А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.11.2017 м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , виправданої ОСОБА_6 та її захисника адвоката ОСОБА_7 , розглянув у закритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2017, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканку АДРЕСА_1 , визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та виправдано.
Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_6 обвинувачувалася в тому, що 1 серпня 2014 року, біля 10 год., перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин умисно нанесла серію ударів ногами та рукою в ліве плече та по нижнім кінцівкам потерпілої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим спричинила останній легкі тілесні ушкодження.
Місцевий суд визнав, що висновок досудового слідства про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України є необґрунтованим, враховуючи наступне.
Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні вину не визнала і заперечувала свої дії за вказаних в обвинувальному акті обставин, зокрема пояснила, що вимушена була оборонятися від нападів потерпілої ОСОБА_9 та її дочки ОСОБА_10 , які її переслідували за те, що чоловік потерпілої ОСОБА_9 проживає спільно з нею.
01 серпня 2014 року, біля 10 год., вона, перебуваючи поряд з будинком АДРЕСА_2 , почула в свою сторону «нецензурні звинувачення, на які вона усно відповіла, після чого потерпіла ОСОБА_9 та її дочка ОСОБА_10 накинулися на неї, взявши за волосся. Почалася штовханина, потерпілі нанесли ОСОБА_6 удари по різним частина її тіла, а вона виривалася і також відбивалася і визнає, що перебуваючи у такому стані, могла спричинити зазначені у висновку експерта тілесні ушкодження».

ОСОБА_6 вказала, що також зверталася в органи міліції із заявою з приводу отриманих тілесних ушкоджень, які їй спричинили потерпіла ОСОБА_9 та її дочка ОСОБА_10 , однак в подальшому забрала заяву.
Як визнав місцевий суд, показання обвинуваченої ОСОБА_6 підтверджуються постановою слідчого від 16.08.2014 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001694 від 02.08.2014 на підставі звернення ОСОБА_6 , із змісту якої вбачається, що 1 серпня 2014 року, біля 10 год., на ринку по вул. Бородіна, в м. Ужгород, жінка на ім`я ОСОБА_11 вчинила з нею сварку, в ході якої висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою, нанесла їй тілесні ушкодження. Із змісту даної постанови вбачається, що від потерпілої ОСОБА_6 надійшла заява про те, що вона відмовляється підтримувати приватне обвинувачення по факту нанесення їй тілесних ушкоджень та бути учасником кримінального процесу.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 підтвердила зазначені обвинуваченою ОСОБА_6 обставини, що її чоловік «крутив роман з останньою, яка його використовувала у своїх цілях».
Допитані в судовому засіданні в якості свідків сторони захисту ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 підтвердили, що потерпіла ОСОБА_9 разом з дочкою ОСОБА_10 напали на ОСОБА_6 , взяли за волосся і наносили їй удари по різним частинам її тіла, а остання, захищаючись, виривалась і відбивалася від їх ударів.
Оцінивши в сукупності всі докази по даній справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов висновку про відсутність достатніх даних, які б підтверджували факт умисного нанесення легких тілесних ушкоджень саме умисними діями обвинуваченої ОСОБА_6 .
Стороною обвинувачення не наведено мотиви, які б обґрунтовували спрямованість дій обвинуваченої ОСОБА_6 на заподіяння потерпілій ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.
Не погоджуючись із даним вироком місцевого суду, прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначений вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2018, як незаконний та необґрунтований, та ухвалити новий вирок, яким визнати винною ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 грн та звільнити її на підставі ст.49 КК України від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування доводів, викладених в апеляційній скарзі, прокурор вказує, що під час судового розгляду 05.05.2016 допитано свідка ОСОБА_15 , яка показала, що в день події зайшла у двір, де відбувалася бійка між ОСОБА_6 та потерпілою ОСОБА_16 , в ході якої ОСОБА_6 наносила удари та прикладала силу до потерпілої.
Поряд з ними знаходилася дочка потерпілої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 перебувала у заплаканому стані та тілесних ушкоджень не наносила. В ході бійки, яка перебувала на проїжджій частині вулиці, під`їхав автомобіль, що не міг проїхати далі у зв`язку зі сваркою.
Після того, як автомобіль проїхав, ОСОБА_6 знову почала бити потерпілу ОСОБА_9 руками та ногами. Сама свідок в цей час рознімала потерпілу та обвинувачену, проте не змогла цього зробити, оскільки ОСОБА_6 вчепилася в ОСОБА_9 .

Вказані свідчення вказують на те, що конфлікт мав місце, як і прямий умисел ОСОБА_6 на нанесення тілесних ушкоджень та не вказує на дії ОСОБА_6 , як такі, що вчинялися з метою захисту.
Свідок ОСОБА_17 показала, що на момент вчинення вказаного правопорушення також була біля місця події, побачила частину конфлікту, а саме те, як потерпіла ОСОБА_9 штовхнула обвинувачену ОСОБА_6 .
Вказані свідчення свідка захисту не вказують на відсутність в діях ОСОБА_6 умислу на нанесення тілесних ушкоджень та не вказує на дії ОСОБА_6 , як такі, що вчинялися з метою захисту.
Допитаний свідок ОСОБА_18 показала, що є рідною сестрою ОСОБА_6 та побачила останню вже після вчинення кримінального правопорушення.
Свідок ОСОБА_10 показала, що є дочкою потерпілої ОСОБА_9 та перебувала безпосередньо під час вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Свідок під час допиту пояснила, що обвинувачена першою почала бійку та нанесла потерпілій тілесні ушкодження, а саме рукою в область щоки, схопила за волосся потерпілу та наносила удари ногою по нижній частині тіла потерпілої, в ході чого остання намагалася вирватися, але не змогла.
Свідок ОСОБА_19 показав, що є другом обвинуваченої ОСОБА_6 , знаходиться з нею у «тісних» відносинах, перебував неподалік від місця події біля свого автомобіля та почув крики жінок. Коли цих жінок побачив, то вказав що вони вже билися, наносячи одна одній тілесні ушкодження, не уточнюючи, хто, куди, які наносив.
Свідок ОСОБА_13 показала, що під час події бачила, що потерпіла з дочкою напали на обвинувачену, які смикали ОСОБА_6 за волосся, били руками та ногами. Згодом показання змінені на такі, що «ішла з туалету», при цьому нікого крім зазначених осіб не бачила, хоча повинна була прямувати по одній дорозі із свідком ОСОБА_14 Т
Обвинувачена також била потерпілу.
Потерпілою зазначено, що свідок ОСОБА_13 перебуває у трудових відносинах з ОСОБА_6 . Ніякої конкретизації та хронології щодо нанесення тілесних ушкоджень свідком ОСОБА_13 наведено не було та свідок постійно плуталася в показаннях та постійно звертала увагу на неодноразові викрики та підказки обвинуваченої.
Також підказки від обвинуваченої ОСОБА_6 лунали при допитах свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 .
В ході допиту свідка ОСОБА_10 обвинувачена погрожувала їй, а ОСОБА_12 такі зауваження лунали не лише від суду та учасників процесу, а й від самого захисника ОСОБА_6 .
Допитами свідків обвинувачення, а саме ОСОБА_15 та ОСОБА_10 , протоколами проведення слідчих експериментів від 09.09.2014 за участю потерпілої ОСОБА_9 , окремо свідка ОСОБА_10 та окремо свідка ОСОБА_15 , висновком судово-медичного експерта № 746 від 20.08.2014, у якому зазначено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень, було встановлено хронологічний порядок та обставини вчинення кримінального правопорушення, наявність тілесних ушкоджень у потерпілої, що не суперечать обставинам кримінального провадження, механізм нанесення таких та наявність в діях ОСОБА_6 всіх ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, зокрема умислу на нанесення потерпілій легких тілесних ушкоджень.
Кожен із свідків надавав різні показання, різну кількість осіб, що перебувала на місці події та періоди часу, за які така подія відбувалася, плуталися у показаннях, не зважаючи на підказки обвинуваченої ОСОБА_6 , про що зазначалося раніше. Також, з кожним із свідків захисту обвинувачена перебуває в тих чи інших «тісних» відносинах. Сукупність обставин, встановлених під час судового розгляду стосовно свідків та їх показань ставить під сумнів правдивості свідчень таких.
Місцевий суд при винесенні рішення про виправдання ОСОБА_6 мав зазначити, чому при постановленні такого взято до уваги докази однієї сторони кримінального провадження та відкинуто докази іншої, а саме докази обвинувачення що відповідно до вироку від 13.03.2017 зроблено взагалі не було.
В рішенні суду майже не зазначено показання, які надано потерпілою ОСОБА_9 , а ті показання, що наявні в судовому рішенні перекручено повністю, адже потерпіла ОСОБА_9 в ході судового розгляду на допиті не підтверджувала обставини щодо нападу на обвинувачену ОСОБА_6 разом із свідком ОСОБА_10 та вказала, що саме ОСОБА_6 напала на неї, та підтвердила обставини докази сторони обвинувачення, що були перевірені в ході судового розгляду судом.
Місцевий суд взяв до уваги, як доказ невинуватості постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 0001694 від 02.08.2014 за заявою останньої щодо побиття ОСОБА_9 . Дана постанова не містить жодних доказових обставин та має лише інформативний характер, в ній містяться свідчення обвинуваченої ОСОБА_6 , які перевірялися під час судового розгляду.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, ОСОБА_20 та її захисника ОСОБА_7 , які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, провівши судові дебати,перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, п.7 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такіпорушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо у матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

Як встановлено апеляційним судом, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався вимог ст.ст. 27, 103 п.2, 107 ч.4 КПК України в частині повного фіксування судового провадження технічними засобами.

Так, в матеріалах кримінального провадження хоч і наявнийтехнічний носій інформації, на якому зафіксовано перебіг судового засідання в суді першої інстанції, однак такий не містить аудіозапису наданих в судовому засіданні показань свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 , які відображені в оскарженому вироку від 13.03.2017. (а.с. 113, абз. 5-6).

Статтею 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню . Процесуальними джерелами доказів є, зокрема, показання.

В апеляційній скарзі прокурор звертає увагу на те, що судом першої інстанції як основний доказ винуватості виправданої мали бути враховані надані місцевому суду показання свідків у кримінальному провадженні, у тому числі трьох зазначених нижче свідків, які прокурор просив дослідити безпосередньо апеляційним судом, клопотання якого задоволено (а.с.137).

Апеляційним судом дослідити показання свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_18 шляхом їх відтворення не надалось можливим, оскільки такі, як зазначалося вище, взагалі не відображені на наявному при матеріалах кримінального провадження технічному носії інформації.

Згідно ч. 4,6 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, незастосування технічних засобів фіксування кримінального провадження у випадках, якщо воно є обов`язковим, тягне за собою недійсність відповідної процесуальної дії та отриманих внаслідок її вчинення результатів.

Отже, допущені судом першої інстанції на стадії судового розгляду зазначені вище істотні порушення кримінально-процесуального закону є безумовною підставою для скасування вироку щодо ОСОБА_6 від 13.03.2017 згідно вимог п.7 ч.2 ст.412 КПК України, а кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 415,416 КПК України призначенню до нового розгляду в суді першої інстанції згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду.

Під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки судового розгляду, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, прийнятизаконне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення, з урахуванням також доводів, відображених в апеляційній скарзі прокурора.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційнийсуд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2017, яким визнано невинуватою та виправдано обвинувачену за ч.1 ст.125 КК України ОСОБА_6 скасувати та призначити новий судовий розгляд даного кримінального провадження в тому ж місцевому суді.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: