Справа № 500/6546/18
Провадження № 1-кп/500/546/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5

провівши в місті Ізмаїл Одеської області відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002618 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Помічна, Добровеличківського району Кіровоградської області, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, не працююча , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 332 КК України

встановив:

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.2017 року, ОСОБА_4 маючи намір на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, знаходячись в м. Одеса зв`язалась по мобільному телефону з громадянином Індії ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), який у цей час проживав в готелі у вказаному місці. При зустрічі ОСОБА_4 запропонувала, ОСОБА_8 допомогу в тому що вона незаконно переправить його на територію іншої держави. В той же день вона отримала від ОСОБА_8 грошові кошти для купівлі засобів переправлення (гумовий надувний човен) та інших необхідних для цього знарядь для його подальшого переправлення до держав Євросоюзу. Реалізуючи свій злочинний намір на переправлення особи через державний кордон України, ОСОБА_4 в ніч з 01.09.2017 на 02.09.2017 взяла білети на автобус Одеса - Кілія та на вказаному автобусі направились з ОСОБА_8 до м. Кілія.

02.09.2017року в 07 годині 55 хвилині, прибувши в м. Кілія, ОСОБА_4 викликала автомобіль служби таксі та направились на околицю міста Кілія до будинку насосної станції Кілійського водного господарства. Приїхавши на вказане місце ОСОБА_4 з громадянином Індії ОСОБА_8 направились до берега р. Дунай, де там зі свого рюкзака дістала резиновий човен та пояснила і показала ОСОБА_9 куди йому потрібно гребти на човні, а саме у бік берега Румунії після того як вона покине місце з якого ОСОБА_8 направиться до іншої держави і виконавши всі дії, які від неї залежали, довівши с вій злочинний намір до кінця, покинула місце вчинення злочину.

Тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України за ознаками незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Крім того, що 06.11.2017 ОСОБА_4 ,; повторно, маючи намір на незаконне переправлення декількох осіб через державний кордон України, знаходячись в м. Києві зв`язалась по мобільному телефону з раніше невідомими їй трьома громадянами Пакистану. В ході розмови вона запропонувала їм допомогу в тому, що вона незаконно переправить їх на територію іншої держави. В той же день вона отримала від невідомих громадян Пакистану Bilal Muhammad, Arif Faheem, Arif Danial, грошові кошти для того щоб поселити їх до готелю, що вона і зробила. Ревізуючи свій злочинний намір на переправлення осіб через державний кордон України, ОСОБА_4 11.05.2018 року на вищевказані грошові кошти придбала знаряддя вчинення злочину, а саме надувний човен та білети на автобус Київ - Кілія. Далі, ОСОБА_4 з трьома громадянами Пакістану : ОСОБА_10 , Аrif Faheem, Arif Danial сіли у вищевказаний автобус та відправились до м. Кілія.

11.11.2017року о 09.00 годині прибувши в м. Кілія, ОСОБА_4 викликала автомобіль служби таксі та з трьома громадянами Пакістану направились на межу міста Кілія до 1-ої насосної станції. Приїхавши на вказане місце ОСОБА_4 сказала надувати човна, який раніше купила, що громадяни Пакистану зробили. Далі, реалізуючи свій злочинний намір на незаконне переправлення через державний кордон осіб ОСОБА_4 з трьома вказаними особами дійшли до річки Дунай, сіли до човна та поплили в бік протилежного берегу, а саме у біг Румунії. Допливши досередини річки ОСОБА_11 і виконавши всі дії, які залежали від ОСОБА_4 остання довела свій зле чинний намір до кінця. В подальшому усі особи перетнули державний кордон були затримані працівниками Державної прикордонної служби.

Тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України за ознаками незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинене повторно, щодо кількох осіб.

В судовому засіданні ОСОБА_4 повністю визнала себе винуватою у вчиненні зазначеного злочину та пояснила, що злочин вчинила за вказаних обставин.

13 вересня 2018 року між прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваною ОСОБА_4 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, та разом з обвинувальним актом направлена до суду.

За умовами вказаної угоди від 13.09.2018 р. прокурор ОСОБА_3 та обвинувачена ОСОБА_4 дійшли згоди щодо істотних для даного кримінального провадження обставин, обов`язків обвинуваченого щодо беззастережного визнання висунутого обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні, а також покарання, яке повинна понести ОСОБА_4 за ч.1 ст. 332 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, за ч. 2 ст. 332 КК України на строк 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, звільнивши її з випробувальним терміном на підставі ст. 75 КК України та поклавши обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , суд також погоджується з кваліфікацією його дій за ознаками злочину, передбаченого ч. 1, ч. 2 ст. 332 КК, який згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином, санкцією ч. 1, ч. 2 ст. 309 КК України передбачене покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє права визначені їй, п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид та міру покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом. Обвинувачена ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженої між ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченою ОСОБА_4 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

В судовому засіданні суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам КПК України і КК України, інтересам суспільства, узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості. При цьому суд враховує те, що ОСОБА_4 повністю визнала свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаялась в його вчиненні, активно сприяла його розкриттю, а також те, що у неї відсутні обставини, що обтяжують її покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та обвинуваченою ОСОБА_4 , з іншого, і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Речові докази розподіляються відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 369 371, 373, 374, 475 КПК України, суд

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 13 вересня 2018 року, укладену між прокурором ОСОБА_3 , з одного боку, та підозрюваною ОСОБА_4 , з іншого, за участю захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 332 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання

-за ч. 1 ст. 332 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі

-за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі,

на підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнивши його від відбування покарання з випробуванням строком на один рік.
На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти їх про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази у справі, на які накладено арешт згідно ухвал слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду від 14 листопада 2017 року знищити.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Апеляційним судом Одеської області.

СУДДЯ

Ізмаїльського міськрайонного суду ОСОБА_1