Справа № 487/845/16-к
Провадження № 1-кс/487/2964/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2018 року слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_4 від 31.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0000242,-

ВСТАНОВИВ:
13.09.2018 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Заводського ВП ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 21.08.2018 року про закриття кримінального провадження №0000242, в якій він просить скасувати вказану постанову.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 посилається на те, що попередня ухвала про закриття кримінального провадження була скасована слідчим суддею та вказано на необхідність допитати свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та за необхідності провести слідчий експеримент. Проте слідчим жодного свідка допитано не було. Крім того, слідчий зазначив, що дії пішохода стали причиною ДТП, тоді як існує постанова суду про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Заявник скарги та його представник - адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, направили заяви, в яких просили розгляд скарги проводити за їх відсутності, скаргу задовольнити.

Слідчий СУ ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив про розгляд скарги без участі слідчих, просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на законність постанови, оскільки встановити свідків ДТП не виявилось можливим, оскільки з моменту пригоди пройшло більше трьох років.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0000242, суд дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що 28.08.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000242 внесено відомості про злочин за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: 28.08.2015 року близько 09:45 год. в м. Миколаєві, водій ОСОБА_11 керував автомобілем PEUGEOT PARTNER, р/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Г. Карпенко, зі сторони вул. Крилова, в напрямку пр. Леніна. Рухаючись у обраному напрямку, під`їжджаючи до нерегульованого пішоходного переходу, розташованого на проїжджій частині вул. Г. Карпенко в районі перехрестя з вул. Морехідна, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження.

31.08.2018 року слідчим СВ Заводського відділу поліції ГУ НП в Миколаївській області ОСОБА_12 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000242 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим виконані не в повному обсязі.

Так, із матеріалів кримінального провадження № 0000242 встановлено, що 03.02.2017 року слідчим суддею Заводського районного суду м. Миколаєва було скасовано постанову слідчого СВ Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_13 від 21.10.2016 року про закриття кримінального провадження, в якій вказано на необхідність при проведення досудового розслідування допитати свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших, на яких посилається ОСОБА_3 , за необхідності провести з ними слідчий експеримент; допитати ОСОБА_3 , за необхідності провести з ним слідчий експеримент.

Такі вимоги слідчим не виконані

В рапорті слідчий посилається на те, що телефони цих свідків знаходяться поза межами досяжності, а виходом на місце проживання їх там не виявлено. Таким чином встановити місцезнаходження свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_6 встановити не виявилось можливим.

Інші заходи щодо встановлення місцезнаходження згаданих свідків та інших свідків, слідчим не вживались, про що свідчать досліджені в судовому засіданні матеріали кримінального провадження.

Крім того, слідчий взагалі не вживав заходів щодо допиту свідка ОСОБА_8 , на що було вказано в ухвалі слідчого судді від 03.02.2017 року.

Встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не повно та не всебічно досліджено всі обставини кримінального провадження, що є підставою для задоволення скарги.

Керуючись статтями 92-94, 303-307 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Заводського відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_12 від 31.08.2018 року про закриття кримінального провадження № 0000242 - скасувати.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1