У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судових засідань ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в м. Києві подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в :
вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року затверджено угоду між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 про примирення, згідно якої останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, із застосуванням ст. 75 вказаного Кодексу звільнено від відбування цього покарання з іспитовим строком на 3 роки.
16 серпня 2018 року старшим інспектором Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області направлено до суду клопотання про звільнення від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку засудженого ОСОБА_4 , оскільки 13 липня 2018 року закінчився іспитовий строк.
Засуджений ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання з тих підстав, що 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 Солом`янським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР № 0003470 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а 15 квітня 2016 року по даному кримінальному провадженні обвинувальний акт направлений у Солом`янський районний суд м. Києва, де перебуває на розгляді на даний момент.
Вивчивши матеріали особової справи, вислухавши прокурора, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, зокрема, про звільнення від призначеного покарання з випробовуванням після закінчення іспитового строку.
Згідно ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
13 липня 2015 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва від затверджено угоду між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 про примирення та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 вказаного Кодексу звільнено від відбування цього покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Старшим інспектором направлено до Дніпровського районного суду м. Києва подання про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання по закінченню іспитового строку, посилаючись на те, що винуватість останнього не доведена обвинувальним вироком, у зв`язку із чим на даний момент ОСОБА_4 не вважається винуватим у вчиненні злочину вчиненого під час іспитового строку (ст. 62 Конституції України, ч. 1, 5 ст. 17 КПК України, ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права).
Згідно із ч. 2 ст. 165 КВК України передбачено, що після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, за поданням уповноваженого органу з питань пробації звільняється судом від призначеного йому покарання, нагляд припиняється і засуджений знімається з обліку в зазначеному органі.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового злочину, звільняється судом від призначеного йому покарання.

Згідно п. 5.8 Інструкції про порядок виконання покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, та здійснення контролю щодо осіб, засуджених до таких покарань, затвердженого Наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань, Міністерства внутрішніх справ України 19 грудня 2003 року № 270/1560, Зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 09 січня 2004 року за № 16/8615, стосовно засудженої особи, яка виконала покладені на неї судом обов`язки та не вчинила нового злочину (що підтверджується вимогою про судимість та притягнення до кримінальної відповідальності з підрозділів інформаційних технологій головних управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, місті Києві та Київській області, управлінь МВС України в областях, місті Севастополі та на транспорті), після закінчення іспитового строку до суду направляються подання та особова справа засудженої особи для вирішення питання про звільнення її від призначеного покарання.
Відповідно до вимоги про судимість, яка надана станом на 13 лютого 2018 року вбачається, що 24 березня 2016 року відносно ОСОБА_4 Солом`янським УП ГУНП у м. Києві внесено відомості до ЄРДР № 0003470 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а 15 квітня 2016 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 направлено до Солом`янського районного суду м. Києва, де перебуває і на даний час.

Згідно ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини кожна людина, обвинувачена у вчиненні злочину, має право вважатися невинною доти, поки її винність не буде встановлена в законному порядку шляхом прилюдного судового розгляду, при якому їй забезпечують усі можливості для захисту.

Згідно п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права кожен обвинувачений в кримінальному злочині має право вважатися невинним, поки винність його не буде доведена згідно з законом.

Відповідно до п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Слід зазначити, що вимоги ст. 78 КК України, які дублюються у ст. 165 КВК України передбачають підстави, сукупність яких дозволяє суду звільнити засудженого від призначеного йому покарання.
Суд вважає, що посилання Інспектора на ст. 62 Конституції України, ч. 1, 5 ст. 17 КПК України, ст. 11 Загальної декларації прав людини, п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, п. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права не можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, оскільки, зазначеними нормами врегульована недопустимість визнання винуватості особи у вчиненні злочину, а не спростування одної з підстав (вчинення нового злочину), яка дозволяє суду звільнити засудженого від призначеного йому покарання.
Оскільки в даному випадку суд не вирішує питання доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а лише питання звільнення від відбування призначеного йому покарання вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року, тому посилання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області на зазначені вище норми суд не бере до уваги.
Крім того, слід звернути увагу, що згідно ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Як роз`яснено в абз. 3 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7, якщо про вчинення під час іспитового строку нового злочину стало відомо після винесення постанови про звільнення засудженого від покарання (ч. 1 ст. 78 КК), суд, який розглядає справу про новий злочин, вправі призначити покарання за сукупністю вироків лише за умови скасування цієї постанови в установленому порядку.
Враховуючи те, що на даний момент відсутнє остаточне рішення по кримінальному провадженні № 0003470, у зв`язку із чим подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області є передчасним, а тому суд вважає, що у задоволені даного подання слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 17, 534, 537, 539 КПК України, ст. 78 КК України, ст. 165 КВК України, суд

п о с т а н о в и в :
у задоволенні подання старшого інспектора Дніпровського районного відділу з питань пробації філії державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_3 про звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.

Суддя : ОСОБА_1