Провадження №1-в/127/683/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 вересня 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у режимі відеоконференції з Державною установою "Вінницька виправна колонія (№86)" клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Січенці Дунаєвського району Хмельницької області, який до засудження не мав постійного місця проживання, з неповною середньою освітою, неодруженого, громадянина України, раніше судимого:

15.10.1991 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 141, ст. 25-1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з умовно обов`язковим залученням до праці;

05.08.1993 року Дергачівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 117 ч. 1, ч. 4 ст. 117, п. "ж" ст. 93, ч. 2 ст. 118 КК України, із урахуванням положень ст.ст. 42, 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, звільнений 12.09.2003 року умовно-достроково на 3 роки 8 місяців;

02.09.2004 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 188, ст. 297, ч. 1 ст. 309 КК України, із урахуванням положень ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, звільнений 09.12.2006 року по відбуттю строку покарання;

15.04.2009 року Дунаєвським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений 19.12.2012 року по відбуттю строку покарання;

По даній справі засуджений 04.12.2013 року Вінницьким міським судом Вінницької області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.09.2013 року по день набрання вироком законної сили до 18.02.2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, -

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника Державної установи «Вінницька

виправна колонія (№86)» ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що засуджений відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі "Вінницька виправна колонія (№86)", характеризується задовільно, в установі постійно працював на виробництві, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, має шість заохочень, відвідує церкву. Просить умовно-достроково звільнити його від відбування покарання.

Засуджений ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав клопотання та просить його задовольнити. Пояснив, що в установі був працевлаштований на виробництві, на даний час відвідує церкву, де працевлаштований днювальним. У випадку задоволення його клопотання, житлом його забезпечить релігійна громада. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, має шість заохочень. Вважає, що довів своє виправлення, оскільки у вчиненому розкаявся та немає наміру вчиняти злочини.

В судовому засіданні представник Державної установи «Вінницька виправна колонія (№86)» ОСОБА_5 пояснив, що з 2016 року по даний час засуджений не працевлаштований із власних переконань. Засуджений характеризується посередньо, шість разів був заохочений адміністрацією установи, востаннє в 2016 році. Відвідує молитовну кімнату в установі, де виконує обов`язки днювального, що не є роботою в установі, тому заробітну плату не отримує. До дисциплінарної відповідальності не притягувався. У вересні 2018 року комісією установи розглядалося питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, однак засудженому було відмовлено, оскільки він не довів своє виправлення. При вирішенні клопотання засудженого покладається на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки він неодноразово був засуджений, однак на шлях виправлення не став та продовжував вчиняти злочини. Засуджений на даний час в установі не працевлаштований. Вважає, що засуджений не довів своє виправлення.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, оглянувши в судовому засіданні матеріали особової справи засудженого, заслухавши думку учасників судового розгляду, приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року, згідно якого він засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2016 року зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18.09.2013 року по день набрання вироком законної сили до 18.02.2014 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку покарання рахується з 18.09.2013 року, кінець строку покарання 18.04.2021 року.

Станом на 18.08.2018 року засуджений відбув 2/3 строку покарання, що надає йому формальне юридичне право на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 81 Кримінального кодексу України.

Частинами 1- 3 статті 81 Кримінального кодексу України встановлено, що до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому таке звільнення може бути застосоване до засуджених після фактичного відбуття ними не менше 2/3 строку покарання, призначеного судом за корупційний злочин середньої тяжкості, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

У відповідності до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Разом з тим, висновки про те, чи довів засуджений своє виправлення можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 Кримінального процесуального кодексу України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання, суд враховує дані, які характеризують засудженого, його поведінку за весь період відбування покарання, наявність заохочень та стягнень, відношення до праці.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кримінально-виконавчого кодексу України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Враховуючи встановлені обставини, особу засудженого, суд приходить до переконання, що факт виправлення засудженого через сумлінну поведінку та ставлення до праці не відповідає фактичним обставинам справи.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів клопотання та матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений з 24.03.2014 року по даний час відбуває покарання в Державній установі «Вінницька виправна колонія (№86)».

З матеріалів оглянутої в судовому засідання особової справи засудженого вбачається, що засуджений в період з 07.07.2014 року по 11.01.2016 року мав шість заохочень. З 11.01.2016 року по даний час адміністрацією установи не заохочувався. Дисциплінарних стягнень немає, в установі не працевлаштований з з 2016 року із власних переконань.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_3 від 18.08.2018 року, за час відбування покарання в установі засуджений характеризується посередньо, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. В установі не працевлаштований із власних переконань. ОСОБА_3 засуджений за вчинення тяжкого злочину та має значну частину невідбутого строку покарання, тому адміністрація установи не має впевненості, що засуджений готовий до самокерованої поведінки та не вчинить новий злочин.

У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, легко піддається чужому впливу. По відношенню до представників адміністрації поводиться ввічливо з метою поблажливого ставлення до себе. Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, не завжди має охайний зовнішній вигляд. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання немає. До виконання робіт із благоустрою установи намагається ставитися з розумною ініціативою. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки. Заходи виховного та режимно-профілактичного характеру відвідує, та не завжди робить для себе належні висновки. До підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок не прагне. Бере участь в програмах диференційованого виховного впливу "Підготовка до звільнення". Бере участь у роботі самодіяльної організації, проявляє соціально корисну активність в організації її роботи. Входить до складу самодіяльної секції.

Згідно витягу із протоколу № 11 від 07.06.2016 року комісія установи прийняла рішення про відмову засудженому в переведенні до дільниці соціальної реабілітації, за його власним бажанням.

Згідно витягу із протоколу № 9 від 02.05.2017 року комісія установи прийняла рішення про відмову засудженому в клопотанні перед судом про заміну покарання більш м`яким, за його власним бажанням.

Згідно витягу із протоколу № 17 від 04.09.2018 року комісія установи прийняла рішення про відмову засудженому в клопотанні перед судом про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він не довів своє виправлення.

Суд зазначає, що виходячи з приписів ст. 81 КК України, головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а саме виправлення засудженого, що доводиться сумлінною поведінкою і ставленням до праці за весь період відбування покарання у виправній установі.

Як вбачається із матеріалів клопотання та матеріалів особової справи, ОСОБА_3 раніше неодноразово був засуджений, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, однак, після звільнення з місць позбавлення волі знову скоював нові злочини. Наведене свідчить про значну суспільну небезпеку засудженого та схильність останнього до скоєння злочинів.

Суд зазначає, що наявність заохочень, сама по собі не доводить виправлення засудженого в розумінні положень ч. 2 ст. 81 КК України, так як для такого висновку повинні бути наявні докази, які засвідчують, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці в період усього періоду відбування покарання довів своє виправлення.

Крім того, з матеріалів оглянутої в судовому засідання особової справи засудженого вбачається, що засуджений в період з 07.07.2014 року по 11.01.2016 року мав шість заохочень. З 11.01.2016 року по даний час адміністрацією установи не заохочувався, тривалий час в установі не працевлаштований з власних переконань.

На думку суду, відсутність стягнень під час відбування покарання в даній установі, не є тією обставиною, якої достатньо для висновку про те, що засуджений довів своє виправлення, цей факт лише підтверджує обставину додержання засудженим режиму відбування покарання.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Вінницького районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року, згідно якого він засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 369-372, 376, 392-395, 532, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Оскарження прокурором ухвали суду щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким зупиняє її виконання.

Суддя