Категорія:ч.2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2018 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001353, за апеляційними скаргами обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 , яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Вешнівчик, Перемишлянського району, Львівської області, громадянка України, з середньою освітою, незаміжня, непрацює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудима,

визнана винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбуття покарання обвинуваченій ОСОБА_8 визначено обчислювати з моменту проголошення даного вироку, тобто з 11 липня 2018 року.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В:
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 23 березня 2017 року близько 23 год. 40 хв., перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Рівненській в м. Луцьку, за попередньою змовою із невстановленою досудовим слідством особою, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої в момент заподіяння, що виразилось в обхваті невстановленою особою руками шиї потерпілої ОСОБА_7 та поваленні її на землю чим завдала останній фізичного болю, обвинувачена ОСОБА_8 , шляхом ривка відкрито викрала сумку вартість якої згідно висновку експерта № 574 від 2 вересня 2017 року становить 82,83 грн., в якій знаходились особисті речі, які матеріальної цінності не становлять та мобільний телефон марки «Нокіа» вартістю 800 грн., який знаходився в кишені потерпілої чим спричинила останній матеріальну шкоду на загальну суму 882,83 грн.

У поданих на вирок обвинувачена, її захисник та потерпіла аналогічних за змістом апеляційних скаргах, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильність кваліфікації дій обвинуваченої, вважають вирок в частині призначеного покарання таким, що не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його суворість. Вказують, що обираючи вид та розмір покарання, суд не врахував те, що ОСОБА_8 раніше несудима, винуватість у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому та добровільно відшкодувала потерпілій завдані злочином матеріальні збитки, у зв`язку із чим, остання ствердила про відсутність до неї будь-яких претензій матеріального та морального характеру, просила суд обвинувачену суворо не карати. Просять вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України та звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційних скарг, обвинувачену, захисників та потерпілу, які, кожен окремо, підтримали подані ними апеляційні скарги, з наведених у них мотивів та просили про їх задоволення, прокурора, який проти їх задоволення заперечив, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги підставні та підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Обвинувачена ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаними із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження, за згодою учасників судового провадження, розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Встановлені судом фактичні обставини скоєння злочину та їх кваліфікація є правильною, що по суті в апеляційних скаргах не заперечується.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).

Місцевий суд, призначаючи обвинуваченій вид та розмір покарання, дотримався вищезазначених вимог кримінального закону.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Не знайшовши підстав для застосування щодо обвинуваченої інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, судом першої інстанції не з достатньою повнотою враховано дані, що характеризують особу винної, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання та інші обставини справи.

При вирішенні можливості застосування щодо обвинуваченої ОСОБА_8 положень ст.75 КК України, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості скоєного нею злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, дані про її особу та інші обставини справи.

Встановлено, що ОСОБА_8 винуватість у скоєнні інкримінованого їй злочину визнала повністю, щиро розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину, як на досудовому розслідуванні, так і в ході судового розгляду неодноразово просила перед потерпілою вибачення, завдану злочином шкоду останній відшкодувала в повному обсязі, що стверджується її письмовою розпискою про відсутність претензій майнового та морального характеру, що у відповідності до ст. 66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання. Окрім того, потерпіла подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити призначене ОСОБА_8 покарання та застосувати щодо неї інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таку позицію підтримала і в суді апеляційної інстанції.

Обставин, які обтяжують покарання, не встановлено.

Обвинувачена є особою молодого віку, раніше несудима, має постійне місце проживання, суспільно-корисною працею не займається, враховує апеляційний суд і те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні одного злочинного епізоду, ступінь її участі, а також інші обставини справи.

Перераховані вище обставини, які пом`якшують покарання, тяжкість скоєного ОСОБА_8 злочину, дані про її особу, яка просила вибачення у потерпілої, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодувала матеріальну та моральну шкоду, думка потерпілої, яка ствердила про відсутність претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченої, просила призначити покарання із застосуванням ст.75 КК України, апеляційний суд вважає, що виправлення ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, із звільненням її від відбування призначеного судом покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженої.

Однак, суд не звільняє з-під варти ОСОБА_8 , оскільки їй обраний такий запобіжний захід у іншому кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:
Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 липня 2018 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді 4 років позбавлення волі, якщо вона протягом іспитового строку терміном 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: