Провадження № 11-сс/4823/2/18 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2018 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2018 року,

в с т а н о в и л а :

10 серпня 2018 року ОСОБА_8 звернувся до Новозаводського районного суду м. Чернігова із клопотанням, в якому просив звільнити його з-під варти.

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_8 в порядку ст. 206 КПК України про негайне звільнення з-під варти. Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що є вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2015 року щодо ОСОБА_8 , який не набрав законної сили, оскільки наразі перебуває на розгляді в Апеляційному суді Чернігівської області, де на теперішній час щодо ОСОБА_8 діє запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ця ухвала слідчого судді оскаржена в апеляційному порядку та перед судом поставлена вимога про її скасування і задоволення скарги. Свої вимоги автор скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та неповноту судового розгляду. Неповноту судового розгляду вбачає в тому, що слідчий суддя серед його аргументів на звільнення вказав закінчення максимально можливого строку покарання, але ніяким чином це питання не дослідив та не вказав мотивів такого неврахування. Зазначає, що суд порушив вимоги ст. 372 КПК України, не вказавши встановлених судом обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів. Вказує на порушення судом вимог ч. 1 ст. 197 та ч. 3 ст. 331 КПК України, де суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку. На думку апелянта, оскільки запобіжний захід з моменту його проголошення 25.12.2015 року не переглядався кожні 60 діб, то і термін запобіжного заходу вже закінчився. Наголошує, що слідчий суддя фактично відмовив у вирішенні питання свободи, яка є однією з основних вимог Конвенції з прав людини та Конституції України.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити подану ОСОБА_8 апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається із змісту поданої заяви, ОСОБА_8 просив в порядку ст. 206 КПК України прийняти рішення про законність тримання його під вартою.

Слідчий суддя, виходячи з вимог КПК України, судовий контроль з дотримання прав і свобод особи, у тому числі і передбачений ст. 206 КПК України, уповноважений здійснювати лише на стадії досудового розслідування.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно п.1 ч.4 ст. 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зокрема зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Строки тримання під вартою до набрання вироком суду законної сили кримінальним процесуальним законодавством не встановлені.

При розгляді клопотання суд враховує вимоги ч. 1, 3 ст. 377 КПК України, відповідно до яких, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.

Якщо обвинувачений, що тримається під вартою, засуджений до арешту чи позбавлення волі, суд у виняткових випадках з урахуванням особи та обставин, встановлених під час кримінального провадження, має право змінити йому запобіжний захід до набрання вироком законної сили на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою, та звільнити такого обвинуваченого з-під варти.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. ст. 27, ч. 1 ст. 14, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України та остаточно призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_8 - тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишено без змін. На даний час кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває в стадії апеляційного провадження, після скасування ухвали Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Таким чином, відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2015 року і по теперішній час діє запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Рішення Європейського суду з прав людини «Ярошовець та інші проти України» на яке посилається особа, що подала скаргу відношення до даного судового провадження не має, а навпаки залишення без змін запобіжного заходу (про що вказано в резолютивній частині вироку) у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили з метою забезпечення виконання вироку, не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

Вказаний запобіжний захід може бути змінено чи скасовано судом апеляційної інстанції, на розгляді якого знаходяться апеляції на вирок суду першої інстанції. Будь-яких даних про таку зміну або скасування запобіжного заходу слідчому судді надано не було. Вище зазначені обставини свідчать про те, що слідчий суддя, при розгляді справ, зокрема такої категорії, не може перебирати на себе повноваження суду апеляційної інстанції та перевіряти законність прийнятого судом рішення.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що тримання ОСОБА_8 під вартою у слідчому ізоляторі є законним, підстав для звільнення останнього з-під варти не вбачається.

Доводи апелянта про необхідність врахування вимог ст. 206 КПК України , колегія суддів вважає необґрунтованими, адже вказана стаття передбачає обов`язок слідчого судді захистити права людини, яка утримується під вартою, у випадках грубого порушення її прав, пов`язаних з незаконним позбавленням свободи, застосування насильства під час затримання та тримання під вартою. Проте, дана норма закону не передбачає судового контролю з боку слідчого судді за діяльністю суду, в тому числі вищого рівня, під час розгляду кримінального провадження по суті. Законодавчо передбачений дозвіл на такий контроль автоматично означав би втручання у здійснення правосуддя, що суперечить основним засадам судочинства в Україні.

Окрім того, із змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт подав скаргу відносно обставин, до яких не застосовуються вимоги ст. 206 КПК України.

Раніше ОСОБА_8 вже неодноразово звертався з аналогічними заявами до слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова, де ухвалами від 27 квітня 2018 р. та від 26 грудня 2017 року було відмовлено у відкритті провадження (а.с.35, а.с.39-40), а також відмовлено по суті заявленого клопотання ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від від 27 жовтня 2017 р. (а.с. 44-45), та в подальшому ці ухвали переглянуті в апеляційному порядку або по ним відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Вказані обставини свідчать про зловживання своїми правами та можуть бути розцінені колегією апеляційного суду як тиск на суддів при перегляді вироку суду першої інстанції.

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування судового рішення, під час його ухвалення, колегія суддів не вбачає, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404,407-409, 411-419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 в порядку ст. 206 КПК України про негайне звільнення з-під варти - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу негайно після проголошенні і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4