Справа № 363/4792/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/823/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 07.08.2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого,потерпілого та цивільного відповідача на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козаровичі Вишгородського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого водієм ПП « ОСОБА_12 », неодруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз в загальному розмірі 9 678 грн. Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 відшкодування матеріальної та моральної шкоди 16 304 грн. 99 коп. та 50 000 грн. відповідно, всього 66 304 грн. 99 коп. Стягнуто з ПАТ «СК Скайд» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування в розмірі 14000 грн. Також вироком вирішено доля речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком 13 січня 2016 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_7 , керував рейсовим автобусом марки «Галаз 3209.60», д.н.з. НОМЕР_1 , та рухався по автодорозі «Київ-Овруч» з с. Демидів у напрямку Лютіж Вишгородського району на 34 км+800 м вказаної дороги проявив неуважність та злочинну недбалість, в порушення п.п.«б» п.2.3 ПДР, маючи технічну можливість виявити биття пари задніх лівих коліс одне об одне та об інші елементи автобуса (ходової частини,кузова), а також розхитування задньої частини автобуса, належним чином не стежив за технічним станом керованого транспортного засобу, своєчасно не вжив заходів для його зупинки й перевірки технічного стану, забезпечення безпеки дорожнього руху, що призвело до поступового відкручування за рахунок послаблення усіх гайок кріплення й самовільного сходження на зустрічну смугу руху задніх лівих коліс з матиці під час руху автобусу, унаслідок чого стався наїзд на відокремлене від автобуса колесо автомобілем марки «Мітсубісі Лансер» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_11 , який рухався зустрічною смугою руху, що призвело до втрати керування та виїзду за межі дороги й зіткнення з деревом. Внаслідок зіткнення автомобіля з деревом пасажиру ОСОБА_9 заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а водію автомобіля ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотного порушення вимог кримінально процесуального закону і закрити кримінальне провадження за відсутності в його діянні складу кримінального правопорушення. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не вбачає в своїх діях бездіяльності та грубого ставлення до безпеки під час руху автомобіля, судом не вказано які саме його дії порушили ПДР, в ході судового розгляду не встановлений час за який можливе від`єднання коліс внаслідок вібрації. Вважає, що саме потерпілий за дорожньою обстановкою не слідкував, хоча мав знизити швидкість та проявити підвищену обережність і уважність. Посилається на висновок автотехнічної експертизи від 02.11.2016 року, де зазначено, що в діях водія автобуса не вбачається порушень п. 31.1 ПДР. Зазначає, що в порушення ст. 365 КПК України йому не надано останнє слово, вирок не був йому оголошений.

В апеляційній скарзі цивільний відповідач ОСОБА_13 просить скасувати вирок в частині вирішення моральної та матеріальної шкоди з підстав порушення норм матеріального та морального права, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та ухвалити новий вирок, яким в цивільному позові в частині стягнення з нього матеріальної і моральної шкоди відмовити повністю. Вважає, що судом, в порушення ч. 3 п. 2 ст. 374 КПК України, не зазначено докази на підтвердження моральної шкоди. Стосовно розміру матеріальної шкоди зазначає, що судом не прийнято до уваги підстави ухвалення рішення президії МТСБУ від 21.06.2017 року про граничну суму виплати за зобов`язанням СК СКАЙД у розмірі 14000 грн. та фактичну згоду позивача з вказаною сумою у зв`язку з чим вважає, що відсутні підстави стягнення з нього матеріальної відповідальності.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині стягнення з ОСОБА_13 моральної шкоди, збільшивши її до 90000 грн., оскільки судом неповністю з`ясовані усі обставини заподіяння моральної шкоди та не встановлено реальної глибини страждань заподіяних внаслідок дорожнього транспортної пригоди, які виразилися у фізичному болю, що виникли через отримання тяжких тілесних ушкоджень.

Заслухавши доповідь судді,

обвинуваченого, що підтримав свою апеляційну скаргу і заперечує проти задоволення апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_9 та цивільного відповідача,

потерпілого ОСОБА_9 , що підтримав свою апеляційну скаргу і заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та цивільного відповідача,

потерпілого ОСОБА_11 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вирішення інших апеляційних скарг залишив на розгляд суду,

потерпілого ОСОБА_10 ,який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, цивільного відповідача, підтримав апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9

прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого,цивільного відповідача, підтримала апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 ,

перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобом, що заподіяли потерпілому ОСОБА_9 тяжке тілесне ушкодження, за обставин, викладених у вироку, стверджується показаннями обвинуваченого, який підтвердив факт від`єднання пари задніх лівих коліс під час руху керованого ним автобуса, потерпілого ОСОБА_11 , який керував легковим автомобілем і наїхав на одне з коліс від автобуса, внаслідок чого втратив керування транспортним засобом і здійснив наїзд на дерево, свідка ОСОБА_14 , який як пасажир автобуса приблизно за 2 км до місця ДТП відчував нехарактерне коливання задньої частини транспортного засобу, яке поступово зростало аж до схиляння автобуса на лівий бік і його зупинки, протоколом огляду місця події та схеми до нього, висновками судово-медичних експертиз про характер і ступінь тілесних ушкоджень, отриманих ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , висновками судових автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз, показаннями експерта ОСОБА_15 .

Доказам по справі суд надав належну оцінку і дійшов вірного висновку про те, що ОСОБА_7 допущено порушення вимог п.2.3 б) ПДР, які перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , а також про наявність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про відсутність в його діях порушення вимог п.31.1 ПДР доказового значення для встановлення фактичних обставин кримінального провадження не мають, оскільки судовий розгляд проведений з дотриманням вимог ч.1 ст.337 КПК України у межах висунутого обвинувачення, за яким ОСОБА_7 порушення вимог п.31.1 ПДР органом досудового розслідування не інкримінувалося.

Посилання у апеляційній скарзі обвинуваченого на неуважність потерпілого ОСОБА_11 водія автомобіля «Мітсубісі Лансер» як на причину дорожньо-транспортної пригоди спростовується висновком судової автотехнічної експертизи від 02.11.2016р. про те, що з технічної точки зору водій ОСОБА_11 не мав можливості уникнути наїзду на колесо автобуса шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля і у його діях не вбачається невідповідностей вимогам п.п.12.2 та 12.3 ПДР.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, не надання йому останнього слова та не оголошення судового рішення.

Так, у відповідності до журналу судового засідання обвинуваченому головуючим надавалося останнє слово і вирок був публічно проголошеним. Відомості журналу судового засідання не суперечить аудіозапису судового засідання, який був прослуханий при апеляційному розгляді.

Учасниками судового провадження у апеляційних скаргах питання про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не ставиться, колегія суддів підстав для того, що б вийти за межі апеляційних скарг не вбачає.

Доводи апеляційної скарги цивільного відповідача про неправильність вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 як в частині матеріальної, так і моральної шкоди на матеріалах кримінального провадження не ґрунтується.

Так, доказами по справі підтверджений факт заподіяння потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди, яка виразилася у стражданнях, пов`язаних з погіршенням стану здоров`я внаслідок отримання тяжкого тілесного ушкодження. Доводи про відсутність у справі висновків психолога не спростовують доведеності факту заподіяння моральної шкоди.

Також не суперечить вимогам цивільного судочинства і судове рішення про стягнення з ОСОБА_13 , з яким під час ДТП перебував обвинувачений у трудових зносинах, різниці між страховим відшкодуванням заподіяної потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди та фактичним її розміром.

Проте, на думку колегії суддів, суд, правильно встановивши факт заподіяння потерпілому ОСОБА_9 діями обвинуваченого моральної шкоди, яка мала місце внаслідок заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, визначив її грошовий еквівалент у 50 000 грн. без врахування принципів справедливості, виваженості та розумності.

Так, судом не враховано, що потерпілий у молодому віці отримав черепно-мозкову травму у вигляді перелому скроневої кістки справа, на протязі тривалого часу лікується, що значно змінило його спосіб життя, та його моральні страждання у зв`язку погіршенням стану здоров`я та тривалим періодом реабілітації , виходячи з зазначених вище принципів, відповідають грошовому еквіваленту, визначеному у його позовних вимогах, а саме 90 000 грн.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок підлягає зміні у частині визначення розміру моральної шкоди, заподіяної потерпілому ОСОБА_9 , шляхом його збільшення до 90 000 грн.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та цивільного відповідача залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення цивільного позову потерпілого про відшкодування моральної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 гривень.

У решті вирок Вишгородського районного суду Київської області від 01 червня 2018 року залишити без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Суддя: Суддя: Суддя: