Провадження № 11-кп/4820/52/18
Справа № 688/976/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 жовтня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянула в режимі відеоконференцзв`язку у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000278 від 13 березня 2018 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням і встановлено йому іспитовий строк тривалістю 1 рік.
Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.
Постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь державного бюджету 572 грн. 00 коп. судових витрат за проведення експертиз.
Арешт, який накладений на мобільний телефон «Nokia», моделі RM-969 білого кольору, відповідно до ухвали Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 березня 2018 року, постановлено скасувати.
Речові докази:
- чоловічу сумку чорного кольору на два відділення та двома боковими кишенями з надписом «StarDragon» на металевому оздобленні, блокнот з особистими записами, та навчальний посібник по ремонту автомобіля, які передані на зберігання ОСОБА_7 , постановлено залишити останньому, як власнику;
- мобільний телефон «Nokia» моделі RM-969 білого кольору, який переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Шепетівського ВП ГУНП в Хмельницькій області, постановлено повернути ОСОБА_7 , як власнику.
За вироком суду, 13 березня 2018 року, близько 19 год., ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався по вул. Лісова у місті Шепетівка, де поряд із будинком № 58 помітив ОСОБА_7 , який рухався по проїжджій частині даної вулиці у попутному з ним напрямку. В цей час у ОСОБА_9 виник умисел вчинити відкрите викрадення майна зазначеного пішохода. Застосовуючи екстрене гальмування, ОСОБА_9 зупинив транспортний засіб з правої сторони від ОСОБА_7 та вийшов з автомобіля. В цей час ОСОБА_7 , при спробі зійти з проїжджої частини на тротуар, зачепився за бордюр і впав на тротуар. ОСОБА_9 , керуючись корисливим мотивом - незаконного особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підійшов ззаду до ОСОБА_7 та умисно правою рукою зірвав з плеча ОСОБА_7 тканеву сумку на два відділення з написом «StarDragon» чорного кольору, вартістю 100 грн., в якій знаходилися записник, вартістю 5 грн. та керівництво по експлуатації легкового автомобіля ВАЗ 21030, НОМЕР_2 , вартістю 10 грн. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 умисно вирвав з лівої руки ОСОБА_7 мобільний телефоном марки «Nokia», моделі RM-969 (220-Dual) білого кольору, вартістю 405 грн. Після вчиненого грабежу ОСОБА_9 майно потерпілого забрав із собою, сів у салон вищевказаного автомобіля та зник з місця події. Внаслідок своїх злочинних дій ОСОБА_9 заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 520грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вказує, що судом першої інстанції не в повній мірі враховані всі обставини справи, не враховано дані щодо його особи, на його думку, його дії невірно кваліфіковані, в зв`язку з чим його притягнуто до кримінальної відповідальності за дії, яких він не вчиняв.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника ОСОБА_8 в підтримання доводів поданої апеляційної скарги; потерпілого, який погоджувався з вироком суду та зазначив, що вибачив обвинуваченого; думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого та просив залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), за викладених в вироку обставинах, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених в судовому засіданні доказах, відповідають фактичним обставинам провадження.

Дії ОСОБА_9 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж).
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 про відсутність в його діях складу злочину, за який його було засуджено, та невідповідність висновків суду щодо наявності в його діях ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, фактичним обставинам провадження безпідставні.

Покладені в основу вироку докази повністю викривають обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено, твердження обвинуваченого про відсутність в нього умислу на заволодіння майном потерпілого, були предметом перевірки суду першої інстанції та визнані такими, що не відповідають дійсності. З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, вважає, що такі його показання вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності.

В суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факту заволодіння речами потерпілого, заперечував застосування до того насильства. Вказував, що 13 березня 2018 року, близько 19 год., він їхав автомобілем «Опель Вектра», державний номерний знак НОМЕР_1 . Коли проїжджав по вул. Лісовій, через створену потерпілим аварійну ситуацію на дорозі, зупинився. Останній, в якому він впізнав свого знайомого, та який був нетверезий, перечепився через бордюр і впав на коліна. Через злість на потерпілого він зірвав з правого плеча потерпілого сумку, забрав з руки останнього мобільний телефон та повідомив, що поверне речі, коли потерпілий протверезіє та попросить у нього вибачення, після чого, з речами потерпілого, він сів в автомобіль та поїхав у місто по своїх справах. Згодом обвинувачений вже вказував, що впізнав у потерпілому свого знайомого, а тому з метою, щоб останній не загубив свої речі чи не був пограбований особами ромської національності, він взяв речі потерпілого для збереження. Зазначав, що у нього не було корисливого мотиву щодо збагачення через майно потерпілого, оскільки майно, яке він забрав у потерпілого, не являє для нього цінності. Обсяг і вартість майна визнавав та не оспорював.
Суд першої інстанції обгрунтовано критично оцінив такі показання обвинуваченого, визнав їх такими, що вказують на намагання винного уникнути настання відповідальності, позаяк вони спростовуються сукупністю інших досліджених судом першої інстанції доказів, які є послідовними, узгоджуються між собою, обґрунтованих підстав сумніватись в них апелянт не наводить, не встановлено таких і колегією суддів.

Суд у вироку підставно послався на показання потерпілого ОСОБА_7 , який показав, що 13 березня 2018 року, в період часу з 18 до 19 год., він повертався з роботи до свого місця проживання по АДРЕСА_2 , він для того, щоб обійти каналізаційний люк, дещо вийшов на проїзну частину дороги. В цей час він почув, як біля нього зупинився автомобіль. Потерпілий спробував повернутися на тротуар, але, зачепившись за бордюр, впав на тротуар та отримав тілесні ушкодження внаслідок падіння. В цей час він відчув, що з правого плеча у нього зірвали сумку з особистими речами, а з лівої руки вирвали мобільний телефон марки «Нокіа». Коли у нього забирали речі, то нападник (якого він не бачив) щось говорив, але він не зрозумів чітко, що саме. Забравши речі, нападник сів в автомобіль і поїхав. Через деякий час до нього підійшов ОСОБА_11 , якому він повідомив про пограбування і вони викликали працівників поліції. На наступний день, перебуваючи у відділку поліції він дізнався, що речі у нього забрав ОСОБА_9 , який в цей же день їх повернув. Потерпілий вказував, що до цих подій він знав ОСОБА_9 лише візуально, жодних відносин з ним не підтримував, і навіть, якби у нього з ОСОБА_9 були довірительні відносини, він все одно не передав би йому свої речі на збереження.
З показань свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції видно, що 13 березня 2018 року у вечірній час він вийшов з магазину «Продукти» та повернув на вул. Лісову та почув різкий звук гальм автомобіля. Коли він вийшов на вул. Лісову, то помітив, що на дорозі стоїть автомобіль, марки «Опель» або «Ніссан» з номерними знаками « НОМЕР_3 », в якому відчинена водійська дверка. Він побачив, як водій з сумкою в руках, відскочив від потерпілого, який лежав на тротуарі, сів в автомобіль та поїхав. Самої події, яким чином водій забирав речі потерпілого, він не бачив. Коли він підійшов ближче, то впізнав у потерпілому свого сусіда ОСОБА_7 . Останній повідомив, що невідомий йому чоловік вирвав сумку та забрав мобільний телефон. Конкретні обставини ОСОБА_7 вказати не міг, так як останній перебував в шоковому стані, тому він викликав працівників поліції.
Згідно даних протоколу огляду місця події від 13 березня 2018 року та фото-таблиці до нього вбачається, що працівниками поліції оглянуто частину вулиці Лісової між будинками № 81 та № 58, зафіксовано погодні умови та стан покриття дороги (т. 1, а.м.к.п. 8-11).
Відповідно до даних висновку експерта № 12.1-0254:18 від 23 березня 2018 року та фото-таблиць до нього видно, що ринкова вартість мобільного телефону «Nokia» моделі RM-969 білого кольору, станом на 13 березня 2018 року, могла становити 405 грн. 00 коп. (т. 1, а.м.к.п. 39-43).
Відповідно до даних протоколів огляду речових доказів від 14 березня 2018 року та фото-таблиць до них видно, що працівникам поліції оглянуто речові докази: мобільний телефон «Nokia» білого кольору, чоловічу сумку чорного кольору на два відділення та двома боковими кишенями з надписом «StarDragon» на металевому оздобленні, блокнот з особистими записами, та навчальний посібник по ремонту автомобіля. Вказані речові докази описані та сфотографовані (т. 1, а.м.к.п. 20-22, 25-28).
Відповідно до даних висновку судово-медичної експертної комісії № 129 від 14 березня 2018 року у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця в лобній ділянці голови, садна на передній поверхні лівого колінного суглобу, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості (т. 1, а.м.к.п. 16).
Відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 27 березня 2018 року та дослідженого в судовому засіданні відеозапису цієї слідчої дії потерпілий ОСОБА_7 розповів та показав, яким чином ОСОБА_9 зірвав сумку з його правого плеча та забрав мобільний телефон, який він тримав у лівій руці, коли він, зачепившись об бордюр, впав (т. 1, а.м.к.п. 59-67).
Всім доказам в сукупності, які були досліджені у встановленому законом порядку, суд першої інстанції дав вірну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, за який його засуджено.

Твердження апелянта про наявність в справі обставин, які виключають злочинність діяння, відсутність корисливого мотиву свого підтвердження в апеляційному суді не знайшли.

Суд першої інстанції обгрунтовано звернув увагу, що обвинувачений змінював свої показання про обставини заволодіння речами потерпілого, спочатку вказував, що забирав речі з метою спонукати потерпілого вибачитись за створення ним аварійної обстановки на дорозі; в подальшому з тією метою, щоб потерпілий не загубив речі чи не був пограбований, позаяк впізнав в потерпілому свого знайомого. Обгрунтованих причин зміни ним таких своїх показань під час розгляду справи судом першої інстанції, не повідомив.

Суд обгрунтовано критично оцінив такі його твердження про намір допомогти потерпілому, що в його діях відсутній корисливий мотив, навів у вироку обгрунтування таких своїх висновків. Обвинувачений потерпілого знав лише візуально, місце проживання потерпілого тому не було відоме. Обвинувачений, який, як він стверджував, вирішив допомогти потерпілому, впізнавши в тому свого знайомого, не допоміг останньому навіть піднятись, а швидко залишив місце події, тому його доводи в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі, про намір допомогти останньому зберегти речі від втрати чи крадіжки, викликають сумніви.

Апеляційний суд зауважує, що з пояснень потерпілого в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду, потерпілий послідовно стверджував, що в момент заволодіння його речами обвинувачений перебував позаду потерпілого, ОСОБА_7 не бачив його обличчя та не чув вимог обвинуваченого з приводу якихось вибачень щодо руху того по дорозі, тому протилежні доводи обвинуваченого з приводу таких обставин, а також, що в обвинуваченого були підстави вважати, що потерпілий його знайде, не можуть бути враховані апеляційним судом. Підстав сумніватись в таких показаннях потерпілого апелянт не наводить. Факт вживання потерпілим спиртних напоїв того дня не дає колегії суддів підстав сумніватись в його показаннях, зважаючи, що такі його показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_11 , який підтвердив, що коли свідок підійшов до потерпілого, той перебував в шоковому стані, був з ознаками вживання алкоголю, однак був в стані оцінювати обстановку та давав послідовні пояснення з приводу заволодіння речами.

Характер дій обвинуваченого під час заволодіння чужим майном, що тривали короткий час, раптово, з залишенням поспіхом місця події та потерпілого, який залишився лежати на місці падіння, невжиття заходів щодо добровільного повернення речей потерпілому, давали суду першої інстанції підстави для висновку, що обвинувачений усвідомлював, що посягає на чужу власність, відкрито вилучає чуже майно, на яке обвинувачений не мав права, передбачав спричинення потерпілому майнової шкоди та бажав завдати такої шкоди.

Незначний розмір вартості викраденого майна, відсутність в сумці потерпілого цінних речей, майнове становище обвинуваченого та що обвинувачений заздалегідь не готувався до вчинення злочину, не дають підстав для інакшої кваліфікації дій обвинуваченого. Ті обставини, що речі не були обвинуваченим реалізовані, а були ним повернуті, про що йдеться в апеляційній скарзі, не вказують на наявність обставин, що виключають настання відповідальності, а враховувались судом при призначенні покарання.

У обвинуваченого не було жодних прав на майно потерпілого чи відповідних правових підстав на таке майно, тому в діях обвинуваченого відсутні ознаки об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 356 КК України, тому колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги обвинуваченого.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про відсутність в діях обвинуваченого ознак злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України (позаяк отримані потерпілим тілесні ушкодження отримані ним були в результаті падіння, а не внаслідок їх спричинення обвинуваченим) з дотриманням вимог ч. 3 ст. 337 КПК України перекваліфікував дії обвинуваченого на ч. 1 ст. 186 КК України. Доводи захисника в апеляційному суді, що в даному випадку суд вийшов за межі обвинувачення, не можуть бути враховані апеляційним судом. В даному випадку суд був вправі вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, зважаючи, що цим покращено становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження. Правових підстав для закриття провадження за ч. 2 ст. 186 КК України в зв`язку з відсутністю факту спричинення потерпілому тілесних ушкоджень обвинуваченим, про що вказував захисник під час апеляційного розгляду, відсутні.

Твердження апелянта про недослідження судом першої інстанції доказів, які підтверджують його невинуватість, про які він впродовж часу досудового розслідування та судового розслідування начебто забув, не можуть бути враховані, зважаючи, що про існування інших доказів ні під час досудового розслідування, ні в суді першої інстанції обвинувачений не повідомляв, відсутнє відповідне клопотання з цього приводу і в апеляційній скарзі відповідно до ст. 404 КПК України. Тому доводи апеляційної скарги про наявність якихось інших доказів в підтвердження відсутності корисливого мотиву при заволодінні речами обвинуваченого, не можуть бути враховані апеляційним судом.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 необґрунтованими, підстав для скасування вироку суду та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, про що ставиться питання в апеляційній скарзі, та на чому наполягав захисник під час апеляційного розгляду, колегія суддів не знаходить, відтак апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Покарання ОСОБА_9 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_9 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості; обставинами, що пом`якшують його покарання, судом визнано добровільне відшкодування потерпілому моральної шкоди; обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, в тому числі і ті, про які йдеться в апеляційній скарзі, що ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відшкодування моральної шкоди потерпілому, позицію потерпілого в суді першої інстанції, який просив суд суворо не карати обвинуваченого, а в апеляційному суді вказав, що вибачив його. Тому обвинуваченому було призначене покарання в виді позбавлення волі в межах мінімальної санкції, передбаченої ч. 1 ст. 186 КК України, з звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК України, зважаючи, що встановлені в даному провадженні обставини давали суду підстави для висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без відбування призначеного покарання. Призначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також зможе запобігти вчиненню нових злочинів, з такими висновками суду першої інстанції також погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги про безпідставне неврахування судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину не можуть бути враховані з наступних підстав.
Суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки з приводу відсутності в діях ОСОБА_9 ознак щирого каяття, обґрунтовано вказав, що щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини скоєного злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Доводи апеляційної скарги таких висновків суду першої інстанції не спростовують. Твердження апелянта, що він визнавав свою вину і фактичні обставини, суперечать зібраним і дослідженим судом першої інстанції доказам, а ті обставини, що після встановлення працівниками поліції доказів його причетності до пограбування потерпілого, він наступного дня повернув викрадене, вказують на повернення ним майна потерпілому після розкриття поліцією злочину. Тому твердження обвинуваченого, що він добровільно з`явився в поліцію і повернув викрадене, не дає підстав вважати інакше, позаяк він з`явився до поліції після його викриття, та в його діях відсутні ознаки щирого каяття у вчиненому, активного сприяння розкриттю злочину, зважаючи також на невизнання ним своєї вини у вчиненому злочині, за який його засуджено.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали суду підстави для безумовного скасування вироку суду першої інстанції, в провадженні не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року щодо ОСОБА_9 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді