Провадження №1-кс/712/6427/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про накладення арешту на майно
08 грудня 2017 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , та особи, яка була зареєстрована в квартирі - ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси, клопотання винесене у кримінальному провадженні № 0001865 від 12 травня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.192 КК України, слідчим СВ Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 та погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Черкаського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, посилаючись на те, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження № 0001865 від 12 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 192 КК України.

Досудовим слідством встановлено, що до Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області звернулася ОСОБА_8 по факту шахрайських дій зі сторони ПАТ «ОТП Банк», Філія ЗАТ «ПАТ» «ОТП Банк» та ТОВ « ОТП Факторинг Україна», що виявилися у переконуванні заявника про наявність заборгованості перед останніми та необхідності її виплати, посилаючись на зазначене у кредитному договорі ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року в розмірі 42 075 доларів США.

По вказаному факту було відкрито виконавче провадження № 0001865 від 12 травня 2014 року за ч. 1 ст. 192 КК України.

Так, в ході досудового розслідування під час допиту потерпілої ОСОБА_8 стало відомо, що 16 червня 2017 року ї чоловіком ОСОБА_9 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було отримано рекомендований лист від невідомої їй особи ОСОБА_10 з вимогою виплатити їй 955 391,62 долари США, що 15 травня 2017 року еквівалентно 25 293 335 грн. 80 коп. за кредитним договором № ML-F00/163/2006 від 18 липня 2006 року, який було укладено між ОСОБА_8 та АКБ «Райффайзен Банк Україна». ОСОБА_10 стверджує, що отримала від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступлене право вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки і є іпотеко держателем, однак таке не може відповідати ні закону, ні дійсності, оскільки жодних правовідносин з даною фізичною особою ОСОБА_8 не мала, така особа їй не відома і ніяких грошових зобов`язань перед нею вона не має. Рішень судів, які б вступили в силу про стягнення з ОСОБА_8 суми боргу в розмірі 25 293 335 грн. 80 коп. не існує, виконавчих проваджень, де вказана особа була б стягувачем також не має. Зобов`язання банком в тексті кредитного договору було встановлено у іноземній валюті, однак видавалися грошові кошти в українській гривні, що підтверджується довідкою Національного банку України. Підтвердження відсутності використання кредитором будь-якої готівки в іноземній валюті в доларах США у правовідносинах із позичальником є вказане у відповіді Національного банку України від 15 вересня 2016 року за № 20-0004/77405 про замовлення та купівлю на міжбанківському валютному ринку України юридичною особою Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» лише безготівкового долара США за гривню в період з 18 липня 2006 року по 22 серпня 2016 року, що повністю виключає надання/отримання кредиту в доларах США. Меморіальний ордер підтверджує, що зазначена сума в розмірі 212 478 грн. 75 коп., яка була зарахована на гривневий рахунок № НОМЕР_1 , отримувалася в якості кредиту на придбання. Надана відповідь НБУ також підтверджує відсутність заборгованості перед ПАТ «ОТП Банк» та перед-будь-яким банком України. Банк незаконно заволодів її коштами, які були достроково та надмірно сплачені станом на 2009 рік в розмірі близько 27 000 доларів США, що еквівалентно 675 000 грн. при тому, що продавцем нерухомого майна було отримано 212 478 грн. 75 коп., що є поза межами умов кредитних договорів, оскільки погасити кредит ОСОБА_8 має до 2012 року.

Крім того, встановлено, що на даний час ОСОБА_10 ініціювала позов про зняття арешту з іпотечної квартири, що розташована по АДРЕСА_1 , за прямої участі ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «Факторинг Україна» та приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області ОСОБА_11 , з метою набуття права власності чи реалізації третій особі даного житлового приміщення, що є порушенням вимог закону і прав ОСОБА_8 як позичальника клієнта банку.

Відповідно до вимог ст. 78 КПК України речовими доказами є предмети, які були знаряддям вчинення злочину, зберегли на собі сліди злочинів або були об`єктом злочинних дій, а також гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, і всі ніші предмети, які можуть бути засобами для розкриття злочину і виявлення винних або для спростування обвинувачення чи пом`якшення відповідальності, зокрема будь-які предмети матеріального світу, якщо вони містять у собі важливі для вирішення справи відомості.

З метою забезпечення збереження майна, яке являється речовим доказом по справі, а також є спірним майном, необхідно накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити проживати та перебувати будь-яким особам, крім тих, що проживають там протягом тривалого часу, а саме з 2006 року і по теперішній час, тобто ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інші особи за їхньою згодою.

Слідчий та прокурор в судому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 та власник майна ОСОБА_6 , заперечували проти задоволення даного клопотання.

Особа, яка була зареєстрована в спірній квартирі: ОСОБА_7 в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового процесу, осіб які проживають без реєстрації в спірній квартирі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , дослідивши матеріали клопотання та кримінальне провадження, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами кримінально-процесуального законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого відділу перебуває кримінальне провадження за № 0001865 від 12 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 192 КК України.

31 жовтня 2017 року постановою слідчого житлове приміщення, а саме квартира АДРЕСА_2 визнано речовим доказом.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 лютого 2014 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 про звершення стягнення на предмет іпотеки та виселення, вимоги задоволенні та встановлено спосіб реалізації квартири шляхом продажу та виселено ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . Дане судове рішення пройшло всі судові інстанції, набрало чинності та виконано, що підтверджено сторонами та матеріалами кримінального провадження.

Факт виконання даного рішення підтверджено наданими до суду ОСОБА_7 заявами до Центрального ДВС від ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , датовані за 06 жовтня 2014 року, з яких вбачається, що зазначені особи добровільно виселись на вимогу державного виконавця.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 05 грудня 2017 року власником даної квартири являється ОСОБА_6 .

Покази ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , суд оцінює критично, так як вони зацікавлені особи.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.
Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Пунктами 1 та 2 частини 2 статті 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Статтею 173 КПК України, передбачено, що Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. Не допускається арешт майна/коштів банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, а також майна/коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Аналізуючи вищевказані норми, суддя слідчий вважає, що у клопотанні слідчому необхідно відмовити, оскільки нормами ст. 171 КПК України чітко визначено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень 179 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Натомість з матеріалів клопотання та кримінального провадження вбачається, що власником житлового приміщення являється ОСОБА_6 .

Таким чином, слідчим не доведено необхідність накладення арешту на майно відповідно до вимог ст..ст.170-173 КПК України, а тому клопотання не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст.131, 170-171, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Слідчому СВ Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_14