Єдиний унікальний номер 227/3699/17
Номер провадження 11-кп/775/487/2018

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмуті Донецької області в режимі ведео конференції матеріали кримінального провадження № 0001612 відносно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевченко Добропільського району Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, працює на шахті "Алмазна", має на утриманні двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: 25.05.2009 року вироком Добропільським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 289 КК України до позбавлення волі строком 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком три роки; 07.07.2010 року вироком Добропільським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців та на підставі ч. 1 ст. 71 КК України 19.11.2012 року звільненого від відбування покарання на умовно достроковий термін 1 рік 1 місяць 12 днів,

визнано винним за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Згідно до вироку Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року, 18 жовтня 2017 року приблизно о 08 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у лісосмузі поблизу с. Світле Добропільського району Донецької області, знайшов та зірвав декілька зелених кущів дикорослої коноплі, тим самим незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, які помістив до полімерного мішку і в подальшому незаконно зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту, прямуючи у напрямку будинку № 15 по вул. Шкільна с. Світле Добропільського району Донецької області. 18 жовтня 2017 року ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 15 по вул. Шкільна с. Світле Добропільського району Донецької області, був зупинений працівниками Добропільського відділу поліції, та в подальшому, з письмового дозволу ОСОБА_7 , в присутності двох понятих, в період часу з 11.00 год. до 11.30 год. було проведено огляд його особистих речей, в ході якого останній видав полімерний мішок з речовиною рослинного походження загальною масою 1232 грама, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс масою 928 грамів, що в перерахунку на суху речовину становить 814,78 грама, що є великим розміром, який ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав, для особистого вживання, без мети збуту.

На вказаний вирок суду прокурором ОСОБА_8 була подана апеляційна скарга, в якій він просить вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості; ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, але без застосування вимог ст.ст. 75,76 КК України. В решті вирок залишити без змін. Вважає, що судом залишено поза увагою, що обвинуваченим вчинено злочин середньої тяжкості у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Маса знайденого у обвинуваченого наркотичного засобу становить великий розмір, що свідчить про підвищену небезпеку вчиненого злочину. На його думку, суд безпідставно не взяв до уваги, що обвинувачений раніш притягався до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора та просили залишити без змін вирок першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи та доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень ніким не оспорюється, в тому числі обвинуваченим, колегія суддів перевіряє законність вироку тільки в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав в повному обсязі, докладно розповівши про обставини вчинення злочину.

Згідно з частиною другої статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вказаних статей кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, офіційно працює на шахті «Алмазна», має постійне місце проживання, веде нормальний спосіб життя, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тобто наявність родини свідчить про наявність стійких соціальних зв`язків, наркотичні засоби не вживає, кожного місяця добровільно проходить обстеження лікаря-нарколога з метою консультації, характеризується позитивно, зробив правильні висновки щодо своєї поведінки, пом`якшуючу покарання обставину - щире каяття, має на утриманні 2-х неповнолітніх дітей.

З огляду на вищезазначене колегія суддів вважає правомірним застосування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 вимог ст. ст. 75, 76 КК України, приймаючи до уваги процесуальну і соціальну поведінку останнього.

Із постанови Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 23.01.2014 року (справа № 5-48 кс13) вбачається, що загальні засади призначення покарання (ст.65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Крім того, колегія суддів, приймає до уваги практику Верховного Суду, в тому числі постанову від 26.04.2018 року у справі ОСОБА_10 , в якій з посиланням на ст. ст. 50, 65 КК України йдеться про наділення саме суду правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально - вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

З матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_7 раніш притягувався до кримінальної відповідальності, скоєний ним злочин відноситься до категорії середньої тяжкості, обвинувачений критично ставиться до своїх дій, сам зізнався у скоєному та дав добровільну згоду себе оглянути. Фактично скоєння злочину тривало декілька годин - з вироку вбачається, що 18.10.2018р. о 08.00 год. він знайшов кущі дикорослої коноплі, які зірвав, а об 11 годині цього ж дня, по дорозі додому, наркотичний засіб в нього був вилучений. Суд правильно зазначив у вироку, що обвинувачений характеризується позитивно, працює на шахті «Алмазна», має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей. Згідно до висновку органу пробації не становить високої небезпеки для суспільства, можливе застосування покарання без позбавлення або обмеження волі. Обвинувачений ОСОБА_7 визнав провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, тяжких наслідків не настало.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, з урахуванням обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів, врахувавши зазначені обставини, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливо без відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку, який є необхідним та достатнім для того, що засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення, оскільки такий захід примусу відповідає меті покарання є співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23 січня 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді