Справа № 129/3266/17
Провадження по справі № 1-кп/129/154/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" квітня 2018 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині кримінальну справу № 0000159 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, має статус учасника бойових дій, несудимого, -

в скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

Установив:
Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язків командира відділення взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, Військової присяги, ст.ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1- 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України умисно, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду 03.04.2017 року о 08 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд до 10:00 год. 01.12.2017 р. - дня добровільного прибуття до військової прокуратури.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем (крім строкової служби) військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

З урахуванням позицій прокурора та обвинуваченого, які заявили про скорочений порядок дослідження доказів, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом лише ОСОБА_4 , оскільки він розуміє зміст обставин, які ніким не оспорюються, немає сумніву в добровільності та істинності його позиції, йому роз`яснено і зрозуміло неможливість оскарження цих обставин в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 вину визнав повністю, щиро каявся і пояснив, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 на посаді тимчасово виконуючого обов`язків командира відділення взводу радіаційної, хімічної, біологічної розвідки роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту, умисно, без дозволу командирів та поважних причин, в умовах особливого періоду 03.04.2018 року о 08 год. 00 хв. самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , проводив час на власний розсуд до 01.12.2017 р., - дня добровільного прибуття до військової прокуратури.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні злочину особи та попередження нових злочинів.

Обираючи покарання, за відсутності обтяжуючих, пом`якшуючими його обставинами суд враховує з`явлення із зізнанням, щире каяття і правдиві показання ОСОБА_4 , сприяння ним встановленню дійсних обставин справи, молодий вік, позитивну репутацію обвинуваченого, наявність у нього статусу учасника бойових дій.

Зазначені обставини суд визнає винятковими стосовно ст. 69 КК України, що дає підстави зробити висновок про можливість виправлення обвинуваченого, який скоїв тяжкий за ст. 12 КК України злочин, і запобігання скоєнню ним нових злочинів, призначивши більш м`яке порівняно з санкцією ч. 4 ст. 407 КК України покарання, передбачене ст.53 КК України, - у виді грошового штрафу.

До набуття вироком законної сили суд визнає за можливе відносно обвинуваченого запобіжного заходу не обирати.

Керуючись ст.ст. 369 - 374 КПК України, суд,

Присудив:
ОСОБА_4 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, і з застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання у виді грошового штрафу в розмірі трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 5100 грн.

До набуття вироком законної сили запобіжний захід відносно засудженого не обирати.

Вирок може бути оскаржено протягом тридцяти діб з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Гайсинський районний суд Вінницької області.

Суддя: