Справа №484/2313/15-к 14.06.2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2018 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №0000001 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 листопада 2017 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська, Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, має на утриманні малолітню дитину 2007 року народження, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок в частині стягнення з нього на користь держави в особі фінансового управління Миколаївської державної адміністрації 1107 грн. 20 коп., витрачених Миколаївською обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_7 , а також на користь останнього 462 грн. 80 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. відшкодування моральної шкоди, скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним в скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту строком на 5 місяців.

На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі фінансового управління Миколаївської державної адміністрації 1107 грн 20 коп., витрачених Миколаївською обласною лікарнею на лікування потерпілого ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 462 грн 80 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 50000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає оскаржуваний вирок в частині вирішення цивільних позовів прокурора та потерпілого незаконним та необґрунтованим.

Так, апелянт піддає сумнівам, що саме від тілесних ушкоджень, які йому інкримінуються, потерпілий потрапив до лікарняного закладу, де проходив медичне лікування.

Звертає увагу, що згідно виписки з історії хвороби №5208/323, яку потерпілим надано в обґрунтування своїх вимог, зазначено, що він перебуває на «Д» обліку з приводу захворювання «Гемофілії А» з дитинства, в зв`язку з чим він був госпіталізований саме у відділення гематології Миколаївської обласної лікарні, а не в інше відділення.

Вказує, що суд не звернув уваги на те, що після нанесення ним потерпілому двох ударів рукою в область вуха, потерпілий був побитий іншими особами, що не спростовувалось в судовому засіданні самим потерпілим ОСОБА_7 та підтверджувалось письмовими матеріалами, наданими захистом ще під час подання заперечень на позовну заяву ОСОБА_7 .

Зазначає, що потерпілим до позовної заяви надано довідку про вартість медичних препаратів, але відсутні будь-які документи (чеки, квитанції та інше), які б підтверджували, що саме ці ліки були придбані за його власний кошт.

Не погоджується з тим зауваженням суду, що на протязі п`яти років він не відшкодував моральну шкоду потерпілому та пояснює це тим, що саме потерпілий затягував розгляд справи.

На думку апелянта, при прийнятті рішення щодо стягнення з нього моральної шкоди в розмірі 50000 грн, судом порушено принцип розумності та справедливості та не врахований його сімейний стан, а саме те, що він виховує малолітню дитину 2007 року народження, не працює та не має постійного заробітку.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

16.04.2012 року близько 01.00 год. ОСОБА_5 разом із своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 , прибув в кафе бар «Теремок», що розташоване на території КП «Орлик» по вул. Одеській в м. Первомайську Миколаївської області з метою відпочинку.

Близько 03.00 год. до вказаного кафе-бару також прийшов ОСОБА_7 разом зі своїми знайомими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які присіли за сусідній столик, замовили алкогольні напої та стали святкувати «Великдень».

Під час перебування у вказаному розважальному закладі, ОСОБА_5 почувши неприємні висловлювання в їх сторону та прийнявши вказане, як образу на свою адресу з боку ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_7 та запропонував останньому вийти з ним з приміщення кафе-бару для з`ясування стосунків. На вказану пропозицію, ОСОБА_7 погодився та направився в напрямку виходу з вказаного розважального закладу.

У свою чергу ОСОБА_13 , припускаючи, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 назріває конфліктна ситуація, пішла вслід за ними.

Вийшовши на вулицю та зупинившись неподалік від входу кафе-бар «Теремок», ОСОБА_5 став висловлювати на адресу ОСОБА_7 образливі слова.

В цей час, перебуваючи на вулиці та знаходячись на невеликій відстані від зазначених осіб за вказаними подіями спостерігав ОСОБА_12 .

В ході з`ясування стосунків з ОСОБА_7 у ОСОБА_5 , на підставі раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. Усвідомлюючи протиправність своїх дій, обвинувачений, бажаючи помститись ОСОБА_7 за сприйнятті безпідставні образи на його адресу, наніс потерпілому два удари лівою рукою в праве вухо, від чого у останнього сталась кровотеча.

Від завданих ударів ОСОБА_7 присів до землі, закривши долонями рук голову. В подальшому ОСОБА_5 , вважаючи, що він помстився ОСОБА_7 припинив його побиття.

За вище вказаних обставин, в результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 , потерпілому ОСОБА_7 заподіяні наступні тілесні ушкодження: травма правого вуха з явищами правостороннього посттравматичного отиту, припухлість та крововилив правого вуха які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Дії обвинуваченого судом кваліфіковані за ч.2 ст. 125 КК України як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Приймаючи до уваги, що з часу вчинення обвинуваченим злочину, який є злочином невеликої тяжкості пройшло більше п`яти років, строк притягнення обвинуваченого до відповідальності передбачений ч.1 ст.49 КК України сплинув, суд прийняв рішення про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі ч.5 ст.74 КК України.

При вирішенні питання щодо цивільних позовів прокурора та потерпілого суд вказав, що позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Миколаївської обласної державної адміністрації про відшкодування матеріальних збитків в зв`язку з находженням на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 в сумі 1107 грн 20 коп. підлягає задоволенню в повному обсязі як підтверджений матеріалами справи, а саме: довідкою №368/28.2-12 від 18.03.2015 року Миколаївської обласної лікарні про перебування ОСОБА_7 на стаціонарному лікуванні в Миколаївській обласній лікарні у гематологічному відділенні терміном з 17.04 по 07.05.2012 року із визначенням витрат вартості його лікування.

Позов потерпілого цивільного позивача ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди підлягав задоволенню в повному обсязі, надані суду цивільним позивачем докази підтверджують понесенні ними матеріальні витрати та документально підтверджені. Щодо відшкодування моральної шкоди підлягав задоволенню частково відповідно до ступеню моральних страждань, а саме того, що потерпілий є інвалідом з дитинства 2-гої групи, страждає на хворобу гемофілія, також суд врахував значний проміжок часу з моменту скоєння злочину минуло більше п`яти років та за цей період обвинувачений не відшкодував шкоди потерпілому, тому з врахуванням обставин справи суд оцінив моральну шкоду потерпілого на суму 50000 грн.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка вважала вирок законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Вирок суду в частині доведеності винуватості ОСОБА_5 у нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень потерпілому, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та відповідно кваліфікація його дій за ч.2 ст.125 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наведеними у вироку доказами, апелянтом не оскаржується, а тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_5 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 65 - 67 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, даних про особу винного, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обставин.

Рішення про звільнення обвинуваченого від покарання, прийняте судом відповідно до положень ч.1 ст. 49 та ч.5 ст.74 КК України.
Що стосується цивільного позову, то суд першої інстанції обґрунтував у сенсі положень ст.ст.1166, 1167 ЦК України наявність підстав для відшкодування майнової та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 .
Апеляційний суд вважає, що вимоги апелянта про скасування вироку в частині задоволення судом цивільних позовів прокурора та потерпілого про відшкодування майнової шкоди не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину.

Відповідно до виписки із історії хвороби стаціонарного хворого, в зв`язку з отриманими 16.04.2012 року травмами, а саме кровотеча з правого вуха та численними гематомами тіла, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в гематологічному відділенні Миколаївської обласної лікарні з 17.04 по 07.05.2012 року. Згідно довідки №368/28.2-12 від 18.03.2015 року, Миколаївською обласною лікарнею, в зв`язку з лікуванням ОСОБА_7 понесені витрати в сумі 1107 грн 20 коп.

Тому, судом першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень ст.1206 ЦК України та ст.128,129 КПК України задоволено цивільний позов прокурора, який діє в інтересах держави в особі фінансового управління Миколаївської обласної державної адміністрації, про відшкодування матеріальних збитків, в зв`язку з находженням на стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 , в сумі 1107.20 грн.

Також, обґрунтовано, відповідно до положень ст.1166 ЦК України, судом прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_14 на користь потерпілого ОСОБА_7 на відшкодування майнової шкоди, завданої йому неправомірними діями обвинуваченому, а саме витрати на його лікування в сумі 462 грн. 80 коп.

Надані суду цивільним позивачем докази, підтверджують понесенні ним матеріальні витрати на придбання ліків та препаратів, необхідних для його лікування, в зв`язку з отриманими ним тілесними ушкодженнями. А тому доводи апелянта про необґрунтованість такого рішення, є безпідставні.

Також не заслуговують на увагу доводи обвинуваченого, щодо безпідставної госпіталізації потерпілого до гематологічного відділення Миколаївської обласної лікарні. Оскільки, згідно виписки з історії хвороби №5208/323, яку потерпілим надано на обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_7 має важке хронічне захворювання, перебуває на «Д» обліку з приводу захворювання «Гемофілії А» з дитинства, тому його лікування з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень, проводилось саме у спеціалізованому відділенні Миколаївської обласної лікарні, а не в іншому лікарняному закладі.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується з висновками суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди потерпілому, який вважає занадто великим та недостатньо мотивованим.

Вирішуючи зазначене питання, суд навів обставини, які свідчать про характер та обсяг страждань (фізичних, психічних), яких зазнав потерпілий ОСОБА_7 , врахував їх та визначив відшкодування моральної шкоди останньому у зазначеному розмірі.

Однак, суд першої інстанції не врахував вимог ч.3 ст. 23 ЦК України, відповідно до яких, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, також враховуються вимоги розумності і справедливості. Таке ж положення міститься в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р. № 5, від 27.02.2009 р. № 1), відповідно до яких крім врахування характеру та обсягу страждань і немайнових втрат, яких зазнала особа, необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом не в достатній мірі враховано фактичні обставини справи. Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та вироку суду, конфлікт між обвинуваченим та потерпілим стався під час перебування їх в барі та розпивання ними спиртних напоїв. Як встановлено судом, ОСОБА_5 наніс потерпілому лише два удари рукою в область вуха з метою помститись за виказані в його адрес потерпілим безпідставні образи, після чого припинив свої протиправні дії. Зазначене свідчить про те, що у ОСОБА_5 не було умислу на спричинення тяжких наслідків для потерпілого. Отримання потерпілим, в результаті неправомірних дій обвинуваченого, саме таких тілесних ушкоджень, як кровотеча вуха, що потягло необхідність його стаціонарного лікування, пов`язано з хронічним захворюванням ОСОБА_7 на гемофілію, про що обвинуваченому не було відомо.

Крім того, суд першої інстанції не в повній мірі врахував сімейний та матеріальний стан обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 ніде не працює, постійного заробітку не має та виховує малолітню дитину 2007 року народження. Зазначене свідчить про незадовільний матеріальний стан обвинуваченого та його сім`ї.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, є завищеним, визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 в сумі 50000 грн.

На підставі наведеного, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, неналежну поведінку потерпілого, який спровокував конфлікт, особу обвинуваченого та його матеріальний стан, апеляційний суд вважає, що вирок в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, підлягає зміні, а розмір стягнення моральної шкоди із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 зменшенню до 10000 грн.

Саме такий її розмір, з урахуванням всіх обставин справи, особи обвинуваченого, його сімейного і майнового стану буде в повній мірі відповідати принципам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню. З огляду на зазначене, враховуючи необхідність зменшення суми моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 , вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а апеляційна скарга ОСОБА_5 частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 2 листопада 2017 року відносно ОСОБА_5 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 змінити, зменшити розмір стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 до 10000 грн.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Головуючий

Судді