Ухвала

21 березня 2018 р.

м. Київ
справа № 524/2209/17-к

провадження № 51- 4803 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 липня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 ,
встановив:
У касаційній скарзі потерпіла порушує питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 5 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, що подає скаргу. Крім того, до скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються.
Проте потерпіла подала касаційну скаргу без додержання зазначених приписів кримінального процесуального закону.
Так, потерпіла, хоч і вказує на те, що покарання, на її думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_5 внаслідок м`якості, проте не зазначає, в чому саме полягає явна несправедливість призначеного йому покарання в розумінні ст. 414 КПК. Також потерпіла у скарзі звертає увагу на те, що судом першої інстанції не враховано постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», проте вона не конкретизує та не обґрунтовує, які саме дані про особу засудженого ОСОБА_5 вказують на те, що призначене йому покарання є м`яким.

Водночас, у поданій скарзі не наведено мотивування щодо незаконності вироку та ухвали (в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди) на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, з урахуванням положень статей 127-129, 370, 412 цього Кодексу, статті 23 Цивільного кодексу України у їх взаємозв`язку.

Поміж іншого, зазначена в касаційній скарзі вимога про скасування вироку та ухвали й постановлення судом касаційної інстанції рішення про призначення засудженому більш суворішого покарання та задоволення цивільного позову в повному об`ємі не узгоджується зі ст. 436 КПК, якою визначено ті рішення, які вправі прийняти суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, та суперечить положенням ст. 437 зазначеного Кодексу.

Також потерпіла не вказує конкретних порушень закону, допущених апеляційним судом при постановленні ухвали за результатами розгляду апеляції на рішення суду першої інстанції, зважаючи на приписи статей 404, 409, 419 КПК.

Разом з тим, усупереч ч. 5 ст. 427 КПК до касаційної скарги не долучено належним чином завірених копій судових рішень.

Оскільки касаційна скарга потерпілої не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (потерпілою має бути підтверджено, що нею не пропущено встановлений ухвалою суду строк під час повторного звернення до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 31 липня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12 грудня 2017 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху та надати потерпілій строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3