Постанова

Іменем України
7 червня 2018 року

м. Київ
справа № 601/693/15
провадження № 51-422км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника

ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_9 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2016 року й ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000267, за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 Кримінального кодексу України (далі КК),
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Копашнево Хустського районуЗакарпатської області, жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 5 ч. 2 ст. 149, ч. 2 ст. 149 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені
судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2016 року засуджено:

- ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 149 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;
- ОСОБА_9 до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК на строк 5 років; за ч. 2 ст. 149 КК на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна; на підставі ч. 1 ст. 70 КК остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць без конфіскації майна.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів за таких обставин.
Так, у період з червня 2014 року по листопад 2015 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , використовуючи особистий автомобіль «Мерседес Бенц 312 Д», державний номерний знак НОМЕР_1 , за попередньою змовою групою осіб, повторно, шляхом обману, з використанням уразливого стану осіб, в тому числі щодо неповнолітньої, відносно кількох осіб, завербували, перемістили та передали з метою експлуатації ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , неповнолітню ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 до Кранодарського краю Російської Федерації.
Окрім цього, на початку листопада 2015 року ОСОБА_9 повторно, діючи за попередньою домовленістю з невстановленою особою чоловічої статі на ім`я ОСОБА_25 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, діючи з корисливих мотивів і керуючись метою незаконного збагачення, перебуваючи у м. Кременець Тернопільської області, підшукав та обрав предметом злочинного посягання громадян ОСОБА_26 і ОСОБА_27 , знаючи про те, що останні ніде не працювали і не мали постійного джерела отримання доходів для належного існування, тобто були матеріально незабезпеченим та перебували в уразливому стані, в подальшому у зв`язку із відсутністю коштів та документів, змушені будуть проти своєї волі працювати на теплицях.
Після цього, на початку листопада 2014 року, реалізовуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_9 з метою досягнення бажаного злочинного результату у телефонній розмові шляхом обману та використання уразливого стану осіб переконав їх у вигідності пропозиції праці, пов`язаної зі збором овочів у теплицях в Дінському районі Краснодарського краю Російської Федерації, обіцяючи належні побутові умови та можливість у будь-який час безперешкодно повернутися додому, виплату щомісячної заробітної плати, створюючи при цьому хибне уявлення про умови праці, домігся згоди ОСОБА_26 і ОСОБА_27 на вказану роботу, чим здійснив вербування з використанням обману громадян України ОСОБА_26 , ОСОБА_27 з метою їх експлуатації (примусової праці).
Схиливши ОСОБА_26 , ОСОБА_27 до поїздки в Краснодарський край Російської Федерації (здійснивши вербування), ОСОБА_9 , діючи згідно визначених ролей, 05 листопада 2014 року за власні кошти, використовуючи свій особистий автомобіль «Мерседес Бенц 312 Д», державний номерний знак НОМЕР_1 , намагався перемістити ОСОБА_26 і ОСОБА_27 на територію Дінського району Краснодарського краю Російської Федерації з метою подальшого залучення до примусової праці та передачі невстановленому чоловіку на ім`я ОСОБА_25 , але виконавши частину свого злочинного умислу, спрямованого для доведення злочину до кінця, не зміг його завершити, з причин, які не залежали від його волі оскільки, був затриманий працівниками міліції у м. Кременець Тернопільської області поблизу автомобільної заправки «WOG»
Апеляційний суд Тернопільської області ухвалою від 10 травня 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги прокурора, захисників ОСОБА_28 , ОСОБА_7 , а вирок місцевого суду без змін.
Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить вищевказані судові рішення скасувати та закрити кримінальне провадження за відсутністю в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК. Свої вимоги захисник мотивує тим, що висновок суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтується на суперечливих показаннях й недопустимих доказах, які отримані з порушенням вимог КПК. Зокрема, показання потерпілих отримані під тиском правоохоронних органів. Вказує на те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про допит додаткових свідків, а між потерпілими та засудженими мали місце цивільно-правові відносини. Крім того зазначає про те, що потерпілі не були ознайомлені з матеріалами провадження та не отримали змінений обвинувальний акт. Суд апеляційної інстанції на вказані порушення не звернув уваги, належним чином не проаналізував та не спростував доводів його апеляційної скарги, у зв`язку з чим постановив рішення, яке не відповідає вимогам кримінального процесуального закону
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень та закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що в діях ОСОБА_9 відсутній умисел і корисливий мотив, оскільки його дії були направлені на перевезення людей на заробітки, від яких він отримував заробітну плату, подальші відносини з роботодавцем його не цікавили. Стверджує, що судами першої та апеляційної інстанції не взяті до уваги письмові відповіді правоохоронних органів Російської Федерації про проведену оплату потерпілим за виконану ними роботу та відсутністю із їх боку скарг. Вказує, що ніхто з потерпілих не має до

ОСОБА_9 жодних претензій матеріального та морального характеру, що свідчить про відсутність в його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК, оскільки суд належним чином не перевірив доводи його апеляційної скарги, не дав на них вичерпну відповідь та не дослідив повторно обставини досліджені судом першої інстанції.
Позиції учасників судового провадження
Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали подані скарги та просили їх задовольнити.
Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг сторін захисту, просив оскаржені судові рішення залишити без змін
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
За змістом касаційних скарг захисники, крім іншого, посилаються на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, тоді як їх перевірка відповідно до вищевказаної норми кримінального закону до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесено. Отже, Суд при розгляді касаційних скарг виходить з обставин провадження, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч 2 ст. 149, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 149 КК ухвалено відповідно до вимог ст. 94 КПК.
Той факт, що ОСОБА_8 і ОСОБА_9 за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману, з використанням уразливого стану особи, щодо неповнолітнього, відносно кількох осіб, повторно вербували, переміщали, передавали людей з метою експлуатації залучення до примусової праці, а також ОСОБА_9 по епізоду з ОСОБА_26 та ОСОБА_27 вчинив усі дії, що були необхідні для вербування, переміщення та передачі людей з метою експлуатації, однак, злочин не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, підтверджується показаннями потерпілих, свідків, даними, що містяться у протоколах про результати оперативно-розшукових заходів зняття інформації з каналів зв`язку, обшуку та висновках експерта.
На думку колегії суддів,висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, та ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 149 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та судом правильно вирішено питання про їх належність та допустимість.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, суд першої інстанції, як убачається з вироку, відповідно до вимог статей 50, 65 КК врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані про їх особи, а також всі інші обставини, що мають правове значення. Призначене засудженим покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Крім того, доводи захисників щодо відсутності в діяннях ОСОБА_8 і ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, аналогічні викладеним у їх касаційних скаргах, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який розглянув та проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими., із чим погоджується колегія суддів суду касаційної інстанції.
Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Оскільки закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження у суді касаційної інстанції не встановлено, касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, п. 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 10 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3