17.08.2018 №363/2462/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2018року Вишгородський районний суд Київської області у складі колегії:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за № 0000332 відносно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медвин, Богуславського району, Київської області, українця, громадянина України, має середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого водієм Ірпінського АТП 13250, розлученого, на утриманні має неповнолітню дитину 2007 року народження, раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

встановила:

06.04.2017 року близько 00 год. 15 хв. ОСОБА_8 , будучи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , де проживав разом з колишньою дружиною потерпілою ОСОБА_9 , на ґрунті ревнощів виник конфлікт з останньою, в ході якого у ОСОБА_8 виник прямий умисел направлений на заподіяння смерті потерпілій. З метою реалізації якого, ОСОБА_8 усвідомлюючи та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, бажаючи настання зазначених наслідків, з мотивів ревнощів, в кухонній кімнаті взяв зі столу у праву руку кухонний ніж та поводячись агресивно попрямував до ОСОБА_9 для реалізації свого злочинного умислу. Однак ОСОБА_9 побоюючись за своє життя, намагалась захиститись від суспільно-небезпечного посягання, та схопилась обома руками за лезо ножа, який тримав обвинувачений ОСОБА_10 . Однак, обвинувачений вирвавши ніж подолав її супротив та наніс 6 ударів лезом ножа ОСОБА_9 , два з яких в грудну клітину, один в ліве плече, один в передпліччя лівої руки та по одному удару в колінні суглоби обох ніг. Саме після ударів в грудну клітину потерпіла ОСОБА_9 впала на підлогу, після чого обвинувачений вибіг з будинку та попрямував до свого сусіда ОСОБА_11 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 та повідомив останнього, що вбив свою дружину ОСОБА_9 .

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 66/Д-2017р від 23.05.2017 року ОСОБА_9 отримала наступні тілесні ушкодження: різані рани грудної клітини, проникаюче поранення в праву плевральну порожнину. Правосторонній пневмоторакс. Різані рани лівого плеча, передпліччя обох колінних суглобах. Такого характеру тілесні ушкодження могли виникнути від дії гострого предмету володіючи ріжучими (колото-ріжучими властивостями) в строк і при обставинах викладених в постанові про призначення даної експертизи і в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечні для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального порушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України не визнав. У судовому засіданні надав показання, що умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_9 у нього не було. Пояснив, що він з ОСОБА_9 перебував у зареєстрованому шлюбі, мають спільну малолітню дитину ОСОБА_12 , 2007 року народження. Після розлучення вони продовжили спільно проживати за адресою: АДРЕСА_2 . За період спільного життя у них виникали сварки та конфлікти. 05.04.2017 року ОСОБА_9 зателефонувала та сказала, що не хоче з ним жити. Після чого, він попросив її приїхати до нього на роботу поговорити, так як він в цей день працював на маршруті автобусу №389. Дружина разом з донькою приїхали до нього на роботу та після закінчення робочого часу вони спільно поїхали до дому. По дорозі додому вони зупинялися біля магазину та купили пляшку вина. Коли прийшли до дому, він запропонував дружині випити вина та поговорити. Потерпіла відмовилася випити вина та пішла укладати дитину спати. Він в цей час пішов до кухонної кімнати. Після чого, близько 23 год.30 хвилин дружина прийшла до кухонної кімнати де разом випили вина. Потім сказала йому, що вона більше з ним жити не хоче і у неї є інший чоловік, взяла мобільний телефон та зателефонувала, де на гучному зв`язку був невідомий чоловік, який сказав, що вона з ним жити не буде та вони перебувають в інтимних стосунках. В цю мить у нього виникла образа та бажання пошкодити коліно та красу потерпілої, яка сиділа за столом напроти нього. Він схопив кухонного ножа та наніс удари, але він не бажав наносити удари в життєво важливі органи, так як він свою дружину любе і у них є спільна дитина. Наміру позбавляти життя дружини він не мав. Потім він пішов з будинку, але повернувся та побачив, що біля потерпілої перебуває дитина та знов пішов з будинку до сусіда ОСОБА_11 , якому повідомив про те, що він вчинив. Разом з сусідом вони повернулися до дому, дружини не було в кухні, а була в кімнаті на підлозі, поряд з нею знаходилася їх дитина. Після чого він викликав швидку та поліцію. Вважає, що потерпіла спровокувала та образила його. Він дуже шкодує про свій вчинок та вибачається перед потерпілою.

Не дивлячись на не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, його вина підтверджуються сукупністю доказів, зокрема показаннями потерпілою та свідків.

Потерпіла ОСОБА_9 надала показання, що вона з обвинуваченим перебувала у шлюбі до 2010 року. Після розлучення продовжили спільно проживати разом з малолітньою донькою. 05.04.2017 року близько 12 год. 30 хвилин вона зателефонувала ОСОБА_8 та сказала, що не хоче з ним більше жити, після чого він запропонував приїхати до нього на роботу. Вона взяла доньку та поїхали на роботу до обвинуваченого в м.Гостомель, так як він працював водієм на автобусі. Після закінчення робочого часу, вони всі разом сіли в їх автомобіль і поїхали до дому. По дорозі домой, ОСОБА_10 постійно їй погрожував вбивством. Він говорив, що її вб`є, а сам сяде в тюрму. Коли вони приїхали до дому, вона пішла укладати доньку спати, потім повернулася до кухонної кімнати та продовжили розмову. Вона зателефонувала своєму знайомому та попросила його поговорити з ОСОБА_10 , що він і зробив, а саме сказав, що вона не хоче жити з ОСОБА_10 . В цей час, вона сиділа на табуретці, а ОСОБА_8 сидів на стільці напроти. Потім обвинувачений встав, підійшов до кухонного столу, на якому стояла стійка для ножів, взяв самий великий ніж та повернувся до неї. Спочатку вона не зрозуміла, що відбувається та сказав їй «ти жити не будеш». Вона почала його благати не робити цього та ОСОБА_10 почав наносити їй удари ножем. Вона намагалася схопити ніж руками та в цей час вона встала на ноги. Обвинувачений наносив удари ножем доти доки вона не впала на підлогу, після чого він вибіг на подвір`я. В цей час вона встала з підлоги та пішла до кімнати взяти телефон, щоб викликати швидку допомогу та впала на підлогу, оскільки паморочилась голова. Через де який час ОСОБА_10 повернувся до будинку з сусідом ОСОБА_11 та декілька разів ногою вдарив її по спині, на що сусід зробив йому зауваження. Вважає, що обвинувачений навмисно наніс їй удари ножем з метою вбивства про що неодноразово говорив їй. Будь-якої допомоги не надавав, а навпаки залишив будинок після нанесення їй ударів, а повернувшись до будинку з сусідом, не дивлячись на її безпорадний стан, наніс декілька ударів по тулубу та спитав, чи не вмерла вона ще. Щодо міри покарання обвинуваченому, то просила призначити найсуворішу міру покарання.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав показання, що 06.04.2017 року він знаходився у себе в дома за адресою: АДРЕСА_2 . В цей день до нього прийшов сусід ОСОБА_8 , який повідомив, що ножем наніс тілесні ушкодження своїй дружині за місцем їх проживання та остання знаходиться без свідомості. Вони разом пішли за місцем проживання ОСОБА_8 , де він побачив потерпілу на підлозі у крові, вона була у свідомості. Через деякий час приїхала швидка допомога, надала першу медичну допомогу постраждалій та забрали її до лікувального закладу. Також, ОСОБА_8 повідомив, що вони вживали алкогольні напої та у них виникла сварка, яка переросла у бійку, у результаті якої ОСОБА_10 наніс ножем удари дружині. Коли він перебував в будинку, то ОСОБА_10 підійшовши до потерпілої, штовхнув її ногою по сідницям та сказав «ти ще не померла?», на що він зробив обвинуваченому зауваження.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надав показання, що 05.04.2017 року чергував в групі реагування патрульної поліції та обслуговував Димерську зону Вишгородського району Київської області. Близько 00 годин 30 хвилин 06.04.2017 року надійшло повідомлення зі спецлінії 102 про те, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_8 наніс своєї дружині ОСОБА_9 ножові поранення. Після повідомлення він разом з ОСОБА_14 прибули до місця події. Зайшовши в будинок, в якому в кімнаті на підлозі лежала ОСОБА_9 з ножовим пораненням, біля якої знаходились лікарі швидкої допомоги та надавали їй першу медичну допомогу. ОСОБА_8 знаходився в кухонній кімнаті будинку, на питання, що відбулося, він відповів, що наніс дружині ножові поранення, оскільки вона його зраджує та хоче піти від нього. Крім того, на думку свідка, обвинувачений чітко усвідомлював, що накоїв. Після чого, вони запропонували йому пройти до службового автомобіля, на що ОСОБА_8 погодився, де зачекали на приїзд слідчо-оперативної групи.

Свідок ОСОБА_14 надав показання, що 05.04.2017 року він разом з ОСОБА_13 чергували в групі реагування патрульної поліції та надав аналогічні показання наданих свідком ОСОБА_13 .

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується наступними, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме:

- даними з протоколу огляду місця події від 06.04.2017 року та ілюстративною фототаблицею до нього, відповідно до якого об`єктом огляду являється територія домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено предмет зовні схожий на кухонний ніж, халат жіночий синього кольору з плямами бурого кольору, змив речовини бурого кольору з килима на підлозі в кімнаті №1, джинси блакитного кольору, кофта сірого кольору з плямами бурого кольору;

- даними з висновку експерта № 19/10-1/306-СЕ/17 від 07.06.2017 року та ілюстративною фототаблицею до нього, відповідно до якого видно, що на клинку наданого на дослідження предмета, схожого на ніж виявлена кров людини. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на клинку предмета, схожого на ніж збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 ;

- даними з висновку експерта №19/10-2/21-10-1/307 від 02.06.2017 року та ілюстративною фототаблицею до нього видно, що на представлених на дослідження штанах та кофті виявлена кров людини. Встановлено генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_9 та слідів крові, виявлених на штанах, кофті. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на штанах та кофті збігаються між собою, не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 та належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки слідів крові, виявлених на кофті, збігаються між собою та збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 ;

- даними з висновку експерта №66/Д-2017р. від 23.05.2017 року видно, що ОСОБА_9 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Вишгородської ЦРЛ з 06.04.2017 року по 12.04.2017 року з діагнозом: різана рана грудної клітини, проникаюче поранення в праву плевральну порожнину. Правосторонній пневмоторакс. Різані рани лівого плеча, передпліччя, обох колінних суглобів, які підтверджуються даними в наданій медичній документації. Такого характеру тілесні ушкодження могли виникнути від дії гострого предмету володіючи ріжучими (колото-ріжучими властивостями) в строк і при обставинах викладених в постанові про призначення даної експертизи і в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечним для життя.

- даними з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.04.2017 року відповідно до якого, під час затримання ОСОБА_8 , відносно нього в присутності понятих було здійснено особистий обшук, за результатами якого на момент огляду нічого не було виявлено та не вилучено.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_15 підтвердив наданий ним висновок експертизи та пояснив, що тілесні ушкодження у ОСОБА_9 могли виникнути від дії гострого предмета, що має ріжучі властивості та у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя у момент їх спричинення з приводу чого надав висновок експерта №66/Д-2017р., де чітко зазначені вказані обставини.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив суд визнати недопустимими доказами, посилаючись на порушення норм кримінально-процесуального законодавства, а саме: висновок експерта №66/Д-2017р. від 23.05.2017 року, у зв`язку з відсутністю встановлення небезпечності для життя у момент їх спричинення; протокол затримання особи від 06.04.2017 року, так як в протоколі вказано місце затримання Вишгородський відділ поліції, а фактичне затримання ОСОБА_10 відбулося за місцем вчинення злочину, а саме: АДРЕСА_2 ; висновок судово-психіатричного експерта №266 від 17.05.2017 року, так як з п.19 вказаного висновку видно, що підозрюваний ОСОБА_8 був допитаний 08.03.2017 року, тобто до дня вчинення злочину 06.04.2017 року.

У статті 87 КПК України чітко зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Оцінюючи досліджені докази надані стороною обвинувачення за критерієм допустимості судом встановлено наступне.

В статті 86 КПК України зазначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У ході судового розгляду було досліджено висновок судово-психіатричного експерта №266 від 17.05.2017 року та допитана слідча ОСОБА_16 , яка пояснила, що помилково зазначила в протоколі допиту обвинуваченого ОСОБА_8 дату 08.03.2017 року.

Оцінюючи даний доказ з іншими доказами по справі, колегія суддів приходить до переконання, що протокол є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 85, 86 КПК України.

Захисником ОСОБА_7 заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом висновок експерта №66/Д-2017р. від 23.05.2017 року з мотивів не відповідності вимогам Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994р., «Інструкції про проведення судово-медичної експертизи», складений з грубим порушенням вимог КПК України, ґрунтується на недопустимих доказах.

Відповідно до ч.1 ст.101 КПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на питання, поставлені особою, яка залучила експерта.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника щодо визнання недопустимим доказом, вважає, що висновок експерта №66/Д-2017р. від 23.05.2017 року вмотивований, базується на матеріалах справи, складений у відповідності до вимог ст.101, 102 КПК України, відповідає об`єктивним обставинам справи, а тому піддавати його сумніву немає підстав, також спростовуються поясненнями експерта ОСОБА_15 , допитаного у судовому засіданні.

Посилання захисника на те, що протокол затримання особи від 06.04.2017 року є недопустимим, оскільки затримання ОСОБА_8 відбулося не за місцем складання протоколу, а за місцем вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованим за наступних обставин.

З досліджуваного у судовому засіданні протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину видно, що затримання ОСОБА_8 відбулося слідчим ОСОБА_16 06.04.2017 року о 09 годині 00 хвилин в Вишгородському відділу поліції за адресою м.Вишгороді вул..Кургузова бул.3. Даний протокол підписаний всіма учасниками, заяв та зауважень з боку ОСОБА_8 не надходило, що також було підтверджено у судовому засіданні свідком ОСОБА_16 .

Колегія суддів приходить до висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.

Всі досліджені доказі є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні.

Аналізуючи докази в їх сукупності, слід зазначити, що ОСОБА_10 , після вживання алкогольних напоїв на ґрунті ревнощів, ножем, умисно завдав чотири удари в ліву частину тулубу потерпілої, що безпосередньо могли призвести до смерті потерпілої ОСОБА_9 . Вчиняючи вказані дії, він не міг не усвідомлювати небезпечний характер своїх дій, що посягають на життя потерпілої і передбачав, що наслідком таких дій може стати смерть останньої.

За таких обставин, враховуючи спосіб завданих ударів, знаряддя, характер, локалізацію ушкоджень, які заподіяно в життєво важливий орган усе це в сукупності свідчить про те, що ОСОБА_8 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої. Діяння, до якого вдався обвинувачений не дають підстави вважати, що він мав намір спричинити потерпілій будь-які тілесні ушкодження, вони були завідомо для нього такими, що потягнуть смерть потерпілої, і не привели до смертельних наслідків лише в силу обставин, які не залежали від його волі. За таких обставин, колегія суддів вважає, що дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані як замах на вбивство та приходить до висновку, що за своїми ознаками це діяння утворює склад злочину передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України і виключає його кваліфікацію за ч.1 ст.121 КК України. Та обставина, що ОСОБА_8 через певний проміжок часу, а не відразу викликав швидку медичну допомогу та покликав свідка, не впливає на правову оцінку його діяння. Адже встановлено, що замість надання негайно потерпілій допомоги, після нанесених ударів, обвинувачений залишив її в будинку з малолітньою дитиною, саме якою була надана допомога потерпілій, а обвинувачений пішов з будинку до сусіда.

Крім того, колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого не могли бути вчиненні в стані сильного душевного хвилювання, які виникли раптово на ґрунті ревнощів, оскільки спростовується з досліджуваних в судовому засідання доказів, зокрема з висновку судово-психологічної експертизи та показів як потерпілої так і обвинуваченого.

Оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_8 своїми умисними діями вчинив замах на вбивство потерпілої ОСОБА_9 , тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним те, що ОСОБА_8 06.04.2017 року вчинив закінчений замах на вбивство, а тому його дії кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Не визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у вчиненні злочину передбачене ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів розцінює критично як метод самозахисту та уникнення від відбування більш суворого покарання за скоєне, та його вина у вчиненні за викладених вище обставин, підтверджується, крім його показань щодо подій злочину, в яких не заперечуються фактичні обставини, усією сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів згідно з вимогами ст.ст. 50 та 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст.12 КК України є особливо тяжким, дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працюючого, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, розлучений, на утриманні має малолітню дитину 2007 року народження.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта №266 від 17.05.2017 року видно, що ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час на будь-які психічні захворювання не страждав і не страждає. ОСОБА_8 міг під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. Під час скоєння інкримінованих йому дій у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час скоєння інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту та іншому психічному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність не перебував. ОСОБА_8 за своїм психічним станом може постати перед слідством та судом.

За клопотанням захисника ОСОБА_7 ухвалою суду від 11.05.2018 року було призначено додаткову амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №291 від 11.07.2018 року видно, що ОСОБА_8 під час скоєння інкримінованих йому дій в стані вираженого емоційного збудження або емоційного напруження, що можуть розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання, не перебував. Під час скоєння інкримінованих йому дій у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, не перебував. Під час скоєння інкримінованих йому дій і в даний час на будь-які психічні захворювання не страждав і не страждає. Він міг під час скоєння інкримінованих йому дій та може в даний час усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 є вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів дiйшла висновку про необхідність призначення покарання згідно вимог ст.50 КК України з метою виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним інших правопорушень з ізоляцією від суспільства в межах мінімальної санкції ч.1 ст.115 КК України у виді позбавлення волі.

На думку колегії суддів, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.

Речові докази у кримінальному провадженні відповідно до вимог ст. 100 КПК України підлягають знищенню.

Процесуальні витрати, у відповідності до ст. 124 КПК України, за проведення експертиз у сумі 15062,86 гривень слід стягнути з ОСОБА_8 на користь держави.

Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 124, 368-370, 373-374, 392 КПК України, колегія суддів, -

засудила:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в Державній установі «Київській слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 06.04.2017 року.
В строк покарання за даним вироком зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення, з урахуванням вимог ст.72 КК України.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 15062,86 гривень.

Речові докази зразок крові ОСОБА_9 , штани блакитного кольору та кофту сірого кольору в спец.пакеті №2057129, предмет ззовні схожий на ніж на лезі якого були сліди бурого кольору, ззовні схожі на кров в спец.пакеті експертної служби №3173535, які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів Вишгородського ВП знищити.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий - ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3