Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження №1-кп/641/113/2018 Справа №646/4256/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 квітня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , який звинувачується за ч.1 ст. 187, ч.4 ст. 187, ч.2 ст.15, п. 6 ч.2 ст.115 КК України
В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187,ч.4 ст. 187, ч.2 ст.15, ч.2 ст. 115 КК України щодо ОСОБА_9 . До обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 року ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 12.05.2018 року, оскільки запобігти ризикам відповідно до ст. 177 КПК України можливо лише шляхом продовження строку тримання під вартою. Крім того, продовжують існувати ризики, які були встановлені ухвалою слідчого судді при обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор та потерпілі просили продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України і зазначені в ухвалі від 01.03.2017 року продовжують існувати.
Захисник ОСОБА_8 проти продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 заперечував, посилаючись на те, що запобіжний захід щодо ОСОБА_9 , вважав за можливе змінити з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем проживання його дружини або матері з використанням електронних засобів контролю, посилаючись на те, що такий запобіжний захід буде достатній для запобігання ризику - впливу на свідків та потерпілих по даному кримінальному провадженню. Крім того захисник посилався на те, що обвинувачений ОСОБА_9 є приватним підприємцем і заробляв кошти своєю діяльністю. Також захисник посилався на те, що при розслідуванні даного кримінального провадження з боку слідчого та прокурора були допущені істотні порушення вимог кримінального процессуального законодавства. що свідчить, на його точку зору, на грубе порушення права обвинуваченого на захист
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав свого захисника, також просив відмовити в продовженні строку тримання під вартою та обрати щодо нього більш м`який запобіжний захід, стверджував, що під час перебування на свободі займався підприємницькою діяльністю, робив євроремонти і саме цим заробляв кошти, а не вчиненням злочинів. Крім того, матеріали кримінального провадження йому взагалі не відкривались і до теперішнього часу йому невідомо в чому його звинувачують і чим це підтверджується.
Приймаючи до уваги, що ухвала Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.03.2018 про продовження строку тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань ( № 27) припиняє свою дію 12 травня 2018 року, а судове провадження триває, тому суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши думку прокурора та потерпілих, які наполягали на доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, обвинуваченого ОСОБА_9 , та його захисника, які просили застосувати до ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, дійшов до наступного.
Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Так, відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
При розгляді питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 . Крім того, суд враховує, що можливість здійснення тиску обвинуваченим на потерпілих та свідків продовжує існувати, а також враховує суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та імовірність ухилення обвинуваченого від суду.
В зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилався прокурор, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, а також чинити тиск на потерпілих та свідків, тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належної процесуальної поведінки.
З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема, те, що згідно вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід «тримання під вартою» не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі понад п`ять років, тому суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що на цей час інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку щодо необхідності продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 днів.
З приводу зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт з використанням електронних засобів контролю, то суд вважає, що даний запобіжний захід є недостатнім для запобігання зазначеним ризикам.
Посилання захисника та обвинуваченого на порушення права останнього на захист в ході досудового слідства, не може бути підставою для відмови в продовженні обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_9 строк тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 183, 197, 199, 331, 392 КПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И Л А
Продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів передбачених ч.1 ст. 187,ч. 4 ст. 187, ч.2 ст.15, п. 6 ч.2 ст.115КК України строком на 60 днів, тобто до 23 червня 2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя- ОСОБА_1

Судді- ОСОБА_2
ОСОБА_3