Справа № 183/5336/16
№ 1-кп/183/80/18
В И Р О К
іменем України

20 липня 2018 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000212 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, не одруженого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, -

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:
01 квітня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за №89 сержанта контрактної служби ОСОБА_6 було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_1 та призначено на посаду комірника групи матеріального забезпечення. 30 червня 2016 року наказом ТВО начальника гарнізону №22 сержанта ОСОБА_6 призначено командиром другого взводу.

11 квітня 2016 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за №100 солдата строкової служби ОСОБА_3 зараховано до списків військової частини на посаду водія взводу матеріального забезпечення групи матеріального забезпечення.

Таким чином, станом на 29.08.2016 року солдат строкової служби ОСОБА_3 перебував у відносинах підлеглості відносно сержанта ОСОБА_6 , як до старшого начальника за військовим званням.

Відповідно до вимог ст. ст. 28-33, 35, 58, 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України ОСОБА_6 , будучи сержантом, тобто прямим начальником по відношенню до усіх солдатів однієї військової частини, базуючись на принципі єдиноначальності, зобов`язаний беззастережно припиняти будь-які прояви порушення військової дисципліни, громадського порядку або форми одягу, які можуть заплямувати честь та гідність військової служби в цілому, за допомогою віддачі прямого, чітко сформульованого наказу одному або групі військовослужбовців, який не суперечить чинному законодавству та контролювати його виконання.

Відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 24, 28-31, 35, 49, 50, 56, 57, 127-130, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати і поважати гідність інших людей, дотримуватись правил військової ввічливості, поведінки та військового вітання, дотримуватись встановленого порядку несення військової форми одягу, з повагою ставитися до співслужбовців. У спілкуванні з військовослужбовцями дотримуватися військової ввічливості та не допускати ганебних вчинків, беззастережно виконувати накази начальників та старших за військовим званням військовослужбовців, а також зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію» від 15.01.2015 року №113-VIII, який набув чинності 20.01.2015 року, в Україні діє особливий період.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини» від 12.02.2015 року №194-VIII, який набув чинності 05.03.2015 року, до статті 405 КК України було внесено зміни, які посилюють відповідальність за вчинення вказаного військового злочину в умовах особливого періоду.

Так, 29 серпня 2016 року близько 19 години 00 хвилин ОСОБА_3 , перебуваючи на плацу військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка розташована в АДРЕСА_2 , неодноразово порушував дисципліну у строю, гучно розмовляв, лаявся. Сержант ОСОБА_6 , на правах прямого начальника, відповідно до вимог Статутів Збройних Сил України, зробив зауваження та надав усний наказ припинити порушувати військову дисципліну, не висловлюватися нецензурною лайкою, що принижує авторитет військовослужбовців.

В подальшому, цього ж дня близько 19 години 30 хвилин у приміщенні кімнати для сержантів на другому поверсі казарми № НОМЕР_2 військової частини польова пошта НОМЕР_1 , не дивлячись на законні вимоги сержанта ОСОБА_6 надати письмові пояснення, солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, будучи невдоволений діями сержанта ОСОБА_6 , наніс йому близько 5 ударів кулаками у різноманітні частини обличчя та тулубу, 2-3 удари коліном ноги по тулубу та здійснив силовий ліктьовий затиск голови ОСОБА_6 . В подальшому, у спальному приміщенні на другому поверсі казарми № НОМЕР_2 ОСОБА_3 наніс ще близько 20 ударів кулаками у різноманітні частини обличчя та тулубу, а також наніс декілька ударів ногами по тулубу потерпілого - сержанта ОСОБА_6 .

В результаті нанесених ударів ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців на нижньому повіці правого ока, на лівій вушній раковині, у правій та лівій скроневій областях голови, на правій кисті, лівому передпліччі, саден на правій щоці, шиї, спині, лівому плечі, які у своїй сукупності, та кожне окремо, відноситься до легкого ступеню тяжкості, які виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює. В скоєному щиро кається, давати показання відмовився.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 показав, що 29 серпня 2016 року близько 18.00 години в казармі було шикування особового складу роти, під час якого командир роти зробив зауваження військовослужбовцям, які порушували дисципліну. Через це шикування було перенесено на плац, під час якого також були факти порушення дисципліни з боку солдатів, серед яких був і ОСОБА_3 . Він зробив йому зауваження, а той у відповідь висловився в його бік нецензурними словами, показав середній палець руки. Під час зачитування Статуту ОСОБА_3 знову почав порушувати дисципліну і він повторно зробив йому зауваження, на що ОСОБА_3 відповів йому нецензурною лайкою, погрожував. Після шикування він викликав до себе солдата ОСОБА_3 для надання пояснень, а той почав пропонувати йому з`ясувати стосунки шляхом бійки, але він відмовився. Після цього ОСОБА_3 почав наносити йому удари руками і ногами в різні частини тіла область голови, паху, грудей, а він лише захищався. Це відбувалось в казармі на другому поверсі близько 19.30 години. Коли бійка закінчилась він пішов до своєї кімнати, зателефонував і доповів командиру про те, що сталося. В своїй заяві від 01.06.2017 року потерпілий просив призначити обвинуваченому суворе покарання.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких скоєно злочин, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували. Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Судом було з`ясовано, що учасники судового процесу правильно розуміють зміст вищенаведених обставин та наслідки такого порядку дослідження доказів, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Отже, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, і його дії за пред`явленим обвинуваченням слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 405 КК України як заподіяння тілесних ушкоджень щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, однак раніше не судимий, працює, хоча неофіційно. Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк у розмірі мінімальної санкції ч. 3 ст. 405 КК України буде достатнім для його виправлення, оскільки підстав для застосування положень ст. 69 КК України суд не знаходить. Однак, враховуючи наявність пом`якшуючої покарання обставини, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Таке покарання, на думку суду, відповідає обставинам справи, тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, і буде достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 405 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення лише з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку видати обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1