Справа № 640/1407/18
н/п 1-кс/640/7658/18
"25" липня 2018 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
На обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначив, що на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 він є власником автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , а ОСОБА_4 є його онуком та керує даним автомобілем на підставі технічного паспорту на вказаний автомобіль.
Заявник вказав, що слідчий звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладення арешту на майно, в якому зазначив, що арешт необхідно застосувати з метою забезпечення доказової бази по кримінальному провадженню, оскільки вилучені предмети зберегли сліди кримінального правопорушення. Як вбачається з клопотання слідчого, він послався на ст. 98 КПК України та вважав, що автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 номер кузову НОМЕР_2 може бути речовим доказом у зазначеному кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження.
На його думку, клопотання про арешт майна слідчого містило лише формальне посилання на обставини, наведені в ст. 170 КПК України, не зазначено належних даних, що автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, чи зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, ще встановлюються під час кримінального провадження та те, що не застосування арешт) на дане майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.
Зазначив, що як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2018 о 14.00 год., після затримання працівниками поліції ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , з метою пошуку та фіксації предмету злочину викрадених особистих речей потерпілої ОСОБА_11 , інших вилучених із цивільного обігу речовин та предметів, а також знарядь та пристроїв для примусового відчинення дверей, інших предметів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження (чорнові записи), зокрема, комп`ютерна техніка (ноутбуки, планшети засоби зв`язку (мобільні телефони, планшети із електронними носіями інформації т аксесуарами тощо), грошові кошти, отримані злочинним шляхом, у тому числі банківські картки, за допомогою яких останні перераховували кошти здобуті злочинним шляхом між собою тощо.
Під час огляду автомобіля Аисіі А6 р.н. НОМЕР_5 , який знаходився навпроти б. 38-А по пр. Гагаріна в м. Харкові, було виявлено та вилучено: автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; копію паспорту на ім`я ОСОБА_12 ; комплект номерів для автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; копії документів на ОСОБА_4 ; технічний паспорт на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; відмичка в пластмасовій коробці; чорний шкіряний гаманець, в якому знаходиться водійське посвідчення НОМЕР_6 , карта « НОМЕР_7 »; грошові кошти в сумі 1546 гривень, купюрами різного номіналу; вісім доларів США номіналом по 1 долару; страховий поліс на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_8 ; ключ від автомобіля Audi з позначенням НАА, що підтверджується протоколом огляду від 29.03.2018 року.
Зазначив, що матеріали, на підставі яких було прийнято рішення про накладення арешту на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 не містять постанови слідчого про визнання автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 , речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до ст. 98 КПК України.
Даний перелік не містить слідчих дій, в ході яких необхідно було б фіксувати сліди кримінального правопорушення, а відтак подальше знаходження автомобілю Audi A6 р.н. НОМЕР_1 під арештом для цієї мети - відпала.
Посилаючись на п.1 ч.6 ст.100 вважав, що в застосуванні цього заходу відпала потреба.
Слідчий суддя, дослідивши надані докази, приходить висновку до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2018 вказане клопотання слідчого задоволено, накладено арешт на майно, що було вилучене 29.03.2018 р. в ході проведення огляду автомобілів Audi A6 д.н. Литви LT НОМЕР_1 та Reno Megan д.н. НОМЕР_10 , а також огляду особистих речей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_4 та ОСОБА_10 після їх затримання працівниками поліції, зокрема, автомобіль Audi A6 д.н. НОМЕР_9 ( НОМЕР_1 ); технічний паспорт на автомобіль Audi A6 д.н. НОМЕР_9 ( НОМЕР_1 ); відмичку в пластмасовій коробці; страховий поліс на автомобіль Audi A6 д.н. Литви LT НОМЕР_3 ; ключ від автомобіля Audi з позначенням НАА (а.с.15-18).
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.
Згідно ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК України).
Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
На виконання ст.ст. 170, 174 КПК України, заявник довів, що на теперішній час він не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження (про підозру йому не було повідомлено, підстави арешту його майна як третіх осіб слідчим, прокурором не обґрунтовано).
Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для заявника, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що на теперішній час в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання.
При цьому, на теперішній час стороною обвинувачення не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на теперішній час такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт майна, а саме: автомобілю Audi A6 р.н. НОМЕР_1 номер кузову НОМЕР_2 ; комплекту номерів для автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; технічного паспорту на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; страхового полісу на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 - НОМЕР_3 ; ключа від автомобіля Audi р.н. НОМЕР_1 з позначенням НАА, вилучених 29.03.2018 в ході проведення огляду автомобілю Audi A6 д.н. Литви LT НОМЕР_1 .
Так, стороною обвинувачення не надано доказів про визнання вищевказаного майна речовим доказом у кримінальному провадженні.
Отже, скасування арешту за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження.
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 7, 107, 170-173, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Скасувати арешт з майна, належного ОСОБА_3 , а саме: автомобілю Audi A6 р.н. НОМЕР_1 номер кузову НОМЕР_2 ; комплекту номерів для автомобіля Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; технічного паспорту на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 ; страхового полісу на автомобіль Audi A6 р.н. НОМЕР_1 - НОМЕР_3 ; ключа від автомобіля Audi р.н. НОМЕР_1 з позначенням НАА, вилучених 29.03.2018 р. в ході проведення огляду автомобілю Audi A6 д.н. Литви LT НОМЕР_1 .
Згідно положень п. 4 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1