Справа № 524/1204/18
Провадження №1-кп/524/198/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2018 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
захисника адвоката- ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кременчуці питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керм, АР Крим, громадянина України, українця, освіта середня-спеціальна, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 10.10.2008 року Керченським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
-07.02.2013 року Керченським міським судом АР Крим за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 277, ч.2 ст. 263 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився з місць позбавлення волі 16.02.2016 року по відбуття строку покарання
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 153 КК України,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.153 КК України.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до ухвали суду від 25.05.2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 23 липня 2018 року.
В судовому засіданні судом на обговорення учасників процесу поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Представник потерпілої підтримав думку прокурора.
Захисник у судовому засіданні заперечувала проти продовження запобіжного заходу, просила застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, посилаючись на наявність місця проживання у обвинуваченого та необхідність працевлаштування, з метою відшкодування шкоди потерпілій.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, додавши, що намірів переховуватись від суду не має.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Відповідно до ухвали суду від 25.05.2018 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 23 липня 2018 року.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції Україниратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, враховуючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , особу обвинуваченого, який має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, до затримання офіційно не працював, відсутність даних на підвердження наявності у нього утриманців, зареєстрований на непідконтрольній території України, враховуючи, що зазначені у попередній ухвалі суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ризики не зменшилися на час розгляду цього питання, з метою запобігання ризикам, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Керм, АР Крим, громадянина України, українця, освіта середня-спеціальна, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме до 16 вересня 2018 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

Суддя: ОСОБА_1