Справа № 460/4687/18
Провадження №1-кп/460/743/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2018 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області
в особі головуючого - судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові угоду про визнання винуватості, укладену 07 вересня 2018 року між прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.07.2015 року за № 0000601, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

В С Т А Н О В И В:

09.10.2018 року до суду поступив обвинувальний акт у вказаному вище кримінальному провадженні з угодою про визнання винуватості, укладеною між прокурором та обвинуваченим.
Обвинувачений в підготовчому судовому засіданні повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, запевнив суд, що розуміє право на судовий розгляд та свої права під час судового розгляду, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид та міру покарання, яке буде застосоване до нього у разі затвердження угоди судом.
Прокурор та захисник висловилися про затвердження угоди про визнання винуватості.
Заслухавши думку сторін угоди щодо можливості її затвердження, думку захисника, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) і Кримінального кодексу України, з`ясувавши обставини, суд прийшов до таких висновків.
Згідно формулювання обвинувачення в обвинувальному акті ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним за мобілізацією, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України "Про оборону України", ч. 1 ст. 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків у період з 10.06.2015 року по 03.09.2018 року самовільно залишав військову частину польова пошта НОМЕР_1 в умовах особливого періоду та без поважних причин та перебував поза межами розташування території військової частини - польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинив самовільне залишення військової частини в умовах особливого періоду без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
В угоді про визнання винуватості, укладеній між прокурором та обвинуваченим, викладено загальні положення, де наведено положення Кримінального процесуального кодексу України щодо порядку кримінального провадження на підставі угод, вказано про беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, істотні для кримінального провадження обставини - обставини правопорушення, у вчиненні якого підозрюється обвинувачений, що були встановлені під час досудового розслідування, узгоджене покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у виді трьох років позбавлення волі із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік та застосуванням обов`язків, передбачених у п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки її невиконання.
У відповідності до ч. 1 ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
В угоді, укладеній сторонами під час досудового розслідування, відсутнє формулювання підозри, яке є самостійною складовою угоди. Натомість в пункті 3 угоди, який стосується істотних для кримінального провадження обставин, наведено фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , що суперечить суті відповідної вимоги до змісту угоди.
Таким чином, угода про визнання винуватості не відповідає вимогам ч. 1 ст. 472 КПК України.
Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в угоді містить більш детальний опис обставин кримінального правопорушення, аніж формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, вказана інша мета самовільного залишення обвинуваченим військової частини - тимчасово ухилитися від військової служби, що має значення для відмежування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, від кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 408 КК України (дезертирство).
З огляду на викладене вище, визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення свідчить про те, що таке визнання порушує право обвинуваченого знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.
Крім того, кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , є самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду.
Згідно фактичних обставин кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті та в угоді про визнання винуватості, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію" на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Відповідно до абз. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
У абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" визначено, що мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
У ч. 5 ст. 4 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" закріплено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Згідно абз. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оборону України" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Мобілізація оголошувалася Указом Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 року "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17.03.2014 року", Указом Президента України № 454/2014 від 06.05.2014 року "Про часткову мобілізацію", Указом Президента України № 607/2014 від 21.07.2014 року "Про часткову мобілізацію", Указом Президента України № 15/2015 від 14.01.2015 року "Про часткову мобілізацію". Остання із оголошених мобілізацій проводилася до 17.08.2015 року.
Із врахуванням того, що особливий період - це період, який охоплює час мобілізації, в період інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, зокрема, з 17.08.2015 року по 03.09.2018 року мобілізація не проводилася, воєнний стан не вводився, тому особливий період не діяв. Отже, відсутні фактичні підстави для визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в цій частині.
Згідно положень п.п. 1, 3 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У зв`язку з невідповідністю умов угоди вимогам Кримінального процесуального кодексу України, порушенням ними права обвинуваченого, відсутністю фактичних підстав для визнання обвинуваченим винуватості у вчиненні кримінального правопорушення в частині інкримінованого йому діяння, угода про визнання винуватості не підлягає затвердженню судом.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.
З огляду на те, що угоду про визнання винуватості укладено між прокурором та обвинуваченим під час досудового розслідування, кримінальне провадження слід повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 314, 372, 472, 474 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 07 вересня 2018 року між прокурором військової прокуратури Львівського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, відмовити, кримінальне провадження повернути прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала не підлягає оскарженню, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1