Ухвала

Іменем України

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 404/3401/17
Провадження №51- 5851 ск 18

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року,

в с т а н о в и в:
вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 жовтня 2017 року,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Уладівка Літинського району Вінницької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі трьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 5100 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 1000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 825 грн. судового збору сплаченого при пред`явлені позову.
В решті заявлених потерпілою ОСОБА_5 позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Кіровоградської обласної лікарні управління охорони здоров`я Кіровоградської обласної державної адміністрації 6052 грн. 34 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 .
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 1603 грн. 10 коп.
Цим же вироком ухвалено рішення щодо речових доказів.
УхвалоюАпеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень ОСОБА_4 визнано винним у тому, що він 13 листопада 2015 року близько 17 години 15 хвилин, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , рухаючись в темну пору доби по вул. Бобринецький шлях (40 років Перемоги), навпроти будинку № 7 зі сторони вул. Садової в напрямку провулку Арнаутовський в м. Кропивницький допустив порушення вимог п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР України (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну..., технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху) не вірно відреагував на дорожній знак 1.33 ПДР України «Діти» (Ділянка дороги, на якій можлива поява дітей з території дитячого закладу ...., що прилягає безпосередньо до дороги), який встановлений справа по ходу його руху, проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем, при цьому порушуючи вимоги п.п. 12.2, 12.3 ПДР України (п. 12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу...), в момент виникнення небезпеки для подальшого руху, не вірно відреагував на зміну дорожньої обстановки, яка полягала у вибіганні на проїзну частину пішохода ОСОБА_5 , разом з малолітньою дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на смугу його руху.

Як наслідок, водій ОСОБА_4 , рухаючись по своїй смузі, своєю неуважністю до дорожньої обстановки та в момент появи пішоходів на проїзній частині, які перебігали справа наліво відносно його напрямку руху, завчасно не застосував заходів до зменшення швидкості руху керованого транспортного засобу, аж до його повної зупинки, чим створив умови, при яких стався наїзд передньою частиною автомобіля «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_7 .
Всі вищевикладені невідповідні та протиправні дії водія ОСОБА_4 та порушення ним вимог п. п. 1.5, 2.3 (б) і (д), 12.2 та 12.3 ПДР України знаходяться в технічному причинному зв`язку з фактом наїзду на пішохода.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 1933 від 23.12.2015 р., отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівого плеча зі зміщенням; закритого перелому голівки правої малогомілкової кістки, забій грудної клітини; гематоми в поперековій ділянці зліва, вказані тілесні ушкодження несуть ознаки середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.
А у малолітнього пішохода ОСОБА_7 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 618 від 23.05.2017 р. та згідно з медичною документацією, будь-яких видимих тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран не виявлено.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на безпідставне збільшення судом апеляційної інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь потерпілої ОСОБА_5 , просить змінити рішення апеляційної інстанції щодо нього в частині вирішення цивільного позову та стягнути з нього 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Так, ОСОБА_4 , зазначає, що розмір моральної шкоди, призначений апеляційним судом, є непомірно великим для нього, враховуючи його фінансовий стан, оскільки засуджений працює робочим на заводі, дружина отримує мінімальну пенсію, разом з ним проживає матір його дружини похилого віку. Крім того, ОСОБА_4 просить взяти до уваги те, що він повністю визнав свою вину, щиро покаявся, добровільно відшкодував завданий збиток, надав медичну допомогу потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, позитивно характеризується по місцю проживання та роботи, вчинив злочин невеликої тяжкості, раніше не судимий.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, суд не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновок місцевого суду щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК у касаційній скарзі засуджений не оспорює.
Кваліфікація дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК є правильною, а покарання засудженому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК.
Заявлений у справі цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, вирішено відповідно до вимог закону.
Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
З копій судових рішень вбачається, що з ОСОБА_4 стягнуто на користь Кіровоградської обласної лікарні управління охорони здоров`я Кіровоградської обласної державної адміністрації 6052 грн. 34 коп. в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_4 добровільно відшкодовано потерпілій матеріальну шкоду, понесеною нею на лікування, у розмірі 2560 грн.

Зважаючи на вимоги ст. 23 Цивільного кодексу України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Як видно з ухвали апеляційного суду, апеляційний суд, збільшуючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди з 1 000 грн. до 20 000 грн., врахував, що внаслідок ДТП, яке сталося з вини засудженого, потерпіла ОСОБА_5 два рази знаходилася в травматологічному відділені Кіровоградської обласної лікарні на лікуванні з діагнозом консолідований перелом шийки лівої плечової кістки, що підтверджується виписками із медичної карти відповідно від 12.06.2017 року №10147 та 26.06.2017 року №11091 і свідчить про моральні страждання потерпілої, а тому обґрунтовано вирішив що, розмір стягнутої з обвинуваченого ОСОБА_4 судом першої інстанції моральної шкоди на користь потерпілої не відповідає тим моральним стражданням, які зазнала потерпіла внаслідок спричинених дорожньо-транспортною пригодою тілесних ушкоджень.

Водночас, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд врахував вимоги розумності, виваженості та справедливості. З цих підстав, апеляційна скарга представника потерпілого в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 55 000 грн. була задоволена частково, а сума в розмірі 20 000 грн. визнана такою, що відповідатиме тим моральним стражданням, які зазнала потерпіла ОСОБА_5 внаслідок спричиненого ДТП.

За таких обставин колегія суддів погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції і не вбачає підстав вважати ухвалу апеляційного суду такою, що не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги засудженого з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд
п о с т а н о в и в:
відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 30 січня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3