АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1129/18 Справа № 207/1753/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по кримінальним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальні провадження № 0000750 від 29.05.2017 року. Та № 0000906 від 28.06.2017 року за апеляційною скаргою заступника прокурора області ОСОБА_7 на вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року,

В с т а н о в и л а:
цим вироком

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:

18.07.2014 року Баглійським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.185, 71,72 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі. Звільнився 07.12.2015 року по відбуттю строку покарання,

засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст.186 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.190 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки.

На підставі п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_8 повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, періодично зґявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експерта на досудовому слідстві в сумі 297 грн.

Вирішено долю речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він приблизно о 13 годині 28 травня 2017 року, перебуваючи біля будинку 11 по вулиці Ухтомського у м.Кам`янське Дніпропетровської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до раніше знайомого потерпілого ОСОБА_9 , та діючи умисно, штовхнув потерпілого двома руками в ліву частину тулуба, від чого потерпілий упав на землю і лежачому на землі потерпілому заподіяв удари ногою по обличчю та голові, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Після цього, ОСОБА_8 відкрито викрав належний потерпілому мобільний телефон «Samsung SM - 6361Н», вартістю 2295,00 грн., з картою пам`яті, вартістю 350,00 грн.

З викраденим обвинувачений зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Майнова шкода в ході досудового слідства відшкодована поверненням викраденого майна.

Далі, о 19 годині 30 хвилин 27 червня 2017 року ОСОБА_8 , маючи умисел на викрадення чужого майна шляхом обману, на зупинці трамваю «вулиця Дунайська» у м.Кам`янське Дніпропетровської області, підійшов до раніше незнайомого неповнолітнього ОСОБА_10 , та попросив передати йому належний матері потерпілого ОСОБА_11 мобільний телефон «НОМІ 280», не маючи намірів повертати телефон.

Неповнолітній ОСОБА_10 , довіряючи обвинуваченому, як дорослій людині, добровільно передав мобільний телефон ОСОБА_8 , вартістю 664 грн.

Заволодівши мобільним шляхом обману ОСОБА_8 зник з місця скоєння злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на зазначену суму, яка відшкодована поверненням викраденого майна.

В апеляційній скарзі:

- прокурор просить скасувати вирок суду, у зв`язку, на його думку, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Зазначив, що з обвинувального акту, затвердженого прокурором 30.06.2017 слідує, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно. Суд, погодившись з цим обвинуваченням, визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні дій, передбачених диспозицією ч. 2 ст. 186 КК України за вказаними кваліфікуючими ознаками та ухвалив обвинувальний вирок.

Разом з цим, на його думку, мотивувальну частину суд виклав по іншому, а саме: «приблизно о 13 годині, що 08.05.2017 року, знаходячись біля будинку 11 на вулиці Ухтомського у м. Кам`янське, ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до раніше знайомого потерпілого ОСОБА_9 . Реалізуючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих міркувань, умисно штовхнув потерпілого двома руками в ліву частину тулуба, від чого ОСОБА_9 упав на землю. Лежачому на землі потерпілому він наніс удари ногою по обличчю та голові, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я».

Тобто, суд першої інстанції, дійшовши висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, встановив при цьому, в порушення вимог ст. ст. 370, 374 КПК України, інші, на його думку, фактичні обставини провадження, не притаманні диспозиції ч. 2 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні скоєного кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються сукупністю доказів, та є правильними.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, зокрема, ухвалюватися судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу та з наведенням належних і достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Цих вимог районний суд дотримався належним чином.

Так, в мотивувальній частині суд вказав, що «28 травня 2017 року приблизно о 13 годин, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, підійшов до раніше знайомого потерпілого ОСОБА_13 . Реалізуючи злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих міркувань, умисно штовхнув потерпілого двома руками в ліву частину тулуба, від чого ОСОБА_9 упав на землю. Лежачому на землі потерпілому заподіяв удари ногою по обличчю та голові, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно з висновком судової медичної експертизи №659 - Е від 27 червня 2017 року».
Думка прокурора , що суд в такому випадку вийшов за межі обвинувачення є безпідставною та необґрунтованою, оскільки посиланням суду в мотивувальній частині вироку на те, що потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження, з короткочасним розладом здоров`я, районний суд фактично вказав про наслідки дій обвинуваченого. При цьому в обвинувальному акті було інкриміновано ОСОБА_8 те, що він застосував насильство, яке не є небезпечним для життя потерпілого. В диспозиції ч.2 ст. 186 КК України зазначено, що «Грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або вчинений повторно, або за попередньою змовою групою осіб», тому районний суд фактично не вийшов за межі пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , а дотримався вимог ч.2 ст. 186 КК України.

Згідно з висновком судової медичної експертизи №659Е від 27.06.2017 року, потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, з короткочасним розладом здоров`я. Саме про це районний суд і вказав в мотивувальній частині вироку.
Вирок суду за своїм змістом є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним. Колегією суддів перевірено і обґрунтованість призначеного обвинуваченому покарання.

Згідно ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та сприяти попередження вчиненню нею нових злочинів. При призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як видно з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого, ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, прийняв до уваги, що він раніше судимий.

В той же час, суд врахував дані про особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, що обвинувачений має постійне місце проживання і реєстрацію, позитивно характеризується за місцем проживання.
Суд також врахував, що злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, відноситься до тяжких злочинів, а злочин передбачений ч.2 ст.190 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості, те що вину у вчиненні злочинів він визнав в повному обсязі, шкода, заподіяна злочинами,відшкодована потерпілим поверненням викраденого майна, потерпілі не наполягають на призначенні суворого покарання, прийняли вибачення обвинуваченого.
Також суд послався, що уповноважений орган з питань пробації у судовій доповіді вважав за можливе призначити покарання обвинуваченому з застосуванням ст..ст.75,76 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України та п.2 ч.2 ст.76 КК України.
Отже, за своїм видом та розміром призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Отже, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника прокурора області ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 березня 2018 року стосовно ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набуває чинності з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.
Судді: