Справа № 466/4655/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/783/655/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018 року м. Львів
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області

під головуванням судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19 червня 2018 року у кримінальному провадженні №0000103 від 17 травня 2018 року про арешт майна,
з участю захисника ОСОБА_6
скаржника ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:

захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить продовжити строк на апеляційне оскарження; прийняти апеляційну скаргу до розгляду; скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 19.06.2018 р. у справі №466/4655/18 про арешт автомобіля «Шкода Октавія А7» сірого кольору з номером кузова НОМЕР_1 та державними номерними знаками НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та (або) користування; ухвалити нове рішення яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримки державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_8 повернути вказане майно.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді клопотання начальника відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях слідчого відділу військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_8 задоволено.

Накладено арешт на автомобіль марки SKODA ОСТАУ1А А7 сірого кольору з номером кузова НОМЕР_1 та державними номерними знаками НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном.

У своїх доводах на підтвердження апеляційних вимог апелянт зазначає, що оскаржуване рішення прийняте із недотриманням норм кримінального процесуального законодавства України і відтак, має бути скасоване.

Стверджує, що мало місце недотримання строків. Як вбачається з матеріалів провадження і оскаржуваної ухвали, клопотання про арешт майна надійшло до суду 15.06.2018 року, а оскаржувана ухвала про задоволення зазначеного клопотання (про накладення арешту) постановлена 19.06.2018року, тобто - на добу пізніше спливу 72-х годинного строку. У такому випадку згідно ч.6 ст. 173 КПК України арештоване майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Вважає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначено передбачених законом підстав для арешту майна і невідповідність його негативних наслідків меті забезпечувального заходу.

Зазначає, що задовольняючи клопотання, слідчий суддя не взяв до уваги наслідки арешту майна із забороною користування для інших осіб (п.4.ч.2.ст. 173 КПК України). Зокрема те, що на утриманні ОСОБА_7 перебувають син ОСОБА_9 2014 р. н., який за станом свого здоров`я потребує посиленого догляду (копія довідки додається), а також дочка ОСОБА_10 1999 р.н. - інвалід з дитинства (копія посвідчення додається). Арештований автомобіль є спільним майном подружжя: ОСОБА_7 та його дружини ОСОБА_11 , яка, власне, і займається щоденним доглядом за сином, у тому числі - поїздки автомобілем до лікарів.

Підкреслює, що в резолютивній частині оскаржуваної ухвали відсутня конкретизація виду обтяження: заборона розпорядження, чи заборона користування майном. Такі правові форми не є тотожніми, і у випадку заборони користування автомобілем істотно порушуються права третіх осіб, тоді як заборона відчуження і розпорядження цілком задовільняють мету забезпечення кримінального провадження.

Некоректність резолютивної частини ухвали є правовою підставою для її скасування, оскільки неоднозначність тлумачення судового рішення призводить до різних, протилежних по суті, правових наслідків.

Звертає увагу, що ні його ні ОСОБА_7 не було повідомлено про судове засідання. Крім того, органом досудового слідства свідомо не повідомлено суду першої інстанції про наявність захисника у справі, а судом першої інстанції цей факт не перевірено.

Копія ухвали отримана ОСОБА_7 тільки 07 серпня 2018 року за його заявою від 06 серпня 2018 року, незважаючи на постійну участь ОСОБА_7 та його захисника у слідчих діях в період з 16.06.2018 року по 06.08.2018 року у межах цього кримінального провадження.

Також, на думку апелянта, має місце невідповідність вилученого майна з тим майном, яке фактично було вилучено. Так, автомобіль «Шкода Октавія А7» д.н.з. НОМЕР_2 і ключі до нього не вказані в описі тимчасово вилученого майна від 14.06.2018 року.

Ухвала про арешт майна виносилась без участі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , копію ухвали отримано 07.08.2018 року. Останній строк на апеляційне оскарження припадає на 12.08.2018 року (неділя), а відповідно до ч.7 ст. 115 ККУ, якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день.

Заслухавши доповідача, доводи апелянта на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Щодо строків апеляційного оскарження, то такі не пропущено в силу приписів п.2 ч.3 ст.395 КПК, а саме: якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Із матеріалів доданих до апеляційної скарги, зокрема із заяви про видачу копії оскаржуваної ухвали, вбачається, що така була подана суду першої інстанції 06 серпня 2018 року. Інших даних, які б давали підстави стверджувати, що ОСОБА_7 чи його захисник були належним чином повідомлені про час і місце розгляду клопотання прокурора про арешт майна чи про те, що їм надсилалась копія оскаржуваного судового рішення, у матеріалах провадження відсутні. Відтак апеляційні доводи в частині строку на апеляційне оскарження є підставними і підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали, 15 червня 2018 року прокурор військової прокуратури Західного регіону України ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що 17.05.2018 до військової прокуратури Західного регіону України звернулася громадянка ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, про те, що заступник начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 - начальник відділу забезпечення ОСОБА_7 вимагає у неї грошові кошти (неправомірну вигоду) в розмірі 10% від вартості товару (ціни договору), який має бути поставлений згідно договору №115-18 від 15.05.2018, за його сприяння в укладенні та виконанні вказаного договору та не створенні перешкод під час його укладення та виконання.

14 червня 2018 року заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 - начальник відділу забезпечення ОСОБА_7 отримав у власному автомобілі марки «Шкода Октавія А7» сірого кольору з номером кузова НОМЕР_1 та державними номерними знаками НОМЕР_2 від ОСОБА_12 неправомірну вигоду у розмірі 18 тис грн.

У цей же день, під час проведення обшуку вказаного автомобіля грошові кошти вилучені та відповідно у салоні транспортного засобу виявлено ознаки світіння світло-зеленого кольору.

15.06.2018 вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

На підставі ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, ч.2 ст.131 КПК відносить арешт майна до заходів забезпечення кримінального провадження.

З аналізу загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження вбачається, що арешт майна може мати місце, зокрема коли існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.

З огляду на те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Під час проведення слідчих дій, у салоні вказаного транспортного засобу виявлено ознаки світіння світло-зеленого кольору та вилучено грошові кошти. І таке підтверджується протоколом обшуку від 15 червня 2018 року.

Відтак, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що наявні достатні підстави вважати, що вилучений транспортний засіб може мати доказове значення у кримінальному провадженні №0000103 від 17 травня 2018 року.

Колегія суддів вважає, що апеляційні доводи захисника адвоката ОСОБА_6 є безпідставними і неспроможними.

Слідчий суддя дійшов правильного висновку про обґрунтованість клопотання слідчого про арешт майна, оскільки для повного та всебічного розслідування кримінального правопорушення, вилучений транспортний засіб може містити на собі інформацію, що має суттєве значення, для встановлення важливих обставин у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява N 11370/02) від 21 червня 2007 року «повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи».

При перевірці справи в апеляційному порядку не виявлено істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді.

Відтак підстав для задоволення апеляційної не вбачається, а оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою.

Проте, в резолютивній частині ухвали слідчого судді зазначено слова «шляхом заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном».

Слід рекомендувати слідчому судді виправити описку в ухвалі, а саме щодо сполучника «та/або» з визначенням одного із них.

Керуючись ст. 170, 309, 376, 405, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 19 червня 2018 року у кримінальному провадженні №0000103 від 17 травня 2018 року про арешт майна автомобіля «Шкода Октавія А7» сірого кольору з номером кузова НОМЕР_1 та державними номерними знаками НОМЕР_2 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4