Справа № 675/2218/16-к
Провадження № 1-в/675/7/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" вересня 2018 р. м. Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника - засудженого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника закладу виконання покарань ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізяслав Хмельницької області в режимі відеоконференції заяву засудженого ОСОБА_3 про визнання незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» та скасування накладених стягнень,-

ВСТАНОВИВ :
Засуджений ОСОБА_3 (по тексту - ОСОБА_3 , засуджений, заявник) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з заявою про визнання неправомірними та незаконними дій Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» щодо накладених на нього дисциплінарних стягнень та скасування їх.
У своїх усних заявах разом з подальшими усними уточненнями, наданими у судовому засіданні 04.06.2018 року засуджений вказує на неправомірність накладених на нього стягнень у виді поміщення в ДІЗО строком на 15 діб без виводу на роботу від 30.09.2016 року та у виді суворої догани від 30.09.2016 року.
Засуджений обгрунтовує свою скаргу тим, що начальник Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», начальники відділень вказаної установи зловживали своїми правами та упереджено ставилися до нього на протязі всього часу відбування покарання. Вказує, що про таку упередженість адміністрації колонії свідчать його заяви про внесення відомостей в ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого ст. 365 КК України.
Як зазначає заявник ОСОБА_3 працівники закладу виконання покарань, рішення якого оскаржує, на нього постійно наговорюють, а випадків, про які йде мова в постановах від 30.09.2016 року взагалі не було.
При цьому засуджений в судовому засіданні 25.06.2018 року вказував, що адміністрація колонії, де відбуває покарання не захищають його конституційні права, складають неправдиві рапорти. На думку засудженого ОСОБА_3 особи, які складають рапорти відносно нього вчиняють таким чином протиправну поведінку, постійно зловживають своїми службовими правами.
Як вважає засуджений посадові особи установи виконання покарань необгрунтовано вчиняють дії, що порушують його права з вигаданих підстав.
У судових засіданнях, які неодноразово відкладалися у зв`язку з витребуванням письмових доказів, викликом свідків, а також, в тому числі з підстав порушення засудженим ОСОБА_3 встановленого порядку у залі судового засідання та невиконання розпоряджень головуючого за що останній видалявся з зали судового засідання, позиція заявника та його захисника зводилася до відсутності правових підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
На думку заявника та його захисника, накладені стягнення не відповідають вимогам чинного законодавства є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам, які мали місце. Засуджений вказував на протиправність дій посадових осіб Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» з категоричним покликанням, що за його заявами було внесено відомості до ЄРДР про їх злочини.
Заявник вказував і те, що прокуратурою вчиняється бездіяльність щодо розгляду його скарг на дії посадових осіб колонії, де відбуває покарання. Засуджений вважає, що усі дисциплінарні стягнення, накладені на нього є повністю надуманими.
Представники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у судових засіданнях щодо задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 заперечувавали у повному обсязі. У судових засіданнях пояснювали, що засуджені зобов`язані виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Крім того вказували, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
На думку представників закладу виконання покарання, які брали участь в судових засіданнях, жодних порушень по відношенню засудженого допущено не було, а при прийнятті рішень уповноважені особи керувалися виключно вимогами кримінально-виконавчого законодавства.
Представники Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» акцентували увагу й на тому, що засуджений ОСОБА_7 систематично допускає порушення встановленого режиму утримання, на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує, неодноразово звертався до судів щодо порушення його прав, натомість його позовні заяви, скарги залишалися без задоволення.
На думку адміністрації установи виконання покарань, стягнення, які накладені на засудженого ОСОБА_3 прийняті у спосіб та порядку визначеному законом, а обставини, на які покликається засуджений спростовуються наявними доказами, а тому слід відмовити у задоволенні його заяви.
Прокурор у судових засіданнях не вбачав підстав вважати, що оспорювані у справі рішення порушують права засудженого та підлягають скасуванню.
Прокурор вказував, що засуджений неодноразово звертався до Шепетівської місцевої прокуратури щодо протиправних дії посадових осіб адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», однак будь-яких порушень під час відповідних перевірок не було встановлено.
На думку прокурора підстави для задоволення заяви засудженого ОСОБА_3 відсутні.
Заслухавши пояснення засудженого в засіданнях, в яких він брав участь та його захисника, доводи представників колонії, які брали участь у справі, думку прокурора, показання свідків, суд вважає, що заява засудженого ОСОБА_3 не підлягає до задоволення.
У ході розгляду справи з`ясовано, що 22.09.2016 року о 22 год. 30 хв. засуджений ОСОБА_3 під час прибуття планової варти та проведення повного особистого обшуку поводив себе нетактовно, розмахуючи руками, на законні вимоги припинити порушення не реагував, погрожуючи написанням безпідставних скарг.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора внутрішньої безпеки сержанта внутрішньої служби ОСОБА_8 від 22.09.2016 року.
Як вбачається з рапорту начальнику Замкової виправної колонії (№58), оформленого 29.09.2016 року начальником відділення лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 , в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_3 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_9 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Як встановлено судом, факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 22.09.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно характеристики від 13.06.2016 року, затвердженої начальником Замкової виправної колонії (№58) засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року характеризувався негативно, раніше притягувався 46 разів до дисциплінарної відповідальності, мав одне непогашене стягнення, що стверджено відповідною довідкою про стягнення та заохочення.
Суд бере до уваги ту обставину, що в судовому засіданні, викликаний в якості свідка ОСОБА_9 повідомив, що такий факт мав дійсно місце. Свідок ОСОБА_9 пояснив, що рапорт від 29.09.2016 року дійсно оформлювався та ним підписаний, більш конкретні деталі складання рапорта та події, про які в ньому йде мова не пригадав, в силу значного періоду часу, який сплив з того моменту.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 30.09.2016 року про накладення дисциплінарного стягнення, засудженому ОСОБА_3 за порушення режиму відбування покарання оголошено «Сувору догану».
Крім того, суд встановив, що 26.09.2016 року о 06 год. 10 хв. засуджений ОСОБА_3 допустив порушення режиму відбування покарання, а саме допустив прояв нетактовної поведінки відносно молодшого інспектора ВНБ старшого сержанта ОСОБА_10 , поводив себе грубо та нахабно, висловлювася нецензурною лексикою, словами, що принижують людську гідність, висловлював своє невдоволення режимом утримання, не реагуючи на законні вимоги припинити порушення.
Вказана обставина підтверджується рапортом молодшого інспектора ВНБ старшого сержанта ОСОБА_10 від 26.09.2016 року, згідно якого така подія дійсно мала місце.
Як вбачається з рапорту ОСОБА_9 начальнику Замкової виправної колонії (№58) від 26.09.2016 року, в ході бесіди виховного характеру свою вину засуджений ОСОБА_3 не визнав, письмове пояснення надавати відмовився. У відповідності з вказаним рапортом ОСОБА_9 клопотав про притягнення засудженого до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії, оскільки останній на заходи виховного впливу та профілактичного характеру не реагує.
Сам факт проведення бесіди виховного характеру підтверджується актом від 26.09.2016 року, згідно якого засуджений ОСОБА_3 вину не визнав, письмове пояснення не надав, від підпису відмовився.
Згідно психологічної характеристики від 30.09.2016 року, психолога соціально-виховної та психологічної роботи Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_11 , який провів бесіду психопрофілактичного характеру, засуджений ОСОБА_3 може утримуватися в ДІЗО.
Згідно довідки про стягнення та заохочення від 27.06.2016 року, засуджений ОСОБА_3 який відбуває покарання в Замковій виправній колонії (№58) з 10.06.2016 року, раніше притягувався 49 разів до дисциплінарної відповідальності, мав 4 непогашені стягнення, заохочення відсутні, в тому числі останнє з них за нетактовну поведінку до представників адміністрації від 21.06.2016 року у вилі ДІЗО на 15 діб.
Судом встановлено, що по факту, який мав місце 26.06.2016 року о 06 год. 10 хв. з ОСОБА_12 проведені бесіди виховного характеру першим заступником начальника Замкової виправної колонії (№58) ОСОБА_13 та заступником начальника ОСОБА_14 , по результатах яких констатується, що засуджений на заходи виховного та профілактичного впливу не реагує та заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності правами начальника колонії.
Згідно плану психологічної підтримки засуджених на Волошина від 13.06.2016 року психологом проводилося навчання навичкам саморегуляції психологічного стану з метою формування самокерованої поведінки.
Як пояснив ОСОБА_10 , викликаний в судове засідання в якості свідка, що факт зазначений у його рапорті мав дійсно місце. Свідок пояснив, що рапорт від 29.09.2016 року дійсно оформлювався та ним підписаний, подробиці складання рапорта та події, про які в ньому йде мова не пригадав, в силу значного періоду часу, який сплив з того моменту.
Відповідно до постанови начальника Замкової виправної колонії №58 від 30.09.2016 року про поміщення засудженого в ДІЗО установи, засудженого ОСОБА_3 поміщено в ДІЗО строком 15 діб без виводу на роботу.
У ході розгляду не встановлено підстав неможливості відбуття стягнення в ДІЗО засудженим за станом здоров`я.
На думку суду, приймаючи рішення та вчиняючи дії, які оскаржуються засудженим Державна установа «Замкова виправна колонія (№58)» діяла у спосіб та в межах чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини.
Постановляючи судове рішення враховано також наступне.
Відповідно до ст. 1 Кримінально-виконавчого кодексу України (по тексту - КВК України) кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.
Згідно ст. 2 КВК України кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно зі ст. 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.
Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.
Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.
Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду
Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. (ч. 1, 2, 4 ст. 7 КВК України).
Суд констатує, що згідно ч. 3 ст. 107 КВК України засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.
При цьому абзац 9 частини 4 ст. 107 вказаного Кодексу встановлює для засуджених заборону чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5 (по тексту - Правила).
Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (п. 1 Правил).
Згідно абзацу 9 пункту 3 розділу ІІІ вказаних Правил засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених.
Слід зазначити, що режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених (ч. 1 ст. 102 КВК України).
Частина 2 ст. 9 КВК України передбачає, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
У ході розгляду судом справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності засудженого, постанови, які оскаржує засуджений ОСОБА_3 прийняті у спосіб та в межах повноважень установи закладу виконання покарання з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі рапортів уповноважених працівників закладу виконання покарання, наявних у засудженого заохочень та стягнень, стану його здоров`я.
Суд констатує, що будь-які докази, крім самого заперечення вини скаржником, які свідчили б про відсутність встановленого факту порушення ОСОБА_3 правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань не встановлено.
При цьому, на думку суду, покликання засудженого в обгрунтування заяви на його скарги на дії посадових осіб колонії та внесення відомостей до ЄРДР за його такими повідомленнями не свідчать про відсутність в його діях складу дисциплінарного правопорушення.
Суд враховує і те, що у відповідності з абзацами 9, 11 пункту 3 розділу ІІІ Правил, засудженим забороняється чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених, вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.
При цьому як визначає пункту 2 розділу ІІІ Правил засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами.
Суд враховує, що у відповідності з ч. 1 ст. 132 КВК України за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, може застосовуватися такий захід стягнення як поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до п`ятнадцяти діб.
Згідно пункту 5 розділу XXV Правил підставою для приймання та тримання засуджених у ДІЗО, карцерах та ПКТ (ОК) є постанова про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор, карцер установи виконання покарань (додаток 29) або постанова про переведення засудженого в приміщення камерного типу (окрему камеру) установи виконання покарань (додаток 30), винесена начальником установи виконання покарань або особою, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання після перевірки пояснень засуджених по суті допущених правопорушень. Постанова оголошується засудженому під особистий підпис. Перед поміщенням засуджених у ДІЗО, карцер, ПКТ (ОК) начальник медичної частини (черговий лікар) зобов`язаний провести їх огляд.
Особи, поміщені до ДІЗО, карцерів та ПКТ (ОК), зі складу відділень соціально-психологічної служби не виключаються. Начальники відділень, вихователі проводять з ними виховну роботу і в період відбування стягнення.
Доводи засудженого про те, що події, які йому інкрімінують та в результаті яких відносно нього застосовані дисциплінарні стягнення, взагалі не мали місця і є вигадками адміністрації, суд вважає повністю спростованими в ході судового розгляду як письмовими доказами, так і показаннями свідків осіб, які безпосередньо складали рапорти, і розцінює як намагання скаржника реабілітувати себе та спосіб його захисту, спрямований на уникнення відповідальності за правомірно накладені дисциплінарні стягнення під час відбування покарання.
Покликання засудженого у ході розгляду на протиправність Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 29.12.2014 року № 2186/5, суд критично оцінює, так як останній прийнято відповідно до статей 51, 59, 102, 107 та 151 Кримінально-виконавчого кодексу України та з метою врегулювання порядку виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі.
Питання визнання законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень може бути оскаржене в судовому порядку. Водночас, Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України 29.12.2014 № 2186/5 не визнані в судовому порядку незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З врахуванням встановлених обставин, на думку суду, вимоги засудженого щодо скасування дисциплінарних стягнень не підлягають задоволенню.
Таким чином, з огляду на встановлення судом відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_3 , суд відмовляє у її задоволенні повністю.
Керуючись Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, ст.ст. 1, 2, 7, 9, 102, 107, 132 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні заяви ОСОБА_3 відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Хмельницької області через Ізяславський районний суд в строк 7 днів з моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк і в тому ж самому порядку, з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала в повному обсязі оголошена 17.09.2018 року.

Суддя: ОСОБА_1