АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/299/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/159/18 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 серпня 2018 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю -

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

представника

потерпілої ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 на вирок Гусятинського районного суду від 05 квітня 2018 року.

Даним вироком,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Копичинці, Гусятинського району Тернопільської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, одружений, на утриманні дітей немає, не працюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, 20.12.2016 року, близько 10:00 год. в приміщенні магазину, що знаходиться в центрі села Перемилів Гусятинського району Тернопільської області у будівлі сільської ради, під час конфлікту, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , в ході якого ОСОБА_10 зачинив із середини двері на ключ, що ведуть в магазин, з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , зловив потерпілу однією рукою за верхню частину куртки в місці біля шиї з лівого боку, а другою рукою умисно наніс один удар кулаком в обличчя в область губи, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді синця та садна на обличчі, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Надалі, продовжуючи свої злочинні дії, під час того, коли ОСОБА_8 намагалась покинути приміщення магазину ОСОБА_10 умисно наніс їй один удар ногою в область правої сідниці, внаслідок чого спричинив тілесні ушкодження у вигляді одного синця на правій сідниці, який за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій, просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України, а також зменшити розмір моральної шкоди до мінімальної межі.

Вказує на те, що при призначенні покарання судом не враховано передбаченої законом можливості призначення йому більш м`якого виду покарання у виді штрафу, та належним чином не вмотивовано необхідність застосування саме покарання у виді громадських робіт.

Крім цього, вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме: часткове визнання вини, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, має постійне місце проживання.

Зазначає, що при даній кваліфікації кримінального правопорушення є достатньо підстав для призначення йому покарання у виді штрафу.

Крім того, вважає, що присуджена судом сума в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_8 є значно завищеною, не відповідає тривалості і глибині моральних страждань потерпілої.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 -адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить вирок суду в частині призначення покарання змінити, призначити ОСОБА_10 покарання у виді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.125 КК України, а також зменшити розмір моральної шкоди до мінімальної межі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував вимоги ч.2 ст.65 КК України та не обґрунтував можливість призначення обвинуваченому менш суворого покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією статті, яке, на його думку, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Крім цього, визначений судом розмір моральної шкоди, вважає, є неспівмірним моральним стражданням, яких зазнала потерпіла.

У запереченнях на апеляційні скарги представник потерпілої ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 просить в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 відмовити. Посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував всі пом`якшуючі обставини, в тому числі і ті, на які апелянти посилаються у своїх скаргах. З врахуванням думки потерпілої, яка просила покарати обвинуваченого суворо, вважають призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, а розмір моральної шкоди, для відшкодування, зазначає, відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подані ним та обвинуваченим апеляційні скарги, просить їх задовольнити, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просить вирок залишити без змін, в судових дебатах потерпілу ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , які просять відмовити у задоволенні апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , а вирок суду залишити без змін, вказують на те, що обвинувачений жодним чином не вибачився перед потерпілою, спричиненої шкоди їй не відшкодував, тому наполягають на суворому покаранні обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене ОСОБА_10 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_10 вид та міру покарання, суд першої інстанції вірно відповідно до вимог ст.ст. 50, 65-67 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, крім того, взяв до уваги його відношення до скоєного злочину, зокрема обвинувачений вибачення у потерпілої не попросив, спричинену шкоду не відшкодував, думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити обвинуваченому суворе покарання, та наполягала і в суді апеляційної інстанції, і при відсутності обставин, що обтяжують покарання правильно призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт, вмотивувавши прийняте рішення.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд виходив з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі і ті, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину та думку потерпілої.

Наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є невиправдано суворим, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх доводів необхідності призначення більш м`якого покарання.

Колегія суддів зазначає, що покарання у виді громадських робіт призначено обвинуваченому в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України при відсутності обмежень, передбачених ст.56 КК України щодо застосування вказаного виду покарання, тому відсутні підстави вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

Щодо оскарження обвинуваченим та його захисником вироку суду в частині стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди у явно забільшеному розмірі, на думку колегії суддів, такі доводи апелянта є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_8 завдані фізичні та моральні страждання у зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи (а.с.203).

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї.

На підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, даних у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації.

Суд першої інстанції, роблячи висновок про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілої врахував характер та обсяг страждань як фізичних, так і душевних, яких потерпіла зазнала внаслідок ушкодження здоров`я, характер та обсяг немайнових втрат, їх тривалість, можливість відновлення та вірно визначив розмір стягнутої моральної шкоди на користь потерпілої, який є співмірним, відповідає вищевказаним моральним стражданням та критеріям розумності, виваженості та справедливості.

Таким чином, доводи апеляційних скарг і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Гусятинського районного суду від 05 квітня 2018 року щодо ОСОБА_10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2