Справа №577/1586/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/534/18 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2018 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання

- ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 577/1586/17 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Сумської області Конотопського району с. Юрівка та мешканець АДРЕСА_2 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець та мешканець АДРЕСА_3 , раніше судимий

визнаний винуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_12

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15

захисника адвоката ОСОБА_16 , ?

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності вини обвинувачених, просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особам обвинувачених через м`якість, а щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ще й у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність ст.75 КК;

- обвинувачений ОСОБА_17 , не оспорюючи фактичних обставин справи і доведеність своєї вини, просить вирок суду змінити у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та його особі через суворість покарання, застосувавши положення ст.69 КК та призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.02.2018 визнані винуватими в пред`явленому обвинуваченні у вчинені злочинів: ОСОБА_13 передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України; ОСОБА_14 і ОСОБА_15 передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України.

ОСОБА_13 призначене покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- за ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_13 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 ухвалено рахувати з 01.03.2017 та період до набранням вироком законної сили на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) зарахований як строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_14 призначене покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- за ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_14 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_14 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

ОСОБА_15 призначене покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці;

- за ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_15 призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_15 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 на користь держави процесуальні витрати по 1203,60 грн. з кожного, а з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_18 матеріальну шкоду 960 грн.

Цивільні позови про стягнення в солідарному порядку з обвинувачених матеріальної шкоди потерпілих ОСОБА_19 на суму 24000 грн., ОСОБА_20 на суму 14281 грн. і ОСОБА_18 на суму 2800 грн. залишені без розгляду через відмову позову.

Скасовано арешт.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_13 у 2007 році незаконно придбав вибухові речовини, які в послідуючому переніс до свого місця проживання АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав до 27.12.2016, коли під час обшуку ці речовини виявлені та вилучені працівниками поліції.

12.02.2017 близько 04 год. 00 хв. ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_14 і ОСОБА_15 проникли до гаражу № НОМЕР_1 у гаражному кооперативі № 3 по вул. Вирівській в м. Охтирці, звідки таємно викрали майно ОСОБА_19 на загальну суму 24354 грн.

21.02.2017 близько 04 год. 50 хв. ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_14 і ОСОБА_15 проникли до складу по АДРЕСА_4 , який орендує ОСОБА_20 , звідки таємне викрали майно останнього на загальну суму 12736,19 грн.

26.02.2017 близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_13 за попередньою змовою із ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , будучи в стані наркотичного сп`яніння, проникли до гаражу навпроти буд. АДРЕСА_5 , звідки здійснили закінчений замах на таємне викрадення майна ОСОБА_18 на загальну суму 4147 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_12 , яка не підтримала жодної апеляційної скарги, просила залишити вирок суду без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_13 без задоволення, доводи обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив змінити вирок суду і заперечив щодо задоволення апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні, доводи обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та їх захисника ОСОБА_16 про залишення вироку суду без змін, а апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_13 без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_21 і обвинуваченого ОСОБА_13 задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в апеляційному суді є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а згідно ч.2 цієї статті підставою для скасування вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягав застосуванню, а згідно ст.414 цього Кодексу невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчинені злочинів, передбачених ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчинені злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку в апеляційних скаргах прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_21 і обвинуваченого ОСОБА_13 не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляційних скарг прокурора у кримінальному провадженні про м`якість призначеного обвинуваченим покарання та обвинуваченого ОСОБА_13 про суворість призначеного йому покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50 і 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, призначаючи обвинуваченим покарання, суд першої інстанції врахував як ступінь тяжкості вчинених останніми злочинів, які згідно ст.12 КК України є тяжкими злочинами, так і обставини, які його (покарання) пом`якшують, зокрема повне визнання вини, щире каяття, часткове добровільне відшкодування шкоди, а щодо обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ще й активне сприяння розкриттю злочинів, вибачення у потерпілих.

Обставинами, які обтяжують покарання, судом першої інстанції було визначено рецидив злочинів та вчинення злочину у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Крім того, судом першої інстанції були враховані дані про особи обвинувачених, а саме щодо ОСОБА_13 позитивна характеристика за місцем проживання, не перебування на обліку у лікаря-психіатра, перебування на обліку у лікаря-нарколога, досудова доповідь органу пробації про соціально-психологічну характеристику, згідно якої виправлення без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства; щодо ОСОБА_14 і ОСОБА_15 посередня характеристика за місцем проживання, не перебування на обліку у лікарів, досудова доповідь органу пробації про соціально-психологічну характеристику, згідно якої виправлення без позбавлення волі може становити високу небезпеку для суспільства.

При визначенні виду і розміру кримінального покарання слід також враховувати, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «nulla poena sine lege» (ніякого покарання без закону), закріплений у ч.1 ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 «не може бути призначене суворіше покарання ніж те, що підлягало застосуванню на час вчинення кримінального правопорушення», а також принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12).

Згідно прецедентної судової практики ЄСПЛ «тяжкість вчиненого злочину не повинна бути основним визначальним фактором щодо покарання, а щодо ув`язнення та його строків акценти треба зміщувати в бік досягнення ресоціалізації», тобто незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства.

При цьому, «суворість покарання сама по собі також не є вирішальною. Характер та ступінь суворості покарання визначається з урахуванням максимально можливого покарання, передбаченого законом (рішення ЄСПЛ від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Як зазначено у правовій позиції рішення Верховного Суду України у справі стосовно К., норми Особливої частини КК мають базуватися на нормах Загальної частини цього Кодексу. Це спеціально зазначено законодавцем у ст.65 КК України, в якій установлено загальні засади призначення покарання.

У відповідності до ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру, в тому числі й ті положення, що передбачені ч.1 ст.69 КК України.

Таким чином, враховуючи вказані вище обставини даного кримінального провадження та вимоги ст.65 КК України, колегія суддів вважає, що при визначенні обвинуваченим виду та розміру покарання, суд першої інстанції дотримався загальних засад призначення кримінального покарання, зокрема принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, в повній мірі врахував положення ст.ст.65-70 КК України, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів, тому призначене ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 покарання відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, характеру й тяжкості вчинених ними діянь, є справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів.

При цьому, колегія суддів керується не лише національним законодавством щодо призначення кримінального покарання, а й враховує автономну концепцію поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98), хоча це не виключає, що покарання може бути спрямоване на досягнення кількох цілей, поряд з карою та запобіганням це може бути ще й відшкодування.

З аналогічних підстав колегія суддів не вбачає будь-яких законних підстав для застосування до ОСОБА_13 положень ст.69 КК України, як про це порушено питання у його апеляційній скарзі, щоб давало можливість призначення йому основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкціях ч.1 ст.263, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15 і ч.3 ст.185 КК України, або ж перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях вказаних норм кримінального закону, оскільки незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, все ж таки ці обставини істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів.

Доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність ст.75 КК України до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , колегія суддів також не може прийняти до уваги, оскільки вони є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

У відповідності до положень ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Визначаючи підстави для застосування до ОСОБА_14 та ОСОБА_15 положень ст.75 КК України, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, в повній мірі врахував зазначені вище вимоги кримінального закону, які безпосередньо впливають на звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням.

На підставі викладеного, судове рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_13 без задоволення.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2018 року відносно ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5