КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2018 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2018 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ялта АРК Крим, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироками Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2016 року та Баришівського районного суду Київської області від 28.09.2016 року та остаточно призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 19.02.2016 року до вступу вироку в закону силу,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 01.02.2016 року близько 01 год. 00 хв. знаходячись по вул. Вербицького, 36-Б в м. Києві, помітив припаркований автомобіль "DAEWOO NEXIA", бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_8 , та керуючись раптово виниклим умислом направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до вищевказаного автомобіля та за допомогою спеціально переробленого тригранного ключа, відчинив водійські двері і проник до салону вищевказаного автомобіля.

Після чого, за допомогою вказаного ключа, вставивши його в замок запалення запустив двигун та з місця вчинення злочину разом з викраденим автомобілем зник, тим самим умисно, повторно, вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки "DAEWOO NEXIA", бежевого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, завдавши матеріального збитку власнику даного майна ОСОБА_8 на суму 99153 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК України покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_6 за сукупністю злочинів, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироками Святошинського районного суду м. Києва від 18.07.2016 року та Баришівського районного суду Київської області від 28.09.2016 року та остаточно призначити покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ст. 72 КК України ОСОБА_6 у строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 19.02.2016 року до 20.06.2017 року, а з 21.06.2017 року до вступу вироку в закону силу з розрахунку день за день.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність. Зокрема прокурор зазначає, що суд безпідставно не застосував до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна. Крім того вказує на неправильне застосування положень ст. 72 КК України при зарахуванні строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, та яке є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання, та правильно визначив розмір покарання в межах санкції ч.2 ст. 289 КК України.
З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який має на утриманні двох малолітніх доньок, наявності обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про недоцільність призначення ОСОБА_6 альтернативного додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, судом першої інстанції при винесенні вироку дотримано вимог ст.ст. 50, 65 КК України, призначено покарання, що відповідає особі засудженого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами.
Крім того, вирішуючи питання щодо доцільності призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна за апеляційною скаргою прокурора, колегія суддів враховує, що прокуратурою не вжито заходів до забезпечення конфіскації майна, встановлення наявності майна, яке можливо конфіскувати, та накладення арешту на таке майно, хоча обов`язок вчинення таких дій покладається на сторону обвинувачення.
Отже підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для скасування або зміни вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2018 року щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3