Справа № 569/4607/18
У Х В А Л А

23 березня 2018 року м. Рівне
Слідчий суддя Рівненського міського суду
Рівненської області ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,
слідчого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України.
В обґрунтування клопотання вказує, що в провадженні СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000049 від 09.01.2018р. та проводиться досудове розслідування, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру.
В рамках вказаного кримінального провадження, постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) було визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді на даний транспортний засіб було накладено арешт.
Вказаний автомобіль належить ОСОБА_5 на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Внаслідок ДТП, автомобіль Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) зазнав механічних пошкоджень, які згодом були оглянуті та зафіксовані працівниками поліції та досліджені експертами, про що складено відповідна процесуальні документи та зроблено фотознімки в межах та порядку приписів чинного кримінального процесуального законодавства.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках,якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування або відчуження майна. Зважаючи на те, що відповідними працівниками органу досудового розслідування та іншими компетентними особами було здійснено усі заходи щодо дослідження транспортного засобу, як речового доказу, та зафіксовано усі вихідні дані у встановленому законом порядку, вважає, що підстави для подальшого утримання та арешту автомобіля «Mazda CX-5» відпали.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 клопотання підтримав з посиланням на викладені у ній обставини. Просить суд частково скасувати ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області, якою накладено арешт на автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ), встановивши заборону власнику автомобіля вчиняти будь які дії із вказаним транспортним засобом до кінцевого прийняття рішення у кримінальному провадженні, та передати на безоплатне зберігання автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 , який належить йому на праві власності.
Слідчий СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав на те, що автомобіль Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) належний ОСОБА_5 визнано у кримінальному провадженні №0000049 речовим доказом та на нього накладено арешт. На даний час проведено усі необхідні експертизи у даному кримінальному провадженні.
Заслухавши думку представника заявника, пояснення слідчого, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволенню з наступних підстав.
Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СУ ГУНП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження №0000049 від 09.01.2018р. та проводиться досудове розслідування, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у вчиненні якого йому було повідомлено про підозру.
В рамках вказаного кримінального провадження, постановою заступника начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) було визнано речовим доказом та відповідно до ухвали слідчого судді на даний транспортний засіб було накладено арешт.
Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.
Згідно п.32 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення. їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України №1104 від 19.11.2012р. фінансування витрат, пов`язаних із зберіганням чи пересиланням речових доказів, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених для утримання органу, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, який здійснив пересилання речових доказів або їх передачу на зберігання.
Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Конституційна права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 1 ст. 64 Конституції України).
Згідно ч.1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.. 7, 9 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема відноситься принцип законності, відповідно до якого прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення. Зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до п. 19 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду від 27.08.2010р. №51/401/649/471/23/125 «зберігання транспортних засобів та інших самохідних машин, а також пристроїв і механізмів, які використовувались як знаряддя для вчинення злочинів і визнані речовими доказами, а також транспортних засобів, на які накладено арешт, якщо вони не можуть бути передані на зберігання власникові, його родичам або іншим особам, а також організаціям, проводиться за постановою слідчого, прокурора, судді, за ухвалою суду протягом досудового слідства або судового розгляду відповідними службами органів внутрішніх справ, служби безпеки, підрозділів податкової міліції (у справах, що перебувають у її провадженні відповідно до компетенції), керівники яких дають про це розписку, яка приєднується до справи. В розписці вказується, хто є персонально відповідальним за зберігання прийнятого транспортного засобу».
Статтею 303 КПК передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового провадження, зокрема відповідно до положення п.1 ч.1 цієї статті на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк - володільцем тимчасово вилученого майна.
Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.
Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.
Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.
Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.
Відповідно ч. 1 ст.. 174 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи іаконного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Відповідно до ст. 309 КПК України скарги на інші ухвали слідчого судді (арешт майна або відмову у ньому) оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.
Таким чином завдання досудового слідства, при вирішенні яких необхідна присутність автомобіля, виконані.
Наслідки кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, за ознаками якої проводиться вказане досудове слідство, не передбачають спеціально конфіскації: конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушенні (цивільний позов), чи стягнення отриманої неправомірної вигоди. Отже, вказаний, автомобіль в наступному, після проведення над ним експертизи не має іншого значення для кримінального правосуддя.
Так, об`єктивні обставини вказують на те, що в подальшому застосуванні цього заходу (арешту автомобіля) відпала потреба, використаний будь-яким іншим чином у кримінальному проваджені автомобіль бути не може.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
За наведених обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст. ст. 100, 303, 307 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати частково ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду 16 січня 2018 року про накладення арешту на автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ).
Зобов`язати слідчого СУ Головного управління Національної поліції в Рівненській області ОСОБА_4 безоплатно передати без права відчуження автомобіль марки Mazda CX-5 (д.н.з. НОМЕР_1 ; номер кузова: НОМЕР_2 ) ОСОБА_5 , який належить йому на праві власності, в користування.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий судя Рівненського міського суду ОСОБА_1