Провадження № 11-кп/780/394/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 24.05.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних
справ Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження №0004620 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 ОСОБА_10 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2018 року, яким засуджено:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч.2 ст.121 КК України до 6-ти років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 100 000,00 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 100 000,00 (сто тисяч) гривень моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази,

та на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року про виправлення описки у резолютивній частині вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2018 року, а саме «призначити ОСОБА_9 покарання у виді 7-ми років позбавлення волі».

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно вироку суду, 08.11.2016 року близько 05:00 години ОСОБА_9 , перебуваючи на третьому поверсі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , в ході сварки з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті ревнощів, маючи прямий умисел, направлений на завдання останньому тілесних ушкоджень, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність здоров`я людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за допомогою предмету, ззовні схожому на ніж, умисно наніс удар в область лівого боку ОСОБА_11 .

В подальшому, 17.11.2016 року від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , перебуваючи за вказаною адресою, помер.

Згідно висновку експерта № 552 від 18.11.2016 року у ОСОБА_11 виявлено: проникаюче колото-різане поранення грудей та живота без ушкодження внутрішніх органів; шість колото-різаних поранень сідниці та зовнішньої поверхні лівого стегна, від яких зліва направо згори вниз відходять ранові канали довжиною від 7см до 1см; синці очних ділянок, верхніх кінцівок, тазу справа, поперекових ділянок.

Проникаюче колото-різане поранення грудей та живота відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Враховуючи морфологію рани, наявність ранового каналу та дані медико-криміналістичної експертизи проникаюче поранення грудей та живота виникло від дії плаского предмету з колюче-ріжучими властивостями.

Колото-різані поранення лівої сідниці та стегна мають ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та утворились від дії гострого предмету (предметів) з колюче-ріжучими властивостями.

Синці утворились від дії тупих предметів та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_11 , 1988 року народження, наступила від проникаючого колото-різаного поранення грудей та живота без ушкодження внутрішніх органів, яке ускладнилось поширеним фібринозно-гнійним перитонітом.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року, виправлено описку у резолютивній частині вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2018 року, а саме необхідно вважати правильним у резолютивній частині вироку « ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі».

На вказаний вирок захисник ОСОБА_9 ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з вироком, оскільки вважає, що судом неповно з`ясовані обставини справи, не об`єктивно досліджені докази по справі та не вірно надана правова оцінка діям обвинуваченого. Аналізуючи показання свідків та показання самого обвинуваченого, апелянт вважає, що його підзахисний міг перебувати у стані фізіологічного афекту, так як майже не пам`ятає події нанесення ножових поранень потерпілому, саме тому і заявляв клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, однак судом було йому відмовлено, що свідчить про небажання об`єктивно розглядати справу. Окрім цього, захисник просив провести додаткову судово-медичну експертизу для з`ясування механізму і причини гнійних утворень в організмі потерпілого в області бедра, тоді як удар ножем прийшовся зовсім на іншу ділянку тіла, і чи могли саме ці гнійні утворення являтися причиною, яка і викликала смерть, адже згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи, смерть потерпілого не настала б, якби йому своєчасно була проведена медична допомога, проте суд проігнорував і це клопотання. Також, апелянт зазначає, що після отримання потерпілим ножового порання, він сам категорично відмовився від необхідності викликати йому швидку медичну допомогу, а враховуючи, що за декілька днів його стан покращився, і він неодноразово вживав алкогольні напої, то потерпілий самостійно міг викликати собі швидку медичну допомогу або поїхати в будь-яку лікарню, оскільки був абсолютно вільним у своїх діях та виборі своєї поведінки. До того ж, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд вирішив, що його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України і призначив покарання у виді 6-ти років позбавлення волі, тоді як санкція даної статті передбачає покарання від 7-ми до 10-ти років позбавлення волі,тобто ця обставина вказує на неуважний та формальний підхід суду до розгляду справи. Тому просить вирок скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

Також, захисник подав апеляційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року про виправлення описки у резолютивній частині оскаржуваного ним вироку, оскільки вважає її незаконною, адже вирок був ухвалений і проголошений, і у письмовому варіанті було зафіксовано те, що проголошено. Тобто перебуваючи у нарадчій кімнаті суд ухвалив рішення про призначення ОСОБА_9 у виді 6-ти років позбавлення волі, однак невідомо чому суд вибрав міру покарання, яка не співпадає з мірою покарання, що визначена законодавцем, але вирок ухвалено і проголошено, і поки він не скасований у встановленому законом порядку, він є законним. За таких обставин, захисник вважає, що з самого початку не існувало ніякої помилки, яку треба було виправляти. Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Заслухавши:
доповідь судді апеляційного суду;
думку прокурора та потерпілих, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника,
обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити;
перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначене свідчить, що законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлено, зокрема, порядком оцінки доказів і визначення відповідно до статті 94 КПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Згідно зі ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність тягне за собою скасування судового рішення.

Оскільки, суд першої інстанції при постановленні вироку, з порушення вимог чинного законодавства України, призначив покарання яке виходить за межі санкції статті яка передбачає відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскаржуваний вирок не може вважатися законним, а тому підлягає скасуванню.

Крім того, доводи апеляційної скарги про необхідність скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року, якою в порядку ст. 379 КПК України внесені зміни в резолютивну частину вироку суду, також знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 379 КПК України суд має право виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки.

Зі змісту ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року, вбачається, що суд, у порядку ст. 379 КПК України (виправлення описок і очевидних арифметичних помилок) вніс зміни в резолютивну частину вироку суду.

Разом з тим, внесення виправлень до резолютивної частини судового рішення, яке передбачає зміну розміру покарання, не може бути здійснене у порядку ст. 379 КПК України.

Питання щодо неправильно застосування норм кримінального закону та призначення покарання допущеного судом першої інстанції віднесено до компетенції суду апеляційної інстанції і не є опискою, яка може бути виправлена судом самостійно.

Крім того, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, на погляд колегії суддів, обґрунтованими є й доводи апеляційної скарги про необхідність перевірки експертним шляхом перебування обвинуваченого ОСОБА_9 у момент інкримінуємого йому діяння в стані фізіологічного афекту.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне судове рішення по кримінальному провадженню скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Враховуючи, що у судовому засіданні суду не наведено переконливих доказів про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому, колегія вважає за необхідне залишити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Під час нового розгляду справи суду належить усунути зазначені недоліки, ретельно дослідити всі обставини вчинення кримінального правопорушення, дати оцінку всім доказам по справі, перевірити й доводи викладені в апеляційній скарзі, і, залежно від встановленого, прийняти законне рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 та ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 лютого 2018 року про виправлення описки у резолютивній частині вироку Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Призначити у даному кримінальному провадженні новий розгляд у суді першої інстанції.

Вважати продовженим обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 23.07.2018 року включно.

СУДДІ:

_________________ ________________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4