УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 638/18154/13-к

Провадження № 1-кс/638/1049/18

11.05.2018суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши заяву представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000665 від 19.12.2012 року за ознаками ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України,

в с т а н о в и в:

22.03.2018р. в провадження судді ОСОБА_1 передана заява представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000665 від 19.12.2012 року за ознаками ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України.

При вивченні матеріалів зазначеної заяви встановлено, що 15.08.2013року суддею ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору позики неукладеним та визнання розписки недійсною була дана фактична оцінка доказам, які містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000665 від 19.12.2012 року. Зокрема, висновками судово-технічної експертизи № 13049/13095 від 16.01.2012 р., судово-трасологічної експертизи № 15-2012 від 07.08.2012 р. та судово-технічної експертизи № 8140 12-34 від 13.11.2012 р., показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 22 вересня 2015 року зазначене рішення було скасовано Апеляційним судом Харківської області, яким дана інша оцінка доказам, зібраним під час досудового розслідування кримінального провадження. Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2016року рішення Апеляційного суду Харківської області залишено без змін.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Відповідно до частин 1, 3 статті 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, та враховуючи існування обставини, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 75 КПК України, суддя ОСОБА_1 вважає за необхідне заявити самовідвід.
Відповідно до частини 4 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до положення статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», якою визначено дві вимоги щодо безсторонності суду: по-перше бути об`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи, по-друге, бути об`єктивно безстороннім - тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву в його безсторонності.
Суддя під час здійснення судочинства зобов`язаний бути неупередженим та незалежним, керуватися під час прийняття рішення лише вимогами закону та фактами, які ним встановлені.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримала і колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України у справі №5-15п12.
Також, у рішеннях «Білуга проти України» від 09.11.2006 року, «Ветштайн проти Швейцарії» від 28.10.1998 року ЄСПЛ наголошує, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
За пунктом 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «Ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони у будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.
Приймаючи дане рішення щодо задоволення заяви про самовідвід, керуюсь також положеннями пункту 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, згідно яких суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.
Таким чином, з метою можливості виникнення у сторін сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суддя приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_1 та обґрунтованість передачі цієї справи для розгляду іншому судді у порядку, визначеному статтею 35 Кримінального процесуального кодексу України та Положенням про автоматизовану систему документообігу суду.
Таким чином, я вважаю, що розгляд мною як слідчим суддею заяви представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000665 від 19.12.2012 року за ознаками ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України є обставиною, яка може викликати сумніви в моїй неупередженості.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 75, 80 КПК України.

П о с т а н о в и в:

Заявити самовідвід по заяві представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000665 від 19.12.2012 року за ознаками ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України.

Передати заяву представника потерпілого ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 про відвід слідчого ОСОБА_4 в кримінальному провадженні № 0000665 від 19.12.2012 року за ознаками ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 190, ч.1 ст. 358 КК України для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Дзержинського районного суду

м. Харкова ОСОБА_1