Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

31 жовтня 2018 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження №0001486 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , із середньою загальною освітою, одруженого, працюючого сезонно кочегаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року,

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки та з покладенням відповідно до ст.76 КК України обов`язків: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; періодично з`являтись на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації.

Позов прокурора в інтересах Сарненської районної ради задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь комунального закладу «Сарненська ЦРЛ» Сарненської районної ради Рівненської області 21 072 грн 34 коп. витрат на лікування ОСОБА_10 .

За вироком суду, ОСОБА_6 17 листопада 2016 року близько 20 год 35 хв, керуючи в темну пору доби технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 , на якому було увімкнено ближнє світло фар, рухаючись зі сторони вул. Бєлгородської м. Сарни Рівненської області в напрямку м. Рівне зі швидкістю приблизно 50 км/год, поблизу будинку №14 по вул. Гагаріна в м. Сарни, в порушення вимог підпункту б) пункту 2.3, пункту 12.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно її оцінивши, з моменту виникнення перешкоди для нього, яку він міг об`єктивно виявити, своєчасно не вжив заходів для об`їзду перешкоди та допустив наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_10 , який перебував на правій смузі руху по ходу руху автомобіля, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування маневру об`їзду.

Внаслідок описаних вище подій пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_3 помер після госпіталізації до КЗ «Сарненська ЦРЛ».

У прямому і безпосередньому причинному зв`язку із скоєнням ОСОБА_6 дорожньо-транспортної пригоди та настанням вказаних вище суспільно небезпечних наслідків є порушення обвинуваченим вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких водій, у разі виникнення перешкоди для руху, яку він об`єктивно спроможний виявити, повинен негайно вжити заходів для безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Своїми діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Зазначає, що досудове розслідування стороною обвинувачення проведено з грубим порушенням конституційних прав ОСОБА_6 , не прийнято слідчим до уваги і не відображено у протоколі слідчого експерименту твердження ОСОБА_6 про те, що він при виявленні пішохода намагався уникнути наїзду на останнього та став повертати кермо у ліву сторону.

Вказує, що слідчий експеримент проведений слідчим з численними суперечностями та порушеннями вимог КПК України, а складений за його результатом протокол від 01 березня 2017 року, схема та фототаблиця до нього не відображають усі необхідні, обов`язкові та істотні моменти проведеної слідчої дії, які суперечать показам ОСОБА_6 та протоколу огляду місця події від 17 листопада 2016 року. Крім того, не зазначено у протоколі слідчого експерименту з яких джерел отримано відстань, яку проїжджає автомобіль при швидкості 50 км/год, що ставить під сумнів правдивість даних внесених до протоколу, а тому даний доказ слід визнати недопустимим.

Зазначає, що слідчим у постанові про призначення судової інженерно-транспортної експертизи внесено неповні відомості необхідні експерту для проведення повної і об`єктивної експертизи.

Просить вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року скасувати та кримінальне провадження закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Під час апеляційного розгляду додатково дослідити наступні докази: протокол огляду місця події від 17 листопада 2016 року та додатки до нього (а.к.п.10-22); протокол проведення слідчого експерименту від 01 березня 2017 року з водієм ОСОБА_6 та додатки до нього (а.к.п.78-85); висновок експерта від 16 березня 2017 року за №3.1-141/17 про проведення судової інженерно-транспортної експертизи (а.к.п.157-161); висновок експерта від 22 лютого 2017 року за №3.1-18/17 про проведення судової інженерно-транспортної експертизи (транспортно-трасологічні дослідження), (а.к.п.146-150); висновок експерта №168 від 31 січня 2017 року про проведення судово-медичної токсикологічної експертизи крові ОСОБА_10 (а.к.п.122).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 щодо залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю доказів, розглянутих в судовому засіданні, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання сторони захисту щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а також доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо відсутності факту порушення ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України спростовуються зібраними у справі доказами, і не заслуговують на увагу.

Як в ході досудового розслідування, так і під час судового слідства, сам ОСОБА_6 визнав факт скоєння ним дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 17 листопада 2016 року, внаслідок якої ним було здійснено наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , однак вказує, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, відсутня, оскільки вказана ДТП сталась виключно з вини пішохода, який перебував на проїзній частині, а він у зв`язку із темною порою доби та складними погодними умовами не міг своєчасно виявити потерпілого та загальмувати.

Із показань потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що близько 21-ої години 17 листопада 2016 року отримала телефонний дзвінок із якого дізналась, що її брат в зв`язку із ДТП перебуває у лікарні, де він і помер через тиждень після вказаної події. Зазначала, що обвинувачений жодною мірою не намагався примиритись із потерпілою стороною або відшкодувати завдану шкоду.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції показала, що 17 листопада 2016 року на прохання ОСОБА_6 надала для використання в особистих цілях належний їй автомобіль марки «ВАЗ», а близько 20-ої год їй зателефонував обвинувачений та повідомив, що відбулась ДТП за участю вказаного автомобіля, який на момент події перебував у технічно справному стані.

Вказані покази свідка узгоджуються з висновком інженерно-транспортної експертизи №3.1-17/17 від 24 лютого 2017 року, де зазначено, що на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система рульового керування, передні фари системи освітлення автомобіля марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані (а.к.п.136-140).

Із протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди ділянки проїзної частини поблизу будинку № 14 по вул. Гагаріна в м. Сарни Рівненської області встановлено, що вказана ділянка пряма в плані горизонтального профілю, покриття асфальтобетонне мокре, на момент огляду ділянка освітлена міським електроосвітленням. До проїжджої частини праворуч та ліворуч примикає бордюр висотою 10 см. На проїжджій частині дороги навпроти будинку №14 розташований автомобіль марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 , який передньою частиною перебуває в напрямку м. Рівне, позаду автомобіля виявлені уламки кузова і частин лакофарбового покриття (а.к.п.10-22).

Вказані обставини узгоджуються і з показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 присутніх на місці події відразу після ДТП, які бачили людину, яка лежала на проїзній частині ближче до краю дороги біля тротуару, а транспортний засіб обвинуваченого мав пошкодження правої передньої фари. Крім того, свідки підтвердили, що у день події був невеликий дощ, що узгоджується з довідкою від 10 лютого 2017 року виданою Рівненським обласним центром з гідрометеорології (а.к.п.90).

В ході проведеного за участю обвинуваченого слідчого експерименту, встановлено місце наїзду транспортного засобу на пішохода, яким є правий край проїзної частини по ходу руху в напрямку м. Рівне, а також відстань, з якої відмічається видимість пішохода з робочого місця водія та загальна видимість дороги з робочого місця водія (а.к.п.78-85), що узгоджується і з висновками ряду експертиз.

Із висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 3.1-141/17 від 16 березня 2017 року вбачається, що при видимості дороги в напрямку руху 35 м швидкість руху автомобіля марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 в даній дорожній обстановці не повинна перевищувати 52…61,5 км/год. В даній дорожній обстановці водій вказаного автомобіля повинен був діяти згідно із вимогами п.п.12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_6 у вказаній дорожній обстановці з моменту об`єктивної можливості виявлення перешкоди для руху мав технічну можливість уникнути наїзду на перешкоду (пішохода) шляхом застосування маневру об`їзду при своєчасному прийнятті мір до реагування, а тому з технічної точки зору невідповідність дій обвинуваченого вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинному зв`язку зі скоєнням даної дорожньо-транспортної пригоди (а.к.п.157-161).

Із висновку судово-медичної експертизи відносно ОСОБА_10 встановлено, що у останнього були виявлені тілесні ушкодження у вигляді : 1.1 саден обличчя справ, забійних ран перехідних облямівок губ, садна тильної поверхні правої кисті; 1.2 множинних переломів конструкційного характеру 2-9 ребер справа по різних анатомічних лініях з масивними крововиливами в м`які тканини в місцях переломів з розривами пристінкової плеври справа крововиливами під вісцелярну плевру справа та в тканину правої легені, що ускладнилося після травматичним правобічним плевритом пневмонією, з порушенням «екскурсії» м`яких тканин грудної клітки при диханні та наростаючою легенево-серцевою недостатністю (з утворенням тромбів в гілках легеневої артерії); 1.3 закритого перелому обох кісток лівої гомілки в верхній третині з крововиливами в м`які тканини задньої поверхні лівої кінцівки та синцем-гематомою задньої поверхні лівої нижньої кінцівки (в межах 40-56 см. від подошвеної поверхні), переломів 3-6 ребер зліва (конструкційного характеру), які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння. Термін заподіяння вказаних тілесних ушкоджень відповідає 17 листопада 2016 року.

Вказані ушкодження виникли внаслідок травматичних дій твердими предметами (при співударах з такими) в швидкій послідовності одне за одним, могли виникнути при умовах: первинному контактуванні тіла людини, яка знаходилась у вертикальному (близько до такого) положенні тіла, з виступаючими частинами рухаючого механічного транспортного засобу з подальшим відкиданням тіла людини, співударом, травмуванням, скользінням о тверде шляхове покриття, без переїзду тіла людини колесами транспортного засобу. Ушкодження виникли в короткий проміжок часу, попередньо моменту настання смерті. Враховуючи локалізацію та характер тілесних ушкоджень, описаних в п.п.1.2, 1.3 експерт прийшов до висновку, що первинне контактування тіла людини з виступаючими частинами механічного транспортного засобу відбулося в ліву задню (задньо-бокову) поверхню тіла потерпілого, про що може свідчити, в тому числі, характер перелому лівої гомілки.

Причиною смерті ОСОБА_10 явилась важка закрита тупа травма грудної клітки із множинними переломами ребер (2-9 ребер справа) з ушкодженням пристінкової плеври, тканини правої легені, що ускладнилося : розвитком після травматичної субтотальної пневмонії із правобічним плевритом (внаслідок «механічного» порушення дихання), що призвело до наростаючої дихальної та легенево-серцевої недостатності (з формуванням тромбів в гілках легеневої артерії), зупинки серцевої діяльності та дихання, припинення функцій центральної нервової системи (а.к.п.113-117).

Таким чином, смерть ОСОБА_10 настала внаслідок отримання останнім тілесних ушкоджень під час дорожньо-транспортної пригоди.

Висновки наведених експертиз є конкретними, науково обґрунтованими, об`єктивно узгоджуються з наведеними вище доказами і сумнівів стосовно їх достовірності у колегії суддів не викликали.

Суд вірно оцінив, як такі, що не відповідають дійсності, твердження обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 щодо невідповідності даним, вказаним під час слідчого експерименту стосовно реального перебігу подій, оскільки заперечуються наступними доказами.

З висновку судової інженерно-транспортної експертизи №3.1-17/17 від 24 лютого 2017 року в основу якого покладено вихідні дані, отримані в ході проведення огляду місця ДТП, слідує, що контактування автомобіля марки «ВАЗ 211440», р.н.з. НОМЕР_1 із перешкодою (пішоходом), відбулося передньою правою частиною (передня права кутова частина переднього бампера, права частина капота, переднє праве крило, права верхня частина переднього вітрового скла та права частина панелі даху) на відстані приблизно 0…30 см від правого бокового габариту кузова автомобіля.

Як слідує з технічного запису судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 підтвердив, що зіткнення із пішоходом відбулося після того, як транспортний засіб вже повернувся на свою смугу руху і рухався в прямому напрямку, що спростовує висловлювання щодо невірного розташування транспортного засобу під час слідчого експерименту.

Покликання захисника ОСОБА_7 в апеляційній скарзі щодо порушення правил дорожнього руху в даній ДТП потерпілим ОСОБА_10 , який на його думку, порушив Правила дорожнього руху України, є необгрунтованими, оскільки досліджені докази свідчать, що ОСОБА_6 , порушуючи ряд ПДР, допустив наїзд на потерпілого, який перебував на правій смузі руху по ходу руху автомобіля.

Вирішуючи питання про наявність прямого причинного зв`язку між діяннями, пов`язаними з порушеннями правил безпеки руху, суд першої інстанції дослідив дії обох учасників руху і правомірно прийшов до висновку, що смерть ОСОБА_10 пов`язана саме з порушеннями правил безпеки руху, допущеними водієм ОСОБА_6 .

Висновки експертиз про пошкодження транспортного засобу та судових експертиз щодо механізму контактування автомобіля із потерпілим в ході дорожньо-транспортної пригоди не суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам ДТП.

Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Твердження захисника ОСОБА_7 щодо визнання протоколу слідчого експерименту від 01 березня 2017 року та висновку експерта №3.1-141/17 судової інженерно-транспортної експертизи, недопустимими доказами, оскільки вони не відповідають вимогам КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки згідно ст.87 КПК України при отриманні вказаних доказів жодним чином не були порушені права та свободи ОСОБА_6 , підстав для визнання їх недопустимими колегія суддів не знаходить.

Враховуючи вищевикладене, а саме позицію ОСОБА_6 з приводу того, що вказана ДТП сталась виключно з вини пішохода, який перебував на проїзній частині, колегія суддів розцінює виключно як спосіб уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

При перевірці кримінального провадження колегія суддів не виявила допущених істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неповноти судового розгляду, які тягнули б за собою скасування вироку, про що порушується питання в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

При призначенні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також роз`яснень що містяться в п. 2-3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення: форма вини, мотив і мета, спосіб вчинення, характер і тяжкість наслідків, що настали, тощо) і призначати менш суворе покарання особам, які щиро розкаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину і відшкодували завдані збитки.

Зокрема, суд взяв до уваги, що вчинений злочин законом віднесено до категорії тяжких злочинів, особу ОСОБА_6 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, добровільно не відшкодував завдані злочином збитки, не намагався примиритись із потерпілою, і призначив ОСОБА_6 покарання в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, звільнивши від його відбування на підставі ст.75 КК України.
Також враховано, що ОСОБА_6 не притягувався раніше до відповідальності за порушення правил дорожнього руху (а.к.п.183), а також з огляду на пояснення обвинуваченого щодо необхідності використання ним транспортного засобу, так як його дружина має певні хронічні захворювання, судом першої інстанції правомірно відповідно до вимог закону не призначено ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

На думку колегії суддів таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення вимог апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про скасування вироку та закриття кримінального провадження, оскільки вважає, що саме ОСОБА_6 порушив Правила дорожнього руху України, що спричинило смерть потерпілого.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути кримінальне провадження та постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :
Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 08 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

Головуючий суддя: _________________ ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_15