У Х В А Л А

іменем україни

22.06.2018 року місто Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003510 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2013 року, про обрання щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -
ВСТАНОВИВ:
02 жовтня 2013 року, близько 17 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи власним технічно справним транспортним засобом марки ВАЗ 21099 реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Бабяка, у напрямку вулиці Легоцького, що в місті Ужгород, Закарпатської області, рухаючись в світлу пору доби зі швидкістю 30 км/год., не забезпечив безпеку дорожнього руху, порушив вимоги п.п. 1.10, 12.3, 18.1. Правил дорожнього руху України, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, де на пішохідному переході навпроти «Шино монтажу», що по вулиці Бабяка, в місті Ужгород, Закарпатської області допустив наїзд на неповнолітньої ОСОБА_6 , яка переходили проїзну частину через пішохідний перехід права на ліво по напрямку руху автомобіля.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичної експертизи №1135 від 09 грудня 2013 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку середньої ступеню тяжкості, точкової гематоми над правою скроневою часткою, перелом луски скроневої кістки справа з переходом на основу черепа, правобічний гематотимпанум. Та які згідно п.2.1.3 (б) « Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкодження», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень і вкладаються в час події.

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п.п. 1.10, 12.3, 18.1. Правил дорожнього руху України.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог п.п. 1.10, 12.3, 18.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням неповнолітньої ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
19 червня 2018 року ОСОБА_4 , у встановленому ст.ст. 276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.
У вчиненні кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, не працюючий.
Вина ОСОБА_4 , повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.10.2013; протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_6 від 29.11.2014; висновок судово-медичного експерта №1135 від 09.12.2013; протокол огляду місця події від 15.06.2018; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2018 та схемою до нього; висновком експерта №10/91 від 03.04.2018.
Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що підозрюваний ОСОБА_4 , не працюючий, перебуваючи на волі з метою переховування від органів досудового розслідування та суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому кримінальному провадження, скоїв тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, а застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, а тому, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Що й зумовило звернення слідчого до суду з відповідним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав зазначене клопотання та просив суд його задовольнити.

Підозрюваний заперечив проти зазначеного клопотання, оскільки подія відбувалася п`яти років назад, весь цей час він не переховувався від слідства, тому вважає. що відсутні підстави для застосування до нього запобіжного заходу.

Заслухавши слідчого та підозрюваного, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК.
У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.
Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 26.10.2013; протоколом допиту малолітньої потерпілої ОСОБА_6 від 29.11.2014; висновок судово-медичного експерта №1135 від 09.12.2013; протокол огляду місця події від 15.06.2018; протоколом проведення слідчого експерименту від 13.03.2018 та схемою до нього; висновком експерта №10/91 від 03.04.2018.
В обґрунтування клопотання орган досудового розслідування зазначив у якості ризиків наступні обставини: підозрюваний може з метою уникнення відповідальності переховуватись від органів досудового розслідування та суду, може вчиняти тиск на свідків у кримінальному провадженні.

Органом досудового розслідування належними та допустимими доказами доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що на цей час існує лише один ризик, передбачений п. 1 ч. 1 статті 177 КПК України, на який вказує прокурор, підозрюваний усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

При цьому суд не знайшов обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний може вчиняти тиск на свідків у кримінальному провадженні.

Суд також оцінює в сукупності всі обставини, перелічені у ст. 178 КПК та приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, санкції статі якого передбачає позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проте фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд не приймає до уваги надані підозрюваним докази про наявність у нього на утриманні малолітньої дитини, оскільки він не записаний у якості батька цієї дитини, відтак цей факт не є доведеним.

Суд також враховує, що підозрюваний відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, оскільки як з`ясовано за даними Єдиного державного реєстру судових рішень його було звільнено від відбування покарання за останнім вироком через закінчення іспитового строку.

Всі вищезазначені обставини у їх сукупності дають суду підстави вважати, що слідчим не доведено належними та допустимими доказами недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, відтак достатньо для убезпечення, єдиного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 статті 177 КПК України, на який вказує прокурор, що підозрюваний усвідомлюючи тяжкість покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2 , без застосування засобів електронного контролю.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- прибувати до слідчого та прокурора за першою вимогою на визначений ними час;

- не відлучатися з місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 193, 194, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні клопотання.

Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. за адресою фактичного проживання: АДРЕСА_2 , без застосування засобів електронного контролю.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, а також виконувати обов`язки, передбачені статтею 194 КПК, а саме:

- прибувати до слідчого та прокурора за першою вимогою на визначений ними час;
- не відлучатися з місця свого фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби з 20 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити ОСОБА_4 що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії зазначеної ухвали два місяці з дня винесення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1