Справа № 471/870/18-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.10.2018 року слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт. Арбузинка клопотання слідчого СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні № 0000351 від 21 травня 2013 року, про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
Слідчий Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням, в якому, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 286 та ч.2 ст. 286 КК України, а також на оголошення останнього в розшук в рамках даного кримінального провадження, порушив питання про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке вніс на розгляд слідчого судді одночасно із даним зверненням.
В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали свої вимоги з підстав, що викладені у клопотанні, просили їх задовольнити.
Слідчий суддя, в свою чергу, заслухавши думку слідчого і прокурора, дослідивши надані ними докази, відомості, які мають пряме та/або непряме значення для вирішення порушеного перед ним питання, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Згідно із положеннями ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Це клопотання може бути подане: 1) одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою; 2) після подання клопотання про застосування запобіжного заходу і до прибуття підозрюваного, обвинуваченого до суду на підставі судового виклику; 3) після неприбуття підозрюваного, обвинуваченого за судовим викликом для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і відсутності у слідчого судді, суду на початок судового засідання відомостей про поважні причини, що перешкоджають його своєчасному прибуттю.
При цьому, прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини.

Тобто, слідчий або прокурор мають право внести такого роду клопотання лише після вручення особі підозри відповідно до вимог кримінального процесуального закону України.
Як пояснили в судовому засіданні слідчий і прокурор, повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 286 КК України, було вручене його матері 18 липня 2018 року, про що остання виконала власноручний підпис, а вже 19 липня 2018 року досудове розслідування було зупинене, а підозрюваного оголошено в розшук.
Втім, належних і достовірних доказів того, що підозра ОСОБА_6 вручена у точній відповідності із вимогами КПК України, слідчому судді надано не було, що дає обґрунтовані підстави сумніватись у тому, що останній набув статусу підозрюваного у даному кримінальному провадженні.
Зокрема, відповідно до ч.1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

В судовому засіданні слідчий і прокурор посилались на те, що у зв`язку із відсутністю ОСОБА_5 за місцем його проживання та даних щодо його місця знаходження, повідомлення про підозру було вручено його матері.

Дійсно, згідно із нормою ч.1 ст. 278 КПК України, у випадку неможливості вручення письмового повідомлення про підозру в день його складання безпосередньо підозрюваному, останнє вручається у спосіб, передбачених КПК України для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлень, в свою чергу, регламентовано главою 11 КПК України, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, відповідно до ч.2 ст. 135 КПК України у разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

Отже, в аспекті системного аналізу положень ст.ст. 111, 135 та 287 КПК України, письмове повідомлення про підозру вважається врученим особі, якщо у разі її тимчасової відсутності за місцем проживання, воно вручене під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає.

Проте, у даному, конкретному випадку, будь-яких доказів того, що письмове повідомлення про підозру вручено саме матері ОСОБА_5 , за умови відсутності відповідних документів, які б підтверджували їх родинний зв`язок або ж, принаймні, документів, як б свідчили про те, що матір ОСОБА_5 проживає разом із ним, слідчому судді надано не було.

При цьому, останній аркуш письмового повідомлення про підозру містить лише напис «копія отримана», дату та підпис, без зазначення прізвища та ініціалів особи, яка його отримала.

За таких умов, слідчий суддя позбавлений можливості пересвідчитись про факт вручення письмового повідомлення про підозру ОСОБА_5 у відповідності до вимог глави 11 КПК України (за правилами для вручення повідомлень у кримінальному провадженні), а саме, повнолітньому члену сім`ї останнього або ж особі, яка з ним проживає.

При цьому слідчий суддя наголошує, що жодних доказів того, що повідомлення про підозру вручено матері ОСОБА_5 до клопотання не додано, а сама по собі розписка із зазначенням лише дати і підпису не може безумовно свідчити про те, що його отримав саме член сім`ї ОСОБА_5 або особа, яка з ним проживає.

Як наслідок, в аспекті положень ст. ч.1 ст. 42 КПК України не можна говорити про те, що письмове повідомлення про підозру у цій ситуації вручене відповідно до вимог кримінального процесуального закону України, а ОСОБА_5 , в свою чергу, набув статусу підозрюваного.
Доказів же того, що повідомлення про підозру було вручене йому у інший спосіб, що передбачений КПК України, слідчому судді також надано не було.
Тобто, до особи, яка не набула статусу підозрюваного в рамках того чи іншого кримінального провадження, апріорі, не може бути застосовано такий захід, щодо якого йдеться у клопотанні.
Адже, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Гарькавий проти України" від 18 лютого 2010 року зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 КЗПЛ. Цей перелік винятків є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Отже, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі (ч. 5 ст. 9 КПК України).
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
З положень ст. 12 КПК України слідує, що під час кримінального провадження ніхто не може бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом. Затримання особи або обмеження в праві на вільне пересування в інший спосіб під час кримінального провадження, здійснене за відсутності підстав або з порушенням порядку, передбаченого цим Кодексом, тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Згідно з правовою позицією КСУ, яку він висловив у Рішенні від 26 червня 2003 року № 12-рп/2003, затримання слід розуміти і як тимчасовий запобіжний кримінально-процесуальний захід, застосування якого обмежує право на свободу та особисту недоторканність індивіда (абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення КСУ).
Отже, в задоволенні цього клопотання належить відмовити, оскільки затримання особи, яка на момент його внесення не набула статусу підозрюваного в рамках даного кримінального провадження, у будь-якому випадку буде суперечити нормам як національного, так і міжнародного законодавства, зокрема, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ. 1950 р.).
Тож, на підставі викладеного, керуючись 1- 29, 131, 132, 135 -136, 187, 369-372, 376, 189, КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні № 0000351 від 21 травня 2013 року, про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів.

Слідчий суддя ОСОБА_1