Справа № 495/8595/18
Номер провадження 1-кп/495/454/2018
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2018 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровському Одеської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Могилів-Подільській, Вінницької області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце служби та посада - понтонер 1 понтонної роти понтонно-мостового батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407+ КК України, -

встановив:
Указом Президента України від 17.03.2014 №303/2014 (затверджений Законом України від 17.03.2014 №1126-У11 «Про затвердження Указу президента України «Про часткову мобілізацію»), в Україні оголошено про мобілізацію.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це час, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - це час період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошеня рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17.03.2014 року по теперішній час в Україні діє особливий період.

30 листопада 2017 року обвинувачений ОСОБА_6 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на строкову службу в Збройні Сили України, і направлений для проходження строкової служби до військової частини НОМЕР_1 . 30 січня 2018 року згідно наказу № 25 командира військової частини НОМЕР_1 содат ОСОБА_5 був призначений на посаду понтонера 1 понтонної роти понтонно- мостового батальйону.

Обвинувачений ОСОБА_6 , проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 зобов`язаний дотримуватися вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Закон України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року №548-ХІУ визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги вищевказаного Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

-свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

-бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

-беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

-постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

-знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

-дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

-поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

-бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

-вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

-виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

-додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до Закону України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 551-ХІУ військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

-додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

-виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

-поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до усного наказу командира військової частини НОМЕР_1 Обвинувачений ОСОБА_6 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 направився до парку техніки № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 для проведення господарських робіт на території парку.

Після чого обвинувачений ОСОБА_6 14 червня 2018 року приблизно о 15 годині, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим,- самовільно залишив територію парку техніки № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин, та ухилявся від проходження строкової військової служби до 29 серпня 2018 року.

29 серпня 2018 року був затриманий працівниками Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та доставлений до органу досудового розслідування.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , 14 червня 2018 приблизно о 15 годині, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження строкової військової служби, самовільно залишив територію парку техніки № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилявся від проходження строкової військової служби до 29 серпня 2018 року, тривалістю понад один місяць , вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Дії ОСОБА_5 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Солдат ОСОБА_6 , обвинувачується у тому, що він будучи військовослужбовцем строкової служби військової частини НОМЕР_1 , 14 червня 2018 року приблизно о 15 годині, більш точний час в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось можливим, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження строкової військової служби, самовільно залишив територію парку техніки № НОМЕР_2 військової частини НОМЕР_1 , який дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин та ухилявся від проходження строкової військової служби до 29 серпня 2018 року, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану. Потерпілих у кримінальному провадженні немає. Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , досудовим розслідуванням не встановлено. Внаслідок вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 , кримінального правопорушення шкода не заподіяна.

12 вересня 2018 року між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000050 в порядку, передбаченому ст. ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 407 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення (злочину) та зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_5 повинен понести за вчинене ним кримінальне правопорушення (злочин) за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі строком на один рік, та приймаючи до уваги обставини справи та особу винного, керуючись ч. 1 ст.62 КК України, сторони вважають за можливе замінити покарання у вигляді позбавлення волі на один рік на покарання у виді тривання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк. В угоді передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи в порядку п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків середньої тяжкості, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор, захисник-адвокат в судовому засіданні вважали, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просили угоду затвердити і призначити підозрюваному узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України; наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України. Просив вищевказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання.

Заслухавши прокурора, захисника-адвоката та обвинуваченого підозрюваного, які просили затвердити угоду про визнання винуватості, перевіривши укладену між прокурором та підозрюваним угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, суд встановив, що угода про визнання винуватості укладена у кримінальному провадженні щодо тяжкого злочину; умови угоди не суперечать вимогам КПК України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; сторони уклали угоду добровільно; фактичні підстави для визнання винуватості наявні; узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України, самовільне залишення військової частини військовослужбовцем строкової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_5 погодився на призначення узгодженої ним та прокурором міри та виду покарання. Характер взятих обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою зобов`язань свідчить про можливість їх виконання.

Підстав для відмови в затвердженні угоди, судом не встановлено.

Суд прийшов до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена 12 вересня 2018 року між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , та підозрюваним ОСОБА_5 , за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000050, відповідає вимогам ч. 2, ч. 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а тому є всі правові підстави для затвердження даної угоди судом і призначення підозрюваному узгодженої сторонами міри покарання.

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без змін.

Суд не вирішує питання про речові докази у справі в силу ч. 9 ст. 100 КПК України, так як речові докази суду не надавались, у зв`язку з чим у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

Засудив:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 12 вересня 2018 року між прокурором військової прокуратури Білгород-Дністровського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 , та засудженим ОСОБА_6 за участю захисника-адвоката ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000050.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та на підставі санкції вказаної статті, із застосуванням статті 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік.

У відповідності до ч. 1 статті 62 КК України, замінити засудженому ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік на покарання у вигляді тримання у дисциплінарному батальйоні строком на один рік.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_5 відраховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 29 серпня 2018 року.

Вирок може бути оскаржений виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити підозрюваному та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду ОСОБА_1