АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВA
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000099 за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бобровиця, Чернігівської обл., українки, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимої, останній раз вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року за ч. 2 ст. 190 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст.190, ч.3 ст. 190 КК України
за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,

(відеоконференція)

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.3 ст.190 КК України, та призначено їй покарання:
за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;
за ч. 3 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;
за ч.2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, враховуючи покарання, призначене ОСОБА_7 вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 20.10.2017 року за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до вимог ч.5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання термін її попереднього ув`язнення з 15.07.2017 року по 11.04.2018 року включно.
Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 172 760 грн. 25 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 2 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Цивільні позови потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до обвинуваченої ОСОБА_7 задоволено. Стягнуто з останньої на користь ОСОБА_10 50 000 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, на користь ОСОБА_11 22 145 грн. на відшкодування матеріальної шкоди.
Як встановлено вироком суду, ОСОБА_12 , 29 січня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з Продажу конфіскованого товару митницею України та це маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 520 гривень. Після чого з отриманими грошовими коштами ОСОБА_12 зникла, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_15 матеріальної шкоди на суму 520 гривень.

Крім того, 29 січня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буди виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_16 грошові кошти в сумі 2500 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись отриманими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_16 матеріальної шкоди на суму 2500 гривень.

Крім того, 29 січня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 2300 гривень. Після чого з отриманими грошовими коштами ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_17 матеріальної шкоди на суму 2300 гривень.

Крім того, 29 січня 2015 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_12 церебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_18 грошові кошти в сумі 1300 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_18 матеріальної шкоди на суму 1300 гривень.
Крім того, 05 березня 2015 року, приблизно о 12 год. 00 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська, 58, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_20 грошові кошти в сумі 3300 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_21 матеріальної шкоди на суму 3300 гривень.
Крім того, 23 березня 2015 року, приблизно о 20 год. 30 хв. ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська 58. діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_22 грошові кошти в сумі 32 700 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_22 матеріальної шкоди на суму 32 700 гривень.

Крім того, 28 квітня 2015 року, приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська. 58. діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 38 500 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_23 матеріальної шкоди на суму 38 500 гривень.

Крім того, 28 квітня 2015 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська. 58, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_26 грошові кошти в сумі 58 000 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_27 матеріальної шкоди на суму 58 000 гривень.

Крім того, 28 квітня 2015 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська, 58, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_28 грошові кошти в сумі 8000 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла від останньої у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_28 матеріальної шкоди на суму 8000 гривень.

Крім того, 28 квітня 2015 року, приблизно о 10 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська, 58, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_29 грошові кошти в сумі 36 500 гривень. Після чого ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_29 матеріальної шкоди на суму 36 500 гривень.
06 березня 2017 року, приблизно о 09 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська. 58, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 50 000 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла від останнього у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 50 000 гривень.

Крім того, 22 травня 2017 року, в денний час доби, ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська, 58, діючи повторно, умисно, протиправно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно: знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 22 145 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 22 145 гривень.

Крім того, в період часу з 10 червня 2017 року по 13 червня 2017 року, ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопірогівська, 58, діючи повторно, умисно, протиправно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,, після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України і та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_9 грошові кошти на загальну суму 6 500 доларів США. В подальшому з отриманими грошовими коштами зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 6 500 доларів США, що станом на момент скоєння злочину відповідно до курсу обміну валют, встановленого Національним Банком України, становить 169 455 гривень.
Крім того, 01 липня 2017 року, в денний час доби, ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, умисно, протиправно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_31 грошові кошти в сумі 1 800 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_31 матеріальної шкоди на суму 1 800 гривень.
Крім того, 01 липня 2017 року, приблизно о 13 год. 15 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_33 | грошові кошти в сумі 5 000 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись при цьому вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим завдала ОСОБА_33 матеріальної шкоди на суму 5000 гривень.

Крім того, 01 липня 2017 року, приблизно о 13 год. 30 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи повторно, умисно, протиправно, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_35 грошові кошти в сумі 4 400 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_35 матеріальної шкоди на суму 4 400 гривень.
Крім того, 01 липня 2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_36 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , після чого зловживаючи довірою останньої, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від ОСОБА_37 грошові кошти в сумі 2 500 гривень. В подальшому ОСОБА_12 зникла від останньої у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, чим спричинила ОСОБА_37 матеріальної шкоди на суму 2 500 гривень.
Крім того, 13 липня 2017 року, приблизно о 14 год. 00 хв., ОСОБА_12 перебуваючи за адресою: м. Київ, Столичне шосе, 98, діючи під приводом продажу конфіскованого товару митницею України, в ході усної бесіди ввела в оману ОСОБА_38 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , після чого зловживаючи довірою останнього, достовірно знаючи, що вона не буде виконувати усні домовленості з продажу конфіскованого товару митницею України та не маючи будь-якого відношення до митниці України, отримала від останнього грошові кошти в сумі 12 400 доларів США. В подальшому ОСОБА_12 зникла у невідомому напрямку, розпорядившись вказаними грошовими коштами на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_39 матеріальної шкоди на суму 12 400 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, відповідно до курсу обміну валют встановленого Національним Банком України, складає 321 284 гривні.

Крім того, 23 листопада 2016 року приблизно о 14 год. 10 хв. перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Новопирогівська, 58, ОСОБА_12 разом із невстановленою слідством особою підійшли до автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_40 та сівши в салон ОСОБА_12 на переднє пасажирське сидіння, невстановлена слідством особа на ліве заднє пасажирське сидіння, ОСОБА_12 запропонувала передати грошові кошти, що належать ОСОБА_41 , на що останній відмовив. Після чого невстановлена слідством особа із застосуванням стороннього предмету, приставивши його до шиї ОСОБА_42 , погрожуючи застосуванням насильства, наказав передати грошові кошти ОСОБА_12 . Після отримання грошових коштів на загальну суму 48 500 грн. ОСОБА_12 та невстановлена слідством особа вийшли з автомобіля та зникли в невідомому напрямку, чим завдали ОСОБА_41 матеріальної шкоди на суму 48 500 гривень.

Не погодившись з вироком суду представник потерпілого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, а також в частині задоволення цивільного позову про стягнення на користь ОСОБА_9 відшкодування заподіяної злочином моральної шкоди.
Представник в своїй апеляційній скарзі зазначає, що призначене ОСОБА_12 покарання за своїм розміром є відверто несправедливим через м`якість, а отже невідповідним ступеню тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень та особі обвинуваченої.

Посилаючись на вимоги п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 413 КПК України вважає, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_12 покарання було неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, а саме не було застосовано п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України та не було враховано наявність в діях обвинуваченої рецидиву злочинів, а також було безпідставно застосовано п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України в частині нібито наявності пом`якшуючої покарання обставини у вигляді щирого каяття, якого в дійсності не було. Крім того, в порушення п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_12 покарання, помилково послався на її ніби то позитивну характеристику, хоча обвинувачена за місцем проживання характеризується посередньо.
Апелянт зазначає, що призначаючи ОСОБА_12 покарання за сукупністю злочинів, в порядку ч. 1 ст. 70 КК України, та остаточне покарання за сукупністю злочинів по двох вироках, в порядку ч. 4 ст. 70 КК України, суд мав би, у відповідності до ч. 2 ст. 70 КК України, застосувати принцип повного складання покарань в межах максимального строку, встановленого для позбавлення волі ч. 2 ст. 63 КК України, оскільки злочин, передбачений ч. 3 ст. 190 КК України, віднесений ч. 4 ст. 12 КК України до тяжких злочинів.

Крім того, представник потерпілого вважає, що суд першої інстанції помилково вирішив цивільний позов в частині стягнення заподіяної ОСОБА_9 злочином моральної шкоди, а присуджена ним відповідна компенсація розміром 2 000 грн. є замалою для того, щоб відновити душевну рівновагу потерпілого, не є співмірною із його матеріальним збитком, не відповідає характеру вчиненого відносно нього тяжкого злочину і поведінці самої обвинуваченої, яка у добровільному порядку відшкодувати шкоду, принаймні частково, відмовилась без пояснення причин та не вчинила жодних дій, спрямованих на зменшення душевних переживань потерпілого. На його думку стягнення відшкодування заподіяної ОСОБА_9 моральної шкоди повинно становити 50 000 грн.
Також апелянт вважає, що суд помилково зарахував обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, так як жодного жалю або бажання виправити ситуацію обвинувачена не виявила, а навпаки відверто намагалася ввести присутніх у судовому засіданні потерпілих в оману, із одного боку формально обіцяючи колись в наступному відшкодувати заподіяну їм матеріальну шкоду, однак із другого, не повідомляючи, конкретно хто, коли, у якій частині та за рахунок яких коштів буде це робити.
Представник потерпілого звертає увагу і на те, що обвинувачена раніше засуджувалася за вчинення тотожних злочинів (шахрайств), тобто має місце т.з. "спеціальний рецидив", підстави для невизнання його обтяжуючою покарання обставиною згідно ч. 2 ст. 67 КК України відсутні, а суд першої інстанції таке своє рішення ніяким чином не мотивував, в чому і полягає, на його думку неправильне застосування ним кримінального закону, що встановлює правила призначення покарання.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу представника потерпілого, обвинуваченої, котра заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги, вважаючи вирок законним та обґрунтованим, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга представника потерпілого підлягає задоволенню частково, з таких підстав.
Розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції визнав обвинувачену ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 190, ч.3 ст.190 КК України .

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі представника потерпілого йдеться виключно про м`якість призначеного судом обвинуваченій покарання за ч.3 ст.190 КК України та за сукупністю злочинів, допущені при цьому порушення норм закону про кримінальну відповідальність, а також про збільшення суми відшкодування заподіяної ОСОБА_9 моральної шкоди, і не оспорюється правова кваліфікація дій обвинуваченої, а також не зазначається про будь-які істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченій ОСОБА_7 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, при цьому судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, у вчиненні яких вона обвинувачується згідно обвинувального акта, які відноситься до категорії середньої тяжкості та тяжких, обставини їх вчинення, відомості про особу обвинуваченої. Зокрема судом враховано, що ОСОБА_7 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів, раніше судима, на обліках у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої судом визнане щире каяття, обставин, які його обтяжують не встановлено.
Вказуючи в апеляційній скарзі на те, що суд неправильно зазначив у вироку, що обвинувачена характеризується позитивно, представник потерпілої не наводить про це ніяких доказів, які б досліджувались з цього приводу судом першої інстанції та не заявляв щодо цього клопотань у суді апеляційної інстанції, що унеможливлює перевірку даних доводів апеляційної скарги.
Безпідставними є доводи представника потерпілого і щодо неправильного застосування судом закону про кримінальну відповідальність, зокрема не врахування обставини, яка обтяжує покарання рецидиву злочинів, оскільки як раніше, так і тепер ОСОБА_7 засуджувалась за злочини, передбачені ст.ст.85,140,143КК України (в ред.1960 року) та ст.ст. 190,186 КК України, вчинення кожного з яких до погашення попередньої судимості, передбачає настання такої ознаки злочинів, як повторність, тобто впливає на кваліфікацію, і відповідно до вимог ч.4 ст. 67КК України, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Міркування представника потерпілого щодо наявності в даному випадку "спеціального рецидиву" не грунтуються на законі про кримінальну відповідальність.
Судом правомірно визнано обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, щире каяття, оскільки обвинувачена в судовому засіданні повністю визнала свою вину, попросила вибачення у потерпілих, висловила намір відшкодувати заподіяну їм шкоду.
Не допущено судом і порушень вимог закону про кримінальну відповідальність, як при призначенні покарання за кожен злочин окремо, яке призначено в межах санкції відповідних статей особливої частини КК України, в розмірі більшому від мінімального покарання передбаченого Законом, так і за сукупністю злочинів, за правилами ч.1ст.70 та ч.4 ст.70 КК України, коли суд законно обрав у першому випадку принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а у другому випадку принцип часткового складання призначених за двома вироками покарань.
Посилання представника потерпілого на те, що суд безпідставно не застосував передбачене ч.2 ст.70 КК України право на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів, якщо хоча б один із них відноситься до умисних тяжких чи особливо тяжких, у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу, колегія суддів вважає недостатньо вмотивованим, з огляду на повне визнання обвинуваченою своєї вини, наведені в судовому рішенні дані про особу обвинуваченої, зокрема про її вік досягнення 62 річчя.
Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання, дотримався вимог кримінального закону, врахувавши всі передбачені ним обставини в їх сукупності, в тому числі й ті, на які посилається представник потерпілого у своїй апеляційній скарзі та прийшов до правильних висновків, що для виправлення, перевиховання ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів необхідним та достатнім буде покарання у виді позбавлення волі, в розмірі визначеному вироком суду, і таке покарання, не є явно несправедливим через м`якість.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення на його користь моральної шкоди , колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з положенням ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Як слідує з ч. 3 ст. 128 КПК України, при розгляді цивільного позову в кримінальній справі з питань, не врегульованих КПК, суд може керуватися відповідними нормами ЦПК, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені в ст. 1167 ЦК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив, але недостатньо врахував зазначені вище вимоги ч. 3 ст. 23 ЦК України щодо визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, а саме глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, викликаних протиправним заволодінням у нього, в результаті шахрайських дій обвинуваченої, грошовими коштами у великих розмірах, в сумі 6 500 доларів США, що станом на момент скоєння злочину відповідно до курсу обміну валют, встановленого Національним Банком України, становило 169 455 гривень. До цього часу ці кошти потерпілому ОСОБА_9 не повернуті і він продовжує переживати наслідки вчиненого щодо нього умисного тяжкого злочину, а тому, приймаючи до уваги встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи та викладені вище вимоги законодавства України з цього приводу, виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів вважає необхідним збільшити розмір відшкодування потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди до 20 000,00 грн., частково задовольнивши апеляційну скаргу його представника.

За таких обставин, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 408 КПК України, так як це не впливає на обсяг обвинувачення і кваліфікацію кримінального правопорушення, приходить до переконання про необхідність зміни вироку суду в частині цивільного позову та часткового задоволення апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_6 .
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407,409 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 190, ч.3ст.190 КК України, та призначене покарання за правилами ч.1 ст.70 та ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців змінити в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_9 .
Збільшити суму стягнення моральної шкоди із обвинуваченої ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 з 2 (двох) тисяч грн. до 20 (двадцяти) тисяч грн.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженою в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/1187/2018
Категорія: ч. 2 ст. 186, ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КПК України
Суддя у суді першої інстанції ОСОБА_43
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1