ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/1201/18
Провадження № 1-кп/636/386/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2018 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора військової прокуратури Харківського гарнізону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000384, внесеному 06 березня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ізюм Харківської області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, розлученого, раніше не засудженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , старшого сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону, солдата, учасника бойових дій, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:
27.02.2016р. ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України з Міністерством оборони України, в особі командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_6 , та зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу 1 механізованого батальйону. 03.05.2017р. ОСОБА_5 на підставі наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 від 28.04.2017р. № 72-РС перемістили на посаду старшого сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу 2 механізованого батальйону.
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014р., на території України почав діяти особливий період та тривав на момент вчинення злочину.
Згідно з п. 1 та п. 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби старшому солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо, і до часу нез`явлення вчасно на службу без поважних причин останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 128, 216-220 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», був зобов`язаний дотримуватися загальних обов`язків військовослужбовців, своїх службових обов`язків, а також порядку звільнення з розташування військової частини.
Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, старший солдат ОСОБА_5 вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
Так, 13.11.2017р. близько 08.00 год. старший солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин та відповідних дозволів командирів та начальників самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та у подальшому перебував за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби. 16.11.2017р. близько 08 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 , та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.
Також, 18.12.2017р. близько 08.00 год. старший солдат ОСОБА_5 повторно, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин та відповідних дозволів командирів та начальників самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та у подальшому перебував за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби. 14.02.2017р. працівниками поліції Чугуївського ВП ГУНП в Харківській області старшого солдата ОСОБА_5 було доставлено до відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 в стані алкогольного сп`яніння, після чого доставлено до військової частини НОМЕР_1 . Того ж дня ОСОБА_5 приступив до виконання службових обов`язків.
Вказані дії солдата ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Обвинувачений в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині визнав, розкаявся та повністю підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини, але надати пояснення відмовився.
Позиція ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження таких доказів по справі, як покази свідків та інших доказів, що були зібрані в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також фактичні обставини справи ніхто не оспорює.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням таких матеріалів кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого:
- довідки ОСК МВС України та ОСК ГУНП в Харківській області № 189-06032018/63091 від 16.03.2018 року, згідно якої обвинувачений ОСОБА_7 раніше не засуджений (а.к.п. 58);
- довідок КЗОЗ «Ізюмська центральна районна лікарня» від 06.03.2018 року, згідно яких ОСОБА_7 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває (а.к.п. 59);
- службової характеристики ОСОБА_5 , виданої за місцем проходження служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , згідно якої ОСОБА_5 характеризується з негативного боку, не дисциплінований, невідповідальний, не вдосконалює знання за фахом та методичні навички, має дисциплінарні стягнення, свідомо порушує військову дисципліну, авторитетом та повагою користується посередньо (а.к.п. 60);
- посвідчення НОМЕР_3 , видане 05.10.2016р., згідно якого обвинувачений ОСОБА_5 є учасником бойових дій.
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми умисними діями, які виразились у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 , де обвинувачений проходив службу за контрактом, в умовах особливого періоду, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує характер і ступінь скоєного злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів, конкретні обставини вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується негативно.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином та дані про особу винного.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та визнання вини. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При призначенні покарання суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів, пом`якшуючі покарання обставини, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не засуджений, його відношення до скоєного злочину, і вважає, що виправлення ОСОБА_5 і попередження скоєння ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності та відсутність тяжких наслідків, а також враховуючи дані про особу, суд вважає за можливе у даному випадку, призначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати до нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, одночасно поклавши на засудженого обов`язки, які сприятимуть його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Судових витрат та речових доказів по справі немає.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році».
Статтею 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено, що звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).
Обставини, за якими ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст.407 КК України, мали місце в період з 13 листопада 2017 року по 16 листопада 2017 року та з 18 грудня 2017 року по 14 лютого 2018 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році».
За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосуванню до ОСОБА_5 акту амністії, так як він скоїв злочин після вступу в законну силу Закону України «Про амністію».
Запобіжні заходи відносно ОСОБА_5 не обирались.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право подати клопотання про помилування, право на ознайомлення з журналом та технічним записом судового засідання і подати на них письмові зауваження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя