Справа № 755/1923/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"14" травня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2018 р. за № 0000235 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м Києва, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 29.01.1997 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 14 ч. 2 ст. 140 КК України ( в редакції 1960 року) до 3 років позбавлення волі, звільнився 23.05.2000 року з Божковської ВК Полтавської області № 16 умовно достроково з невідбутою частиною покарання 5 місяців 25 днів; 19.08.2002 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 05.03.2004 року з Білоцерківської ВК Київської області № 35 по відбуттю строку покарання; 23.10.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 1 ст.309 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі, звільнився 04.01.2008 року з Білоцерківської ВК Київської області № 35 по відбуттю строку покарання, 18.05.2009 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 08.09.2011 року з Бучанської ВК Київської області № 85 на підставі ст. 3 п. «А» ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року; 07.06.2012 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнився 14.04.2016 року з Бучанської ВК Київської області № 85 по відбуттю строку покарання,

- у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , 07.01.2018 року, приблизно о 14 годин 00 хвилин, знаходився по проспекту Соборності, 2/1-А, де побачив раніше невідому йому ОСОБА_5 , яка заходила до салону маршрутного таксі № 416, при цьому розмовляла по мобільному телефону марки «AppIe» моделі «Iphone SE» Rose GoId, 32 GB, вартістю 9999 гривень 00 копійок, в цей час у нього виник умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна та він обрав об`єктом свого злочинного посягання майно потерпілої ОСОБА_5 , а саме вказаний вище мобільний телефон.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна потерпілої, ОСОБА_4 , зайшов слідом за ОСОБА_5 до салону маршрутного таксі, де підійшов ззаду до останньої, та побачив, як вона поклала вищевказаний мобільний телефон до правої кишені куртки, в яку була одягнена, після чого, ОСОБА_4 впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, непомітно лівою рукою повторно таємно викрав з кишені потерпілої мобільний телефон марки «AppIe», після чого непомітно намагався залишити місце вчинення злочину, але його злочинні дії були помічені потерпілою та свідками. Потерпіла ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що ОСОБА_4 вчиняє викрадення належного їй майна, голосно висловила вимогу останньому припинити його протиправні дії, на що ОСОБА_4 продовжив свої протиправні дії, відтак утримуючи при собі викрадене майно, почав тікати з місця вчинення кримінального правопорушення, вибігши з салону маршрутного таксі. Свідок ОСОБА_6 , який на той час перебував в салоні маршрутного таксі, збагнувши, що ОСОБА_4 вчиняє викрадення чужого майна, вибіг з салону таксі та почав переслідувати останнього, голосно висловлюючи вимогу зупинитися та припинити свої злочинні дії, але ОСОБА_4 продовжив утримувати при собі викрадене майно та тікати з місця вчинення злочину. В подальшому ОСОБА_4 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки останнього було затримано свідками та потерпілою.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині обвинувального акту, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому.
Крім того, обвинувачений показав, що дійсно 07.01.2018 року, приблизно о 14 год. 00 хв. перебував по проспекту Соборності, 2/1-А в м. Києві, де побачив потерпілу ОСОБА_5 , яка розмовляючи по мобільному телефону, зайшла до маршрутного таксі, він пішов за нею з метою викрадення мобільного телефону, після чого підійшов ззаду до потерпілої та непомітно лівою рукою викрав з її кишені мобільний телефон марки «AppIe», після чого вибіг з салону маршрутного таксі, та почав втікати, проте, його затримали свідки та потерпіла.

Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.
За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин кримінального провадження, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням письмових документів, а саме: постанова про визнання та приєднання речових доказів від 11.01.2018 року, розписка потерпілої ОСОБА_5 про отримання належного їй мобільного телефону, протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, а також документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .
Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.
Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми умисними діями вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) вчинене повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, а саме коли особа виконала усі дії, які вважала за необхідні для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від її волі.
Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії середньої тяжкості, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, а саме: під наглядом у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.
Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненому.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Виходячи з наявності наведених вище обставин, які пом`якшують покарання та з урахуванням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі, але з урахуванням обставин кримінального провадження, наявності пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, суд дійшов висновку, що його перевиховання й виправлення можливе без ізоляції від суспільства, вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, поклавши на обвинуваченого обов`язки, визначені п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Процесуальні витрати у кримінальному проваджені відсутні.
Речовий доказ у справі, а саме: мобільний телефон марки «AppIe» моделі «Iphone SE» Rose GoId, 32 GB, що переданий на зберігання ОСОБА_7 залишити у її володінні.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя