Справа № 502/945/18
УХВАЛА

26 червня 2018 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області
у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду

клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань

за № 0000191 від 31.03.2018 р. відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

яка обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень,

передбачених ч. 4 ст. 160 КК України,

В С Т А Н О В И В :

В підготовчому судовому засіданні з розгляду відповідного обвинувального акта захисником було заявлено клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з тих підстав, що в обвинувальному акті не вказано обставини, які характеризують об`єктивну та суб`єктивну сторону кримінального правопорушення, вони наведені вкрай стисло без зазначення способу вчинення, не зазначено ознаки спрямованості умислу, мотиви дій та мети, які є обов`язковими при описуванні злочину, передбаченого ст. 160 КК України. В матеріалах справи відсутні докази наявності змови обвинуваченої з іншими особами на вчинення відповідного злочину. На думку захисника, сторона обвинувачення обмежилась лише узагальненими формулюваннями не вказуючи на конкретні дії та спосіб вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України та унеможливлює захист обвинуваченої.

Обвинувачена в підготовчому судовому засіданні підтримала клопотання свого захисника.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника та на обґрунтування заперечень пояснив, що обвинувальний акт складено у відповідності до вимог КПК України, а підстави для повернення обвинувального акта, зазначені захисником, не передбачені законодавством.

Заслухавши заявлене захисником клопотання та думку інших учасників судового провадження, проаналізувавши вимоги законодавства, суд дійшов наступних висновків.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Відповідно до ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

9) дату та місце його складення та затвердження.

А відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК, тобто положенням ст. 291 КПК України.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
З відповідного обвинувального акта вбачається, що обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), викладено чітко і конкретно.

Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_6 не викликає сумнівів.

Крім того, відповідаючи на питання суду в підготовчому судовому засіданні обвинувачена повідомила, що ознайомилась з отриманою від прокурора копією обвинувального акта і розуміє в чому конкретно її обвинувачують.

Отже, зазначені захисником обвинуваченої підстави для повернення обвинувального акта не свідчать про недотримання вимог ст. 291 КПК України під час складання та затвердження обвинувального акта.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що клопотання захисника є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 291, 369-372 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою ст. 392 КПК України.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1