було накладено арешт на майно обвинуваченого, а саме - на автомобіль марки "эRenault Master", сірого кольору, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ; причіп-платформу Е марки "ПГ" модель "02-И", сірого кольору, 2011 року випуску, VIN - НОМЕР_5 ; та на мопед марки "Simson", синього кольору, 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 .
Зважаючи на часткове задоволення цивільного позову потерпілого, суд вважає за необхідне залишити зазначений арешт чинним, а саме майно звернути на погашення присуджених сум.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди, заподіяної злочином задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 60237 (шістдесят тисяч двісті тридцять сім) гривень 86 копійок у відшкодування заподіяної майнової шкоди та 70000 (сімдесят тисяч) гривень у відшкодування заподіяної немайнової (моральної) шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави процесуальні витрати по справі в сумі 1979 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 20 копійок за проведення судової інженерно-транспортної експертизи.

З метою забезпечення цивільного позову залишити чинним арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.06.2017 року на майно ОСОБА_6 , а саме - на автомобіль марки "эRenault Master", сірого кольору, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ; причіп-платформу Е марки "ПГ" модель "02-И", сірого кольору, 2011 року випуску, VIN - НОМЕР_5 ; та на мопед марки "Simson", синього кольору, 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 .

Автомобіль марки "эRenault Master", сірого кольору, 2005 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 ; причіп-платформу Е марки "ПГ" модель "02-И", сірого кольору, 2011 року випуску, VIN - НОМЕР_5 ; та мопед марки "Simson", синього кольору, 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , - звернути на погашення присудженої ОСОБА_4 майнової та немайнової (моральної) шкоди.

Речовий доказ:

- автомобіль марки "эRenault Master", реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , - залишити ОСОБА_6 на відповідальне зберігання до вирішення питання звернення стягнення на цей автомобіль.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий ОСОБА_1