АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________
Справа № 643/5715/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/790/842/18 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: В порядку КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Харків

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Московського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_8 , по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002483 від 07.05.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України - тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на шістдесят днів з 17 годин 40 хвилин 07.05.2018 року до 17 годин 40 хвилин 05.07.2018 року включно, без застосування застави.
Як зазначено в ухвалі, слідчим суддею розглянуто вищевказане клопотання слідчого Московського відділу поліції ГУ НП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 ..
Під час досудового розслідування встановлено, що 07.05.2018 року, приблизно о 03 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 знаходились на території ринку «Студентський», який розташований за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 21, де побачили раніше не знайомого ім. ОСОБА_10 , з яким у них зав`язалася розмова, в ході якої ОСОБА_10 поцікавився у останніх де можна придбати спиртні напої, на що ОСОБА_9 та ОСОБА_6 вказали в бік цілодобового кіоску та в подальшому на прохання ОСОБА_10 супроводили його до зазначеного кіоску, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська, 18, де ОСОБА_11 придбав спиртний напій «Портвейн 777».
Надалі ОСОБА_6 діючи в групі з ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спільне незаконне збагачення шляхом заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, побачив як останній наніс ОСОБА_10 один удар кулаком правої руки у ліву частину обличчя, від якого останній втратив рівновагу та впав на землю на спину. Скориставшись тим, що ОСОБА_10 знаходиться у лежачому положенні, ОСОБА_9 , схилився над потерпілим ОСОБА_10 та почав обшукувати кишені брюк останнього. ОСОБА_6 , об`єднав зусилля з ОСОБА_9 , направлені на відкрите заволодіння чужим майном, наступив стопою правої ноги, взутою у кросівок на ліве плече ОСОБА_10 та утримував останнього, не спричинивши при цьому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, проте завдавши фізичного болю. ОСОБА_9 дістав з правої зовнішньої кишені брюк мобільний телефон торгової марки «Ergo F182 Point», у корпусі чорного кольору, вартість якого на даний час органом досудового розслідування встановлюється, в якому знаходилася сім-карта мобільного оператора «Vodafone» та карта пам`яті, що не представляють матеріальної цінності для потерпілого.
В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на отримання можливості розпорядитися майном, яким незаконно заволоділи, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 бажали покинути місце вчинення злочину, однак їх незаконні дії стали очевидними для працівників поліції та зупинені ними (а.с.1-3).
Таким чином ОСОБА_6 , діючи в групі з ОСОБА_9 вчинив усі дії, які вважав необхідними для реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений за попередньою змовою групою осіб, однак не довів свій злочинний намір до кінця з причин, які не залежали від його волі.
В результаті вказаних злочинних дій, ОСОБА_6 діючи в групі з ОСОБА_9 намагалися спричинити ОСОБА_10 матеріальну шкоду, розмір якої на даний час органом досудового розслідування встановлюється.
Своїми умисними діями ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб.
08.05.2018 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України.
Наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду з місця події, протоколом допиту, протоколом пред`явлення для впізнання.
Клопотання слідчого вмотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від 4 до б років, тобто тяжкий злочин, відповідно до ст. 12 КК України.
Вивченням особи підозрюваного встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, українець, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, не працюючий, раніше судимий: 20.05.2005 року Київським районним судом м. Харкова за ч.З ст. 187, ч.2 ст. 186, ч.І ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, 14.02.2008 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 22.08.2012 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 1 рік, 06.12.2012 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70, ст. 71 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 02.07.2014 року звільнений згідно ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014 року згідно ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24.06.2014 року, 15.12.2014 року Київським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки, в силу ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним терміном на 2 роки, 29.01.2015 року Московським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць, звільнений від відбування покарання 20.09.2017 р. в зв`язку з відбуттям строку покарання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування клопотання слідчий та прокурор посилались на те, що під час досудового слідства встановлена наявність ризиків, передбачених п.1, п.З, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, чи інших учасників процесу у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення (а.с. 2-3).

Задовольняючи клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає задоволенню, у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Крім того, слідчим суддею зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні вину в скоєні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, просив обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі.
Слідчим суддею зазначено, що оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винним у кримінальному правопорушенні у вчиненні якого підозрюється, наявність судимості за інші корисливі злочини, відсутність соціальних зв`язків, доказів про постійне місце роботи та законних джерел доходу, вважає, що застосування відносно ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (а.с. 69-72).
Не погодившись з ухвалою слідчого судді ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.05.2018 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована, винесена з порушенням норм КПК України.
Згідно з п.3 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р. кожна особа, заарештована або затримана на підставі обгрунтованої підозри у вчиненні злочину, має право постати перед суддею і бути вислуханою з питань, пов`язаних з її утриманням під вартою.

08 травня 2018 року підозрюваний ОСОБА_6 був доставлений до слідчого судді Московського районного суду міста Харкова, де і було розглянуто питання стосовно обрання йому запобіжного заходу.

За таких обставин, слідчим суддею Московського районного суду міста Харкова при винесенні оскаржуваної ухвали було дотримано п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод людини 1950 р., оскільки розгляд питання про обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_6 відбувся за присутності підозрюваного.

Таким чином, слідчим суддею виконано вимоги КПК України та міжнародного права.

Вимога в апеляційній скарзі щодо розгляду даної апеляційної скарги за особистої участі підозрюваного ОСОБА_6 , який утримується під вартою, не базується на вимогах КПК України з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 401 КПК України, обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.

Однак, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_6 має статус в силу вимог КПК України підозрюваного, а не обвинуваченого, тому його клопотання про розгляд справи за його участю не підлягають задоволенню.

Вимога ОСОБА_6 в апеляції про проведення судового розгляду апеляційної скарги за його участі забезпечена шляхом відіоконференції, на яку ОСОБА_6 24.05.2018 року відмовився.

Повідомлені належним чином про час та місце розгляду апеляції захисник ОСОБА_12 та прокурор до суду апеляційної інстанції не прибули, письмових пояснень не надсилали, відмови від апеляційної скарги, відповідно до вимог ч.1 ст. 403 КПК України не надходило.

За наведених вище обставин судова колегія вважає можливим розглянути апеляцію по суті, без участі захисника та прокурора, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як в силу вимог ч.4 ст.405 КПК України дані обставини не є перепоною для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку щодо доведеності обґрунтованої підозри ОСОБА_6 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, тобто закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, за яке може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 6 років.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування запобіжного заходу відповідає вимогам п. 3, п. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Так, слідчий суддя встановив, що надані стороною обвинувачення у кримінальному провадженні докази доводять обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України, які свідчать про:

1.наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України;

2.наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

3.недостатність застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам ст.196 КПК України.

З висновками слідчого судді щодо доведеності обґрунтованості підозри, наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та необхідності застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою погоджується і апеляційний суд.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов*язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Доводи на які послався слідчий у клопотанні, дають підстави вважати підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення обґрунтованою.

Наведене вище, узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ: у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року Суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Виклавши мотиви свого рішення в ухвалі, слідчий суддя врахував положення ст.ст. 176,177,178,182,183 КПК України і дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування без застосування застави.

Слідчим суддею виконано вимоги ч.1 ст.194 КПК України та належним чином враховано вкрай негативну репутацію підозрюваного.

За наведених обставин, наявність ризиків передбачених п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України є беззаперечною.

Посилання апелянта на те, що він являється інвалідом дитинства (2-ї групи), та тяжкої форми туберкульозу, постійного місця проживання, та постійного місця роботи не підтверджено матеріалами справи і не впливає на рішення суду та не може бути безумовною підставою для його скасування.

Доказів про вищезазначене ОСОБА_6 не додано й до апеляційної скарги.
Ст.198 КПК України чітко регламентує, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиційного значення для суду під час судового розгляду або для слідчого.

Всі інші питання, в тому числі винності чи не винності ОСОБА_6 в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, а також питання відносності та допустимості доказів і вірності кваліфікації скоєного, вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції, а тому посилання апелянта на вимоги п.2 ч.1 ст.409 КПК України безпідставні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, а тому підстав для її скасування з приводів зазначених в апеляції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 08 травня 2018 року щодо застосування у відношенні підозрюваного за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави, в межах строку досудового розслідування до 05.07.2018 року включно - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: