Постанова

Іменем України
27 вересня 2018 року

м. Київ
Справа № 141/1321/14-к
Номер провадження в апеляційному суді 11-кп/772/42/2017

Провадження № 51 4748 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000138 від 01 травня 2014 року, щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кантелина Іллінецького району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки,
за ст. 185 ч. 3 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Оратівського районного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року щодо нього.
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Оратівського районного суду Вінницької області від 20 травня 2015 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за те, що він

14 лютого 2014 року приблизно о 23 годині через незачинені двері проник в приміщення будинку ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , знаючи, що в будинку нікого немає, зі спальної кімнати повторно таємно викрав золоті обручки вагою 8,25 грама, які належать співмешканцю власниці ОСОБА_8 , чим заподіяв матеріальну шкоду останньому на загальну суму 3 465 гривень.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційної скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 у частині призначення покарання змінено, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишено без задоволення.
Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду щодо нього у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції в порушення вимог статей 94, 370, ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України не врахував показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілого ОСОБА_8 , які вони надали в судовому засіданні. Указує на те, що під час провадження досудового розслідування він себе оговорив внаслідок застосування до нього незаконних методів слідства. Зазначає, що суд апеляційної інстанції порушив вимоги ст. 439 ч. 2 КПК України, оскільки не виконав вказівок касаційного суду, які містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 травня 2016 року, а показання свідка ОСОБА_13 в ухвалі виклав недостовірно.
Заперечень на касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор у судовому засіданні вважав касаційну скаргу необґрунтованою і просив залишити її без задоволення, а судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.
Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону є обґрунтованими.

Відповідно до ст. 439 ч. 2 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

24 травня 2016 року вирок Апеляційного суду Вінницької області від 18 серпня

2015 року за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 скасовано у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, у тому числі положень ст. 419 КПК України.
Суд касаційної інстанції в мотивувальній частині зазначеної ухвали від 24 травня

2016 року вказав, що апеляційний суд, залишивши апеляційну скаргу засудженого без задоволення, мотиви відмови навів виключно в загальних рисах, без ґрунтовної перевірки фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Зокрема, апеляційний суд не дав вичерпних відповідей стосовно всіх тверджень засудженого, а також не проаналізував доказів, на які останній посилався на свій захист. Впродовж апеляційного розгляду ретельно не дослідив і не перевірив зібраних у провадженні всіх доказів, обмежившись посиланням на показання потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 . При цьому не проаналізував їх змісту, не зіставив та не оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку.
Касаційний суд вказав, що при новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно ретельно перевірити всі доводи апеляційних скарг, а також інші доводи, викладені у касаційній скарзі засудженого, дати на все вичерпну відповідь і з урахуванням приписів ст. 439 КПК України ухвалити справедливе рішення.
Так, заперечуючи свою винуватість, в апеляційній скарзі ОСОБА_6 указував, що ні потерпілий, ні жоден із свідків не підтверджують, що саме він викрав обручки, а свідок ОСОБА_13 підтвердив суду, що золоті обручки йому передала

ОСОБА_14 . Зазначав про недопустимість інших доказів, оскільки вони отриманні з порушенням кримінального процесуального закону.
Апеляційний суд не виконав вказівок суду касаційної інстанції, повно і всебічно не перевірив всіх доводів щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 , не порівняв та не проаналізував повно докази.

Згідно з аудіозаписом судового засідання від 22 лютого 2017 року, який міститься на технічному носії фіксації судового провадження в суді апеляційної інстанції, в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_13 , який повідомив, що золоті обручки з бирками ОСОБА_18 передала саме ОСОБА_14 з проханням здати їх до ломбарду, оскільки їй потрібні гроші. Однак, в ухвалі апеляційний суд не навів зазначених показань, а також не дав їм належної оцінки.

Про зазначені обставини суду апеляційної інстанції також повідомляв ОСОБА_6 .

Згідно з аудіозаписом судового засідання від 14 червня 2017 року, який міститься на технічному носії фіксації судового провадження в суді апеляційної інстанції, показання ОСОБА_14 , які вона надала в суді першої інстанції, були дослідженні шляхом відтворення та прослуховування. Вона заперечувала версію ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_13 про передачу нею золотих обручок.

Суд першої інстанції оцінив такі показання ОСОБА_6 , як намагання уникнути відповідальності, а щодо показань свідка ОСОБА_13 зазначив, що вони є завідомо неправдивими. Разом з тим, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які процесуальні рішення щодо надання свідком ОСОБА_13 завідомо неправдивих показань. Суд апеляційної інстанції взагалі не надав таким суперечностям належної оцінки, а в ухвалі показання свідка ОСОБА_13 виклав не повно.

Крім того, в судовому засіданні від 14 червня 2017 року захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_19 на підтримання доводів апеляційної скарги свого підзахисного наполягав на недопустимості, як доказу, протоколу слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 від 12 травня 2014 року, оскільки вказану слідчу дію проведено з порушенням ст. 240 КПК України щодо вимоги отримання добровільної згоди власника помешкання, де її було проведено. Також зазначав, що потерпілий, а також майже свідки є родичами ОСОБА_14 , тобто заінтересованими особами у справі. Доводи щодо недопустимості доказів суд апеляційної інстанції також не перевірив.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що у відповідності з вимогами ст. 438 ч. 1 п. 1 КПК України є підставою для скасування такого рішення.

За таких обставин, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, а касаційна скарга засудженого

ОСОБА_6 задоволенню частково.
При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати наведене, апеляційний розгляд здійснити відповідно до вимог КПК України та прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_6 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого

ст. 185 ч. 3 КК України, ураховуючи особливості касаційного розгляду, передбачені главою 32 КПК України, та обмежені можливості щодо повноцінного розгляду і вирішення цього питання в межах процедури касаційного перегляду, Верховний Суд вважає за необхідне залишити ОСОБА_6 під вартою на строк, мінімально необхідний для вирішення вказаного питання судом апеляційної інстанції, який у будь-якому разі не може перевищувати 60 діб.
Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ, Суд

ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 26 грудня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_6 залишити під вартою до вирішення судом апеляційної інстанції питання щодо обрання йому запобіжного заходу, але не більш ніж на 60 діб.
Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3