УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2018 року

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві

клопотання адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 11 травня 2018 року звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.190 КК України а саме : квартиру АДРЕСА_1 ,яка належить на праві власності ОСОБА_7 .

В обґрунтування клопотання зазначають,що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року було задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.190 КК України,а саме на квартиру АДРЕСА_1 ,яка належить на праві власності ОСОБА_7 ,та слідчий суддя, накладаючи арешт на вказану квартиру виходив з того,що вона є предметом шахрайства,метою накладення арешту було запобігання у подальшому незаконного відчуження квартири. Вказують на те,що 29 липня 2016 року між ОСОБА_5 і ОСОБА_7 було укладено договір позики,відповідно до умов якого позикодавець ОСОБА_5 передає у власність позичальнику ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1020294 грн.82 коп.,що на день укладання договору складає 37100 євро,а позичальник ОСОБА_7 зобов`язується повернути позикодавцеві таку з суму грошових коштів в строк та умовах,встановлених графіком повернення позики,кінцевий строк повернення позики 29 вересня 2016 року включно. На підтвердження факту отримання вказаних грошових коштів того ж дня ОСОБА_7 було власноруч написано відповідну розписку. З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики,29 липня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено Іпотечний договір,за яким Іпотекодавець ОСОБА_7 передала в іпотеку Іпотекодержателю ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до договору іпотеки,предмет іпотеки сторони оцінили в суму 1010294 грн.82 коп. Зазначені договір позики та іпотечний договір укладались сторонами в установленому законом порядку ,посвідчувались нотаріусом,яким було встановлено осіб та перевірено їх дієздатність. Недійсність договорів позики та іпотеки від 29 липня 2006 року ,укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ,законом не встановлена та такі договори не визнавались судом недійсними,а тому є чинними та підлягають виконанню сторонами. Строк виконання основного зобов`язання ОСОБА_7 сплинув 29 вересня 2016 року ,разом з тим вона свого обов`язку щодо повернення позики не виконує,навпаки з метою ухилення від виконання зобов`язання звернулася до правоохоронних органів з надуманих підстав. На даний момент виникли такі обставини,що позичальник ОСОБА_7 не виконує взяті на себе зобов`язання за договором позики,а тому позичальник ОСОБА_9 має намір звернути стягнення на предмет іпотеки ,проте він позбавлений такої можливості у зв`язку з накладенням арешту на квартиру ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області. Від 19 вересня 2017 року. Фактично між сторонами правочинів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникли цивільні правовідносини та усі спірні питання мають вирішуватись у порядку цивільного судочинства,як то передбачено законом, натомість ОСОБА_7 з метою ухилення від виконання умов договору намагається створювати всі які перешкоди позикодавцю. Стверджують,що існують законні підстави для реалізації ОСОБА_5 його права на звернення стягнення за договором позики на предмет іпотеки,поряд з цим таке його право порушується накладенням арешту в межах штучно створеного кримінального провадження.

Зазначають,що арешт на майно накладено без врахування загальних засад кримінального провадження,усталеної практики Європейського суду з прав людини,рішеннями якої неодноразово наголошувалось на непорушності права власності,дії принципу верховенства права та забезпечення справедливого балансу між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи,під час втручання державного органу на мирне володіння майном.

Посилаючись на вимоги ст.ст. 94,132,173 КПК України ,якими передбачено,що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів ,що вказують на вчинення злочину, правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди,завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб,розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, вважають необґрунтованим висновок слідчого судді щодо необхідності накладення арешту.

Крім того посилаються на те,що у ОСОБА_9 не має ніякого відношення до кримінального провадження №0000589,не є підозрюваним у кримінальному провадженні,при проведенні досудового розслідування за його участю не вчинялось ніяких слідчих,процесуальних дій,він не викликався та не допитувався у кримінальному провадженні в якості свідка.

Представники ОСОБА_9 - адвокати ОСОБА_3 , ОСОБА_6 у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримали, просили слідчого суддю задовольнити його у повному обсязі.

Уповноважений слідчий Шевченківського УП ГУНП у м.Києві ,який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,неодноразово у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Слідчим не було надано заперечень на клопотання про скасування арешту майна, які б спростовували доводи клопотання представників ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та вказували б на необхідність подальшого застосування вжитого заходу забезпечення кримінального провадження.

Слідчий суддя, враховуючи думку представників заявника, на підставі ст. 174 КПК України, визнав можливим проводити розгляд клопотання за відсутності слідчого, на підставі наявних даних, які вважає достатніми для вирішення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши доводи представників ОСОБА_9 -адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , вивчивши клопотання про скасування арешту майна та додані до нього матеріали, а також дослідивши матеріали клопотання про арешт майна, вважає, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженню, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення ,передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Статтею 131 КПК України передбачено вичерпний перелік видів заходів забезпечення кримінального провадження,серед яких є арешт майна.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав,свобод та законних інтересів осіб, а також умов,за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року (справа №369/10063/17 , провадження №1-кс/369/2875/17) було задоволено клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України,накладено арешт на об`єкт житлової нерухомості - квартиру АДРЕСА_1 ,яка належить ОСОБА_7 ,з забороною розпоряджатися об`єктом житлової нерухомості - квартирою АДРЕСА_1 ,яка належить ОСОБА_7 .

Як визначено в ухвалі слідчого судді від 19 вересня 2017 року, арешт на вищевказане майно-квартиру накладено з урахуванням правової кваліфікації кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження,та з метою збереження речових доказів,існування ризиків приховування,пошкодження,псування,зникнення,втрати,зниження, використання,перетворення,пересування,передачі ,відчуження зазначеного майна, що на переконання слідчого судді, стало достатніми підставами для арешту зазначеного у клопотанні майна.

Із змісту ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року вбачається,що у ході досудового розслідування встановлено,що невстановлені особи на ім`я ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 за попередньою змовою між собою,під видом вчинення позики та укладення іпотечного договору,шляхом обману та зловживання довірою, заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_7 ,а також вчинили дії з метою заволодіння нерухомим майном останньої,а саме квартирою АДРЕСА_2 .

Проте, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна слідчому судді не надано належних,допустимих доказів на підтвердження того, що арештоване майно отримано злочинним шляхом або внаслідок вчинення кримінального правопорушення,є знаряддям вчинення злочину, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості ,які можуть бути використані як доказ факту чи обставин,що установлюється під час кримінального провадження.

Так,відповідно до договору позики,укладеного 29 липня 2016 року,посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 ,реєстр №2614,»Позикодавець»- ОСОБА_5 передав у власність «Позичальнику»- ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 1020294 грн.82 коп.,за офіційним курсом НБУ на день укладення договору є еквівалентом 37100 євро,кінцевий строк повернення позики 29 вересня 2016 року.

Пунктом 4.1 вищевказаного договору позики від 29 липня 2016 року передбачено,що виконання Позичальником зобов`язань за цим договором забезпечується :іпотекою квартири АДРЕСА_3 ,загальна площа-42,10 кв.м,що належить ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності.

Згідно Іпотечному договору ,укладеному 29 липня 2016 року між Іпотекодержателем ОСОБА_5 та Іпотекодавцем ОСОБА_7 ,посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 ,реєстр №2616, іпотека за цим договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором позики від 29 липня 2016 року,посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_14 ,за яким ОСОБА_7 зобов`язана повністю повернути Іпотекодержателю ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1020294 грн.82 коп.,за офіційним курсом НБУ на день укладення договору є еквівалентом 37100 євро,у строк до 29 вересня 2016 року. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики від 29 липня 2016 року Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_3 ,загальна площа-42,10 кв.м,яка належить на праві власності ОСОБА_7 . Сторони цього договору оцінюють предмет іпотеки в суму 1020294 грн.82 коп. У разі невиконання Іпотекодавцем у строк до 29 вересня 2016 року зобов`язання,сторони домовилися про те,що звернення стягнення та реалізація предмету іпотеки у разі звернення стягнення на нього може бути здійснена шляхом ,передбаченим Законом України «Про іпотеку», на підставі ст.ст. 36,37,38,39 ,у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов`язку оплати нотаріальних послуг на Іпотекодавця.

На час розгляду слідчим суддею клопотання про скасування арешту вищевказані договір позики та Іпотечний договір у установленому законом порядку не визнані недійсними,є чинними.

Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак вони мають бути об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року ,кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах,передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку,визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень,володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (ВП),заява №31107/96,п.58, ЕСНR 1999-ІІ.) Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»,від 22 вересня 1994 року, Series A №296-А,п.42,та «Кушоглу проти Болгарії»,заява №48191/99.пп.49-62,від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статі 1 Першого Протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти,якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»,пп.69 та 73, Series A №52). Іншими словами,має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами,які застосовуються,та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п.50, Series A №98).

Під час судового розгляду встановлено, що незважаючи на те, що досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000589 триває з 11 вересня 2017 року , на час розгляду клопотання в межах якого нікому ,зокрема і ОСОБА_9 , не повідомлено про підозру, не надано достатніх вагомих даних з урахуванням тривалості строку досудового розслідування у справі та його результатом,в підтвердження факту події злочину заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство),вчинене за попередньою змовою групою осіб,у великих розмірах, версія органу досудового розслідування про те, що майно, зазначене в ухвалі про арешт майна, є предметом, доказом злочину,об`єктом кримінально протиправних дій, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст.86 КПК України доказами.

Викладені обставини свідчать, що ризики, що стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту зазначеного у клопотанні майна - квартири АДРЕСА_1 на час розгляду клопотання про скасування арешту майна відпали, що обґрунтовано матеріалами доданими до клопотання та представниками у судовому засіданні, тоді як слідчим,прокурором не наведено додаткових доводів в обґрунтування наявних ризиків, як підстави для подальшого втручання у права особи, реалізації ОСОБА_5 забезпечення вимог щодо виконання зобов`язань за укладеним правочином відповідно до умов укладених договорів ,вимог Цивільного кодексу України,інших актів цивільного законодавства.

У зв`язку з чим вважаю доцільним скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а відтак клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. ст.170,171,173,174,309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:
Клопотання адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 11 вересня 2017 року,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року (справа №369/10063/17, провадження №1-кс/369/2875/17) на майно, що належить ОСОБА_7 , а саме : квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону розпоряджатися об`єктом житлової нерухомості-квартири АДРЕСА_1 ,яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1