Дата документу Справа № 320/7321/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/7321/16-к Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/1178/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 309 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровоград, громадянин України, одружений, маючий вищу освіту, непрацюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України та йому призначеного покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по справі не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 491 грн. 4 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертизи.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України за наступних обставин.

24 квітня 2015 року в денний час ОСОБА_7 , знаходячись за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне зберігання наркотичних засобів в особливо великих розмірах, незаконно зберігав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонений, який згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 52 від 30 квітня 2015 року є канабісом (марихуаною), маса якого в перерахунку на суху речовину склала 6262,52 грам, та який він незаконно без мети збуту продовжував зберігати за вищевказаною адресою до 21 год. 30 хв. 24 квітня 2015 року, коли працівниками міліції при проведенні обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 було виявлено та вилучено вищевказаний наркотичний засіб.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_7 та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги розмір незаконно здобутого особливо небезпечного наркотичного засобу, що становить 6 кілограмів 262,52 грама канабісу, вживання якого розповсюджує в суспільстві наркоманію.

Вважає необґрунтованим посилання суду на добровільну видачу обвинуваченим наркотичного засобу в ході обшуку, з`явлення його до правоохоронних органів під час перебування у розшуку, як на обставини, які дають підстави для застосування ст. 75 КК України.

Також вважає, що суд першої інстанції зробив неправильний висновок щодо щирого каяття обвинуваченого, оскільки визнання вини під тиском зібраних на досудовому розслідуванні доказів не свідчить про щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Висновки суду про каяття обвинуваченого у вироку не наведені, а лише факт визнання вини не дає підстав зробити висновки про його каяття, до того ж, під час досудового розслідування та в ході судового розгляду обвинувачений свої суспільно-небезпечні діяння критичній оцінці не піддавав, свою протиправну поведінку не засуджував, з приводу вчиненого співчуття не проявляв та не бажав виправити ситуацію, що склалась.

Крім того, суд зробив неправильний висновок про активне сприяння обвинуваченого розкриттю злочину, оскільки працівники правоохоронних органів власними силами розкрили злочин під час проведення огляду, а під час перебування обвинуваченого в розшуку слідчий не мав можливості вручити йому підозру, допитати, закінчити досудове розслідування, прийняти остаточне процесуальне рішення, що свідчить про перешкоджання встановленню істини.

Просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу, вважала, що застосування ст. 75 КК України є необґрунтованим, оскільки вчинений злочин є тяжким, розмір марихуани більш ніж 6 кілограмів, у зв`язку з чим просила вирок скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з його реальним відбуванням.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та зазначив, що раніше прокурор оскаржував вирок відносно обвинуваченого і його було скасовано не за м`якістю призначеного покарання, а у зв`язку з порушенням ст. 349 КПК України. Також зазначив, що в розшуку обвинувачений перебував формально, оскільки повісток про виклик він не отримував, до того ж, обвинувачений добровільно з`явився до органів досудового розслідування, має родину та постійне місце проживання.

Обвинувачений в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вирок суду просив залишити без змін. Пояснив, що дійсно він від органів досудового розслідування та суду ніколи не переховувався, помилково вважав, що за збирання та зберігання дикорослої коноплі відповідальність не наступає. Просив врахувати, що він хворіє на тяжку хворобу суглобів.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 309 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням також має бути належним чином мотивоване.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, разом з тим, визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який вину визнав, за місцем проживання характеризується позитивно, страждає тяжким захворюванням тазостегнового суглобу, вперше притягується до кримінальної відповідальності.

За наявності сукупності цих обставин, а також з урахуванням того, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у нарколога та психіатра не перебуває, страждає захворюванням тазостегнового суглобу, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливі із застосуванням звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде додатковим дієвим засобом забезпечення його належної поведінки в майбутньому.

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Судова колегія вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.

При цьому, як вбачається з вироку суду, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 309 КК України та звільняючи від його відбування на підставі ст. 75 КК України, йому було встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч. 4 ст. 75 КК України, що також не свідчить про несправедливість призначеного покарання через його м`якість.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 квітня 2017 року було частково задоволено апеляційну скаргу прокурора та скасовано вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області стосовно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції (а.с. 124-128).

З мотивувальної частини вищевказаної ухвали апеляційного суду вбачається, що підставою для скасування вироку було порушення вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а не невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, і з урахуванням ч. 2 ст. 416 КПК України, суд першої інстанції не мав правових підстав для посилення покарання обвинуваченого при новому розгляді.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу безпідставного врахування судом першої інстанції щирого каяття в якості обставини, що пом`якшує покарання, то з ними колегія суддів не погоджується, оскільки вказана обставина була встановлена ще на стадії досудового розслідування слідчим, і прокурор погодився з обвинувальним актом та затвердив його.

Крім того, суд обґрунтовано визнав активне сприяння розкриттю злочину обставиною, що пом`якшує покарання, оскільки ОСОБА_7 свою вину на протязі розслідування та розгляду кримінального провадження хоч і частково, але визнавав, та жодного разу не змінював свою позицію по відношенню до вчиненого злочину.

Інші доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року, залишити без задоволення.

Вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2018 року, відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3