Дата документу Справа № 328/3694/13-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/1134/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №328/3694/13-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2018 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 27 березня 2018 року про виправлення описки у вироку), яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Харькове Токмацього району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Козолугівка Токмацького району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Чистопілля Токмацького району Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватими і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 визнано винуватими і засуджено за вчинення злочину за наступних обставин.

У третій декаді січня 2012 року приблизно о 23 годині ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою в групі із неповнолітнім ОСОБА_11 , який діяв повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись на частково огородженій території домоволодіння ОСОБА_12 по АДРЕСА_4 , шляхом пошкодження замка проникли до приміщення гаражу, звідки таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_12 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 500 грн.

У третій декаді квітня 2013 року приблизно о 22 годині ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою в групі із неповнолітнім ОСОБА_13 , маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, проникли крізь отвір в даху до ангару, що належить ОСОБА_14 , розташованого на території ТОВ «Лан» в АДРЕСА_5 , звідки таємно, повторно викрали майно, що належить ОСОБА_14 , чим спричинили потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2630 грн.

Крім того, 28 жовтня 2013 року приблизно о 19 годині ОСОБА_10 , діючи за попередньою змовою в групі із неповнолітнім ОСОБА_13 , маючи злочинний намір на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, проникли крізь отвір у вікні до приміщення літньої кухні на території домоволодіння ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно, повторно викрали майно, що належить ОСОБА_15 , чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на суму 250 грн.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання по епізоду крадіжки, вчиненої у третій декаді січня 2012 року у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2012 року та призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

За епізодам крадіжок, вчинених у третій декаді квітня 2013 року та 28 жовтня 2013 року, призначено покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 28 квітня 2012 року із вказаним частковим приєднанням покарання за ч.4 ст.70 КК та призначено покарання у виді 4 років 5 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 18.05.2017 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 12 листопада 2012 року, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирок Токмацького районного суду Запорізької області від 18.05.2017 року постановлено виконувати самостійно.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання покарань, призначених за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 28.04.2012 року, остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.3 та п.4 ч.1 ст.76 КК.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід.

Вирок щодо ОСОБА_8 в апеляційному порядку не оскаржено.

Крім того, відповідно до обвинувального акта ОСОБА_11 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК (як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Проте вироком суду ОСОБА_11 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК та виправдано за недоведеністю вчинення ним злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок щодо ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрити, посилаючись на те, що стороною обвинувачення не було надано допустимих і належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_10 . Суд в якості потерпілого залучив неналежну особу, оскільки допитана в якості потерпілої ОСОБА_16 пояснила, що вона не є власником домоволодіння, з якого було здійснено крадіжку, а сам власник майна із заявою про вчинення крадіжки не звертався. Потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 в судовому засіданні допитані не були, а отже не було з`ясовано, чи належало їм викрадене майно і чи було заподіяно їм шкоду. Суд безпідставно поклав в основу вироку покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , адже їх показання є показаннями з чужих слів, а тому є неналежними та недопустимими доказами. Крім того, дані свідки під час досудового розслідування не допитувалися та їх покази не відкривалися стороні захисту. Пославшись у вироку на протокол впізнання свідком ОСОБА_21 . ОСОБА_10 як хлопця, який в січні 2012 року та в квітні 2013 року пропонував йому придбати металеві вироби, суд не звернув уваги, що під час допиту в судовому засіданні даний свідок називав зовсім інший проміжок часу, а саме в січні або в лютому 2014 року. Всі свідки та одна потерпіла були допитані з порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки перед дачею показань складали присягу шляхом її підписання без оголошення її змісту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок щодо ОСОБА_11 скасувати, а кримінальне провадження щодо обвинуваченого закрити у зв`язку із невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд з огляду на положення ст.95 КПК не вправі був посилатися у вироку на протоколи слідчих експериментів, під час яких підозрювані давали покази працівникам поліції, як на доказ винуватості ОСОБА_11 . Суд безпідставно поклав в основу вироку покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , адже їх показання є показаннями з чужих слів, а тому є неналежними та недопустимими доказами. Крім того, дані свідки під час досудового розслідування не допитувалися та їх покази не відкривалися стороні захисту. Пославшись у вироку на протокол впізнання свідком ОСОБА_21 ОСОБА_11 , як хлопця, який в січні 2012 року та в квітні 2013 року пропонував йому придбати металеві вироби, суд не звернув уваги, що під час допиту в судовому засіданні даний свідок називав зовсім інший проміжок часу, а саме в січні або в лютому 2014 року.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 , який при вирішенні апеляційних скарг покладався на розсуд суду; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Оскільки вирок суду в частині виправдання ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК, ніким не оскаржено, то з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Вимагаючи скасувати вирок захисники виходили з того, що стороною обвинувачення не було встановлено достатніх, допустимих та належних доказів винуватості обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК.

Між тим колегія суддів не погоджується з такими запереченнями сторони захисту, адже суд першої інстанції, мотивуючи свій висновок про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку; досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК.

Зокрема, свої висновки про винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував показаннями потерпілої ОСОБА_16 , яка пояснила, що вона у жовтні 2013 року виявила крадіжку з приміщення літньої кухні чавунної пічної плити з кільцями. Оскільки село невелике, то вона з чоловіком поїхали до ОСОБА_10 додому і він їм повідомив, що купив чавунну плиту у ОСОБА_11 . Наступного дня зранку ОСОБА_22 прийшов до них, приніс викрадену чавунну плиту та розповів, що він викрав плиту разом з ОСОБА_11 , просив пробачення. Потім, згодом до неї приїздили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , який поводив себе зухвало та відмовляв звертатись до поліції, але вона все ж звернулася із заявою до поліції. В подальшому у слідчого ОСОБА_10 визнав, що дійсно скоїв крадіжку разом з ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що він приймає металобрухт. Взимку 2012 року і у кінці зими 2013 року він купував у ОСОБА_11 та у ОСОБА_10 метал, який вони привезли на автомобілі ВАЗ зеленого кольору, а саме дві металеві труби, комплект ключів, диск від колеса з мотоциклу. У відділу поліції по фотознімку він впізнав ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як осіб, у яких він купував метал.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона була понятою при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_23 . Разом з ОСОБА_10 , працівниками поліції та другим понятим вони проїхали до ангара у с.Чистопілля, який належав ОСОБА_14 і там на місці ОСОБА_10 розповідав і показував, як він разом з ОСОБА_11 через кришку пролізли в ангар, звідки викрали поршень, диски, культиватор та інше, а потім, проїхали на АДРЕСА_6 , де ОСОБА_10 розповів і показав, як він з ОСОБА_11 через вікно залізли у літню кухню ОСОБА_16 і викрали металеву плиту з кільцями. При проведенні вказаних слідчих експериментів ніякого тиску на ОСОБА_10 з боку працівників поліції не було. ОСОБА_10 показував все сам, ніхто його не примушував давати покази.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що він брав участь в якості понятого при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , який взимку 2014 року розповідав і показав гараж у АДРЕСА_4 , з якого він разом з ОСОБА_24 скоїв крадіжку запасних частин до мотоцикла та інших металевих виробів. ОСОБА_8 показував та розповідав все добровільно без будь-якого тиску на нього з боку працівників поліції.

Під час проведення слідчого експерименту 04.02.2014 року підозрюваний ОСОБА_8 показав та пояснив обставини вчинення ним разом з ОСОБА_11 у кінці січня 2012 року крадіжки з домоволодіння АДРЕСА_4 .

Під час проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_10 останній розповів про обставини вчинення ним разом з ОСОБА_11 крадіжки металевих виробів зі складу, який належить ОСОБА_14 та крадіжки чавунної пічної плити з кільцями, що належить ОСОБА_16 . При цьому ОСОБА_10 пояснив, що викрадені металеві вироби у ОСОБА_14 він з Ясинським здали у м.Токмак, а пічну плиту він особисто повернув ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_21 під час пред`явлення йому фотознімків для впізнання впізнав на фотознімках ОСОБА_11 як особу, яка в січні 2012 року та в квітні 2013 року пропонувала йому купити металеві вироби, та ОСОБА_10 як особу, яка у квітні 2013 року пропонувала йому купити металеві вироби.

Колегія суддів вважає, що докази, на які послався суд, зібрані у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом та при їх отриманні не було допущено істотного порушення прав та свобод людини, а тому такі докази є допустимими. Ці докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а отже є належними, а також достатніми для прийняття судового рішення.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що суд не мав права посилатися на протоколи слідчих експериментів як на докази винуватості обвинувачених, колегія суддів ставиться критично. Адже протокол слідчого експерименту є самостійним доказом відмінним від протоколу допиту підозрюваної особи, зміст якого на відміну від протоколу слідчого експерименту не приймається судом під час судового розгляду.

Необґрунтованими є заперечення сторони захисту про те, що суд безпідставно поклав в основу вироку покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , оскільки, на переконання сторони захисту такі покази є неналежними та недопустимими доказами. Адже свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 були допитані судом виключно з метою з`ясування застосування чи незастосування до обвинувачених тиску з боку працівників поліції під час проведення слідчих експериментів, а тому їх свідчення не є свідченнями з чужих слів, оскільки дані свідки надавали пояснення щодо фактів, які вони особисто сприймали. При цьому покази цих свідків на доведеність винуватості обвинувачених не вплинули. А на покази свідка ОСОБА_20 суд взагалі не посилався у вироку.

Наявність суперечностей в показах свідка ОСОБА_21 в частині періоду, в який обвинувачені пропонували йому купити металеві вироби, може бути викликана значним проміжком часу, що минув з моменту пред`явлення свідку фотознімків для впізнання (2014 рік) та його допитом в судовому засіданні (грудень 2016 року). Між тим такі суперечності не спростовують висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених.

Складання свідками та потерпілою присяги шляхом її підписання без оголошення її змісту, як про це йдеться в апеляційних скаргах, само по собі не може слугувати підставою для безумовного скасування вироку, оскільки дана обставина не перешкодила суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому колегія суддів зважає на те, що свідки та потерпіла були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і підстав сумніватися у правдивості показів цих осіб колегія суддів не вбачає.

До заперечень апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд залучив в якості потерпілої неналежну особу, оскільки ОСОБА_16 не є власником домоволодіння, з якого було здійснено крадіжку, апеляційний суд ставиться критично. Адже та обставина, що потерпіла не є власником даного домоволодіння, проте зареєстрована за даною адресою, не може беззаперечно свідчити, що вона не є власником викраденого майна. Крім того, відомості про кримінальне правопорушення за даним епізодом були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань саме за заявою потерпілої ОСОБА_16 , яка під час її допиту підтвердила, що вона зверталася з приводу крадіжки до поліції. Тому з огляду на положення ст.55 КПК ОСОБА_16 набула статус потерпілої законно.

Безпідставними та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження є твердження в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_9 про те, що потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не були допитані в судовому засіданні, а відтак не було з`ясовано, чи належало їм викрадене майно і чи було заподіяно їм шкоду. Адже з матеріалів кримінального провадження вбачається, що дані потерпілі були допитані судом першої інстанції (15.11.2017 року та 20.12.2017 року) та надали пояснення з приводу крадіжки у них належного їм майна із зазначенням переліку такого майна.

Отже, як видно з матеріалів кримінального провадження, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у вчиненні таємного викрадення чужого майна зроблено з дотриманням ст.23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, які було досліджено та перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст.94 цього Кодексу.
Зокрема, відповідний висновок суд зробив на підставі аналізу показань потерпілих, свідка, даних протоколів слідчих дій.

Дослідивши вказані докази, суд обґрунтовано визнав їх достатніми для прийняття рішення про доведеність винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину. Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що вирок районного суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування, як про це йде мова в апеляційних скаргах, відсутні. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 21 лютого 2018 року (з урахуванням ухвали цього ж суду від 27 березня 2018 року про виправлення описки у вироку) щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в цій справі залишити без змін.

В строк остаточного покарання ОСОБА_11 призначеного за даним вироком суду зарахувати частину покарання відбуту за вироком Токмацького районного суду від 18.05.2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_11 , який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4