АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/57/18 Справа № 185/2236/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003265, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Павлограді, Дніпропетровської області, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з часу його затримання, тобто, з 27 грудня 2016 року.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 27 грудня 2016 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1055 гривень 52 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Вирішено питання про речові докази.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній за обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у мотивувальній частині оскаржуваного вироку, 23 грудня 2016 року приблизно о 14 годин 00 хвилин знаходився в за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де в кімнаті вищевказаного будинку разом зі своїм знайомим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпивав спиртні напої.
В ході спільного розпиття спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на грунті неприязливих відносин виникла словесна сварка, в ході якої ОСОБА_10 наніс один удар невстановленим слідством предметом в область голови ОСОБА_7 , чим спричинив останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 296 від 27 грудня 2016 року, тілесні ушкодження у виді рубця в лобній області зліва, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень.
Після цього у ОСОБА_7 на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виник злочинний намір, направлений на протиправне позбавлення життя ОСОБА_10 , реалізуючи який, ОСОБА_7 знаходячись в вищевказаній кімнаті, взяв в руки молоток, який вирішив використати як знаряддя злочину, та 23 грудня 2016 року приблизно в 14 годин 30 хвилин, знаходячись в кімнаті будинку АДРЕСА_1 та продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя потерпілого, усвідомлюючи протиправність і небезпеку своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_10 , умисно наніс не менш чотирьох ударів молотком в область голови останнього, який від отриманих ударів впав на підлогу вищевказаного будинку.
Після цього ОСОБА_7 з метою приховування слідів злочину переніс тіло потерпілого ОСОБА_10 в скирту сіна, яка розташована біля території домоволодіння АДРЕСА_1 , де залишив потерпілого ОСОБА_10 та сховав під сіном.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 708 від 03 лютого 2017 року, тілесні ушкодження які в своїй сукупності, за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті останнього.
Вищезазначені умисні злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7 були кваліфіковані в оскаржуваному вироку за ч. 1 ст. 115 КК України за ознаками вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій особі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що оскаржуваний вирок суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з м`якістю.
Вказує, що судом не було дотримано вимог ст. 50, 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", зокрема не було прийнято до уваги та належним чином враховано тяжкість вчиненого злочину, факт перебування обвинуваченого під час його скоєння у стані алкогольного сп`яніння і те, що обвинувачений своєї вини не визнав.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, з урахуванням доповнень до неї, обвинувачений вказує, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що саме потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи у нього у гостях в день події, будучи у стані алкогольного сп`яніння, почав бійку, під час якої наніс йому не менше дев`яти ударів та застосував удушення, що підтверджується медичними документами. Обвинувачений був змушений захищатися, схопив сковорідку та наніс потерпілому декілька ударів, після чого бійка припинилася, він виштовхав ОСОБА_10 за двері будинку та ліг спати.

Вказує, що судом безпідставно не було допитано свідка ОСОБА_11 , який своїми показаннями міг би підтвердити невинуватість ОСОБА_7 , оскільки розповідав йому, що ввечері дня бійки з ОСОБА_10 по двору будинку обвинуваченого ходили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які палили там багаття і викрали деякі речі. Не було допитано судом і самих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , яких апелянт вважає особами, що насправді вчинили вбивство ОСОБА_10 , а версія щодо їх причетності до вбивства потерпілого не була перевірена ані органом досудового розслідування, ані судом.

Також зазначає, що судом не була надана оцінка тому, що потерпілий ОСОБА_10 мав значну фізичну перевагу над ним і заподіяв йому значні тілесні ушкодження, а також обвинувачений в силу своїх фізичних даних не зміг би винести з будинку і приховати труп потерпілого вагою близько 110 кг.

Крім того вказує на порушення його права на захист, а саме на те, що захисник був йому наданий фактично перед самим судом, та на застосування до нього недозволених методів досудового розслідування фізичного та психічного насильства, внаслідок яких під час проведення слідчого експерименту він перебував під повним контролем працівників поліції.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який на задоволенні апеляційної скарги прокурора, що брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, наполягав, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував; обвинуваченого та його захисника, які на задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого наполягали, проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували;перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно яким суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є ґрунтовним та підтверджується сукупністю досліджених судом доказів, що узгоджуються між собою, в тому числі:

-протоколом огляду місця події від 26.12.2016 р., яким зафіксована обстановка на місці вчинення злочину у домоволодінні АДРЕСА_1 , зокрема зазначено про виявлення на відстані близько 15 метрів від будинку трупу чоловіка, прикритого соломою, та слідів волочіння, і виявлення та вилучення молотку з дерев`яною рукояткою;

-протоколом огляду місця події від 29.12.2016 р., згідно якому на території домоволодіння АДРЕСА_1 в стогу сіна було виявлено та вилучено фрагмент лінолеуму розміром 1,5 м х 1,5 м;
-протоколом огляду трупа від 27.12.2016 р., згідно якому було оглянуто труп потерпілого ОСОБА_10 та вилучено наявний на ньому одяг;
-протоколом огляду від 27.12.2016 р., згідно якому було оглянуто добровільно видані ОСОБА_7 речі предмети одягу;
-протоколом слідчого експерименту від 29.12.2016 р., з відеозаписом до нього, згідно якому ОСОБА_7 детально розповів, супроводжуючи свої показання відповідними діями, про обставини вчинення ним злочину щодо потерпілого ОСОБА_10 ;

-висновком судово-медичного експерта від 03.02.2016 р. № 708, в якому зазначено та детально описано обсяг і характер тілесних ушкоджень, заподіяних потерпілому ОСОБА_10 , та встановлено, що вони були заподіяні прижиттєво; визначено ступень їх тяжкості як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; визначено, що тілесні ушкодження в області голови утворилися він не менше, ніж чотирьох травматичних дій (ударів); визначено, що смерть потерпілого настала від тяжкого забою головного мозку, обумовленого описаною черепно-мозковою травмою, яка супроводжувалася уламковим вдавленим переломом правої тім`яної кістки з крововиливами в м`які покрови голови, під оболонки та в речовину головного мозку; визначено час смерті ОСОБА_10 як такої, що настала більше, ніж за 48 годин до моменту початку проведення експертизи трупа;

-висновком експерта від 12.01.2017 р. № 80, згідно якому на куртці та штанах ОСОБА_7 було виявлено сліди крові, що за груповою належність може походити від ОСОБА_10 та не може походити від самого ОСОБА_7 ;

-висновком експерта від 14.03.2017 р. № 279-мк, згідно якому ушкодження на дослідженому шматку шкіри з правої тім`яної ділянки голови потерпілого ОСОБА_10 могли виникнути від однократної дії тупого твердого предмету жорсткої конструкції, із сплощеною контактуючою поверхнею, обмеженою лінійним ребром, довжиною в межах контакту близько 46 мм. Пошкодження на фрагменті склепіння черепу від трупа ОСОБА_10 могли бути заподіяні прямокутною робочою частиною представленого на дослідження молотка, який діяв під непрямим кутом до поверхні склепіння черепа.

Дослідивши з дотриманням вимог закону та детально проаналізувавши у вироку вищезазначені та інші докази, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який колегія суддів вважає правильним та з ним погоджується, оскільки суд першої інстанції дав належну оцінку наданим стороною обвинувачення доказам не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і ці докази в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і є достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення та доведеність вини останнього у його вчиненні, а також для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки вони грунтуються на обставинах, які не мають об`єктивного підтвердження, а також випливають з власного суб`єктивного аналізу і переоцінки ОСОБА_7 окремих доказів. При цьому оцінка і тлумачення таких доказів здійснюються тенденційно, вибірково, спотворюючи їх зміст та відокремлено від інших обставин та доказів, ігноруючи всю їх сукупність та системність.

Доводи цього апелянта про неправильність встановлення судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення і висунута ним версія про те, що він лише декілька разів вдарив потерпілого по голові сковородою, захищаючись від нападу з боку останнього, після чого виштовхав його за двері, є неспроможними та спростовуються вищезазначеними доказами, дослідженими судом.

Так, під час проведення 29.12.2016 р. слідчого експерименту із ОСОБА_7 , останній у присутності свого захисника детального розповів та вказав, за яких обставин та як саме ним була заподіяна смерть потерпілому ОСОБА_10 за допомогою молотку. Згідно висновку експерта від 14.03.2017 р. № 279-мк та висновку судово-медичного експерта від 03.02.2016 р. № 708, смерть потерпілого настала від ушкодження голови, заподіяного тупим жорстким предметом, контактна поверхня якого несла на собі конструктивний елемент сплощення, обмеженого лінійними ребрами довжиною близько 25 мм і 27 мм, які сходилися поміж собою під кутом, близьким до прямого, що відповідає характеристикам вилученого у будинку обвинуваченого молотка і не відповідає характеризуючим ознакам сковороди, тобто предмету округлої форми, з пласкими поверхнями та без лінійних ребер, що сходяться між собою під кутом, наближеним до прямого. Згідно висновку експерта від 12.01.2017 р. № 80, на куртці та штанах ОСОБА_7 було виявлено сліди крові, що з груповою належність може походити від ОСОБА_10 та не може походити від самого обвинуваченого. Крім того, судово-медичний експерт ОСОБА_14 , будучи допитаним у судовому засіданні в суді першої інстанції, вказав, що після того, як був проломлений череп ОСОБА_10 і осколки впилися у мозок, той втратив свідомість і не міг вчиняти будь-яких дій, що спростовує доводи апелянта про те, що після нанесення ним ударів потерпілому вони припинили бійку і він виштовхав останнього за двері.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що умисел ОСОБА_7 був спрямований саме на вбивство ОСОБА_10 , а його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, з огляду на характер і локалізацію нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, та застосоване для цього знаряддя молоток, яким було нанесено не менше чотирьох ударів у життєво важливий орган потерпілого голову. У зв`язку з цим не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо помилковості висновків суду про спрямованість його умислу та про неправильну кваліфікацію його дій.

Посилання ОСОБА_7 на те, що потерпілим йому були заподіяні тілесні ушкодження, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки згідно обвинуваченню раптовий злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_10 , виник у ОСОБА_7 після словесної сварки та наступної бійки із потерпілим. Таким чином, зазначені апелянтом у цій частині обставини хоча і узгоджуються із дослідженим судом висновком експерта від 27.12.2016 р. № 296, згідно якому в ОСОБА_7 були виявлені легкі тілесні ушкодження, які за часом утворення можуть відповідати 23.12.2016 р., - втім дані обставини не суперечать обвинуваченню і не спростовують його.

Доводи апелянта щодо того, що суд першої інстанції не допитав свідка ОСОБА_11 , а також ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , яких апелянт вважає особами, що насправді вчинили вбивство ОСОБА_10 , колегія суддів вважає неспроможними з огляду на те, що версія обвинуваченого про скоєння вбивства цього потерпілого іншими особами не має будь-якого об`єктивного підтвердження та спростовується вищезазначеними доказами, якими винуватість ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого йому злочину підтверджується поза розумним сумнівом. Крім того, в суді апеляційної інстанції стороною захисту питання про допит вказаних свідків не було порушене.
Посилання апелянта на значну фізичну перевагу потерпілого ОСОБА_10 і на те, що він в силу своїх фізичних даних не зміг би винести з будинку і приховати труп потерпілого вагою близько 110 кг, колегія суддів оцінює критично, оскільки значна вага трупу потерпілого не виключає можливості переміщення його шляхом волочіння на невелику відстань, що і мало місце фактично. При цьому згідно власним поясненням обвинуваченого, наданим ним 29.12.2016 р. у межах слідчого експерименту, він витягнув з будинку труп потерпілого, після чого перетягнув його до стогу сіна на фрагменті лінолеуму, який згідно відеозапису слідчого експерименту на час його проведення знаходився у тому ж стогу сіна, і на який сам ОСОБА_7 вказав слідчому. Ці пояснення обвинуваченого збігаються із іншими дослідженими судом доказами, зокрема із протоколом огляду місця події від 26.12.2016 р., згідно якому у дворі будинку ОСОБА_7 на ділянці між входом до будинку та стогом сіна, де знаходився труп потерпілого, було виявлено плями рідини бурого кольору та сліди волочіння, а також із протоколом огляду місця події від 29.12.2016 р., згідно якому було виявлено та вилучено вищевказаний фрагмент лінолеуму, який знаходився в тому ж стогу сіна, в якому раніше було виявлено труп ОСОБА_10 .

Посилання обвинуваченого на порушення його права на захист колегія суддів вважає такими, що не підтверджуються матеріалами справи. Так, ОСОБА_7 був затриманий о 09:00 годин 27.12.2016 р. (т. 1 а.с. 168-171), після чого вже о 13:25 годин того ж дня захисник ОСОБА_8 був уповноважений Регіональним центром із надання безоплатної вторинної правової допомоги у Дніпропетровській області на його захист (т. 1 а.с. 172), та всі наступні слідчі дії, що передбачали участь обвинуваченого, в тому числі слідчий експеримент 29.12.2016 р., а також розгляд кримінального провадження судом першої інстанції, проводилися за участю цього захисника.

Посилання обвинуваченого на те, що у межах вказаного слідчого експерименту він перебував під контролем працівників поліції, не мають об`єктивного підтвердження та спростовуються фактом участі у даній слідчій дії його захисника ОСОБА_8 і понятих, а також відеозаписом вказаної слідчої дії, зміст якого не дає будь-яких підстав для висновку, що у межах її вчинення обвинувачений ОСОБА_7 діяв під примусом, або розповідав про події, безпосереднім учасником яких він не був і знає про них зі слів інших осіб.

Доводи обвинуваченого про застосування до нього на етапі досудового розслідування недозволених методів були за ініціативою суду апеляційної інстанції ретельно перевірені шляхом проведення досудового розслідування за викладеними нею фактами у межах кримінального провадження № 000240.

17.05.2018 р. слідчим СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття вказаного провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях співробітників Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, в якій вказані доводи обвинуваченого детально проаналізовані, перевірені та ґрунтовно відкинуті як неспроможні (т. 2 а.с. 86-88).

Дана ухвала стороною захисту оскаржена не була, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції обвинувачений та захисник повідомили про відсутність в них таких намірів.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи обвинуваченого щодо застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування та щодо необхідності визнання з цієї підстави частини доказів недопустимими. При цьому також приймається до уваги, що показання обвинуваченого, надані ним на етапі досудового розслідування, не були прийняті судом першої інстанції до уваги за правилами ч. 4 ст. 95 КПК України, а його показання під час судового розгляду, яким судом першої інстанції була ґрунтовно надана критична оцінка, відповідають його позиції в суді апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегією суддів встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання судом з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України були враховані характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, поведінку останнього під час та після вчинення злочину, відомості про особу обвинуваченого його негативну характеристику за місцем проживання і те, що він раніше не судимий і не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра; відсутність обставин, що пом`якшують його покарання, та наявність одної обставини, що його обтяжує, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин ОСОБА_7 було призначене покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, яке є ближчим до нижчої його межі, втім її істотно перевищує, - у виді позбавлення волі строком на 10 років, - яке колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам закону, є справедливим за видом та розміром, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора таких висновків не спростовують, оскільки наведені в його апеляційній скарзі обставини - тяжкість вчиненого злочину, факт перебування обвинуваченого під час його скоєння у стані алкогольного сп`яніння, ставлення останнього до скоєного, що полягає у невизнанні своєї вини, - були відомі суду першої інстанції та дістали належну оцінку, з якою колегія суддів погоджується та вважає, що вказані обставини у сукупності не обґрунтовують необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання.

З урахуванням наведеного, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання її копії.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4