АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/4142/17 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/790/1742/17 Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 жовтня 2017 року м. Харків
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 секретаря - ОСОБА_5
з участю прокурорів - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,
власника майна - ОСОБА_8
представника третьої особи
щодо майна, якої
вирішується питання
про арешт - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали за апеляцією власника майна ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року,-
В С Т А Н О В И Л А:
Цією ухвалою задоволено клопотання начальника відділення СВ Холодногірського відділу поліції ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 про арешт майна.

Накладено арешт на готову продукцію, заготівельний матеріал (крой), сировину (тканина, швейна фурнітура), пакувальну продукцію та обладнання для її виготовлення, документи, які вилунені в ході проведення огляду 10 жовтня 2017 року на підставі ухвали слідного судді Ленінського районного суду міста Харкова від 4 жовтня 2017 року з нежитлових приміщень домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі:

- 61 рулон приблизною шириною 1,5 метрів автомобільної тканини різних кольорів: різнокольорового, норного, сірого, коринневого, синього.

- 35 рулонів автомобільної тканини коринневого кольору шириною близько 60 см.; Заготівельний матеріал (крой) автомобільної тканини в упаковках різного розміру та форми, різних кольорів, усього 54 шт.;

- 10 скотнованих упаковки (балун) всередині яких знаходиться по 10 пар нохлів на автомобільні сидіння, запаковані попарно у нохли (футляри на застібці) - готова продукція усього 100 шт., з надписом «Коцюбинская»;

Заготівельний автомобільний матеріал (крой) - 20 полімерних пакети.

Готова продукція у кількості 29 пар автомобільних нохлів різних кольорів у нохлах - футлярах на застібці;

-Заготівельний автомобільний матеріал (крой) різного розміру, кольору у кількості 26 полімерних пакетів;

-Документи, щодо придбання тканини, заготівельного матеріалу (накладні);

-Документи, щодо реалізації готової продукції, її відправки логістинною компанією «Делівері» «ІнТайм» від імені Ракитянського ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

-Чорнові записи та блокнот з записами, контактами покупців;

-Швейна машинка Siruba у кількості - 3 шт серійними номерами L 818F-H1 9292342, L 818F-H1А 3294847, L 818F-H1 5337884 у комплекті робоних столів;

-Швейна машинка без маркування у комплекті з робочим столом;

-Два пакети з нохлами (упакований матеріал) на застібці;

-Заготівельний матеріал автомобільної тканини (крой) з матеріалу на основі паралону, войлоку, піни, різних кольорів та розмірів у кількості 134 полімерних пакети;

-Напівготова продукція - автомобільні нохли - 1 пакет;

-Швейна машинка ORSHA 1022 М (зі слів Ракитянського) - 3 шт;

-Швейні машинки Typical «Китай» усього 5 шт;

-Мотки полімерні норного кольору у кількості 8 шт;

-Електроніж фірми «Мауег»;

Як зазначено в ухвалі слідчого судді, 13.10.2017 року до Ленінського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника відділення СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_10 про арешт майна вилученого під час проведення слідчих дій за матеріалами кримінального провадження, внесеного 09.08.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002005 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.172 КК України, за фактом грубого порушення законодавства про працю, використання найманої праці робітників, без їх офіційного працевлаштування чи укладання трудових договорів (а.с.16). Клопотання складено 11.10.2017 року та направлено до місцевого суду.

Слідчий в обґрунтування клопотання зазначав, що Холодногірським ВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0002005 за попередньою правовою кваліфікацією складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

Вказує, щопід час проведення досудового розслідування встановлено, що громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та мешкає: АДРЕСА_2 , на території домоволодіння, що належить йому на праві власності, за адресою: АДРЕСА_1 , організовано незаконне виробництво з пошиву накладок (російською чехлы) для сидінь транспортних засобів.

Зазначає. що під час проведення слідчих дій за вказаною адресою виявленні речі та документи, що свідчать про причетність власника домоволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_12 до організації незаконного виробництва - цеху з пошиву автомобільних чохлів, на якому грубо порушується законодавство про працю, використовується наймана праця осіб без офіційного оформлення трудових зносин, укладення трудового договору, контракту. Вилучена готова продукція, обладнання (швейні машинки), заготівельний автомобільний матеріал (крой), фурнітура, документи є знаряддям вчинення злочину, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та свідчать про незаконне виробництво, є доказом використання найманої праці осіб без офіційного працевлаштування, що є грубим порушенням законодавства про працю.

Наголошуючи на тому, що вилучене майно під час обшуку необхідне для проведення ряду судових експертиз та в подальшому може бути визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а без накладення арешту на вищевказане майно воно може бути знищено, відчужено, приховано, пошкоджено або зіпсовано.

Окрім того зазначав, що слідчими діями встановлено факти, що можуть свідчити про вчинення особами, якими організовано незаконне виробництво, кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 212 КК України, а саме умисне ухилення від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчинене особою, що займається підприємницькою діяльністю без створення юридичної особи чи будь-якою іншою особою, яка зобов`язана їх сплачувати, якщо ці діяння призвели до фактичного ненадходження до бюджетів чи державних цільових фондів коштів у значних розмірах, для чого необхідно встановити об`єми вже виготовленої продукції, та можливості виготовлення продукції по заготовленому матеріалу (крою), що вилучено, об`єми реалізованої продукції, шляхом дослідження вилучених матеріалів, виробів, обладнання.

Задовольняючи клопотання про арешт майна, слідчий суддя посилаючись на вимоги ч.10 ст.170 та ч.2 ст.167 КПК України вважає, що вилучене майно в подальшому може бути визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження, а його приховування, псування, знищення, відчуження або перетворення перешкодить розслідуванню даного кримінального провадження.
Не погодившись із зазначеним рішенням, власник майна ОСОБА_8 з адвокатом ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13.10.2017 року у справі 642/4142/17 та постановити нову, якою відмовити у повному обсязі у задоволенні клопотання слідчого від 11.10.2017 року про накладення арешту майна.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що підлягає скасуванню внаслідок порушення вимог КПК України.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, доводи власника майна ОСОБА_8 , третьої особи щодо майна, якої вирішується питання про арешт - адвоката ОСОБА_9 які наполягали на задоволенні апеляції, думку прокурорів, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Доводи апеляції щодо пропуску слідчим строку подачі клопотання не обґрунтовані і спростовані під час апеляційного розгляду.
Згідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Стаття 98 КПК України передбачає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами. Клопотання слідчого про арешт майна не містить жодного аргументу на підтвердження того, що майно відповідає вимогам ст.98 КПК України, є речовим доказом по кримінальному провадженню № 0002005, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.1 ст.172 КК України.

Матеріали судової справи не містять взагалі витягу з ЄРДР на що не звернув увагу слідчий суддя.

Між тим, в клопотанні про арешт майна від 11.10.2017 року слідчим зазначено, що відповідно до ст.ст. 167, 170, 171 КПК України, виникла необхідність накладення арешту на вищезазначене майно, яке є предметом вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, адже не застосування арешту на дане майно може привести до його знищення, втрати або настання інших наслідків, які можуть перешкодити здійсненню досудового розслідування.

Виявлені в ході огляду готова продукція, заготівельний матеріал (крой), сировини (тканина, швейна фурнітура), упаковочна продукція та обладнання для її виготовлення, документи, що свідчать про закупівлю тканини, та документи, що свідчать про реалізацію готового товару, являються предметом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення, мають суттєве значення у кримінальному провадженні у якості речових доказів, по вилучених предметам та документам необхідно проведення ряду досліджень, документи визнані у кримінальному провадженні у якості речових доказів, повернення зазначених речей та документів, може призвести до їх знищення, втрати, зміни первинного змісту або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також з метою встановлення фактичних збитків, спричинених злочинними діяннями, відповідно до вимог ст. 36, 40, 131, 132, 167, 170, 171, 234 КПК України.

Слідчим зазначено що майно є предметом злочину і знаряддям злочину.

Між тим предметом злочину - факультативна ознака об`єкта злочину. Під предметом кримінального правопорушення розуміються предмети матеріального світу, у зв`язку з якими чи з приводу яких вчиняється правопорушення.

Знаряддя кримінального правопорушення - це предмети, використовуючи які особа вчиняє фізичний вплив на матеріальні об`єкти.

Документи визнані у кримінальному провадженні у якості речових доказів зазначає слідчий, але постанова про визнання їх речовими доказами в судових матеріалах відсутня.

Таким чином слідчим в клопотанні допущено суттєві протиріччя.

Крім того, слідчим суддею не було перевірено наявності постанови слідчого про визнання вищевказаного майна речовими доказами по кримінальному провадженню № 0002005.

В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя процитувавши ч.10 ст.170, ч.2 ст. 167, ч.ч.2,5 ст. 171, ч.3 ст.173 КПК України прийшов до висновку, що із матеріалів клопотання слідчого вбачаєшся правова підстава для накладання арешту на тимчасово вилучені речі, які були здобуті під час проведення досудового розслідування кримінального правопорушення, а також для подальшого збереження первинного стану вилученого майна, попередження його зникнення, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодиш кримінальному провадженню. Вважаючи, що вказані обставини є достатніми підставами, передбаченими п. 1 ч. 2 сг. 167 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна.

Тоб-то, задовольнивши клопотання слідчий суддя по суті користувався старою редакцією КПК України і не послався в оскарженій ухвалі на п.1 ч.2ст. 170 КПК України та на вимоги ч.3 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1)існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3)може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Також в судовому засіданні апеляційного суду прокурори не повідомили належних обґрунтувань для необхідності арешту вищезазначеного майна та не було доведено також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Розглядаючи клопотання слідчого або прокурора, слідчий суддя, суд повинні з`ясувати, чи відповідає таке клопотання вимогам ст.171 КПК України, а ч.3 ст.172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст.171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.
Слідчий суддя в супереч вимогам ч.2 ст.171 та ч.3 ст.172 КПК України не звернув уваги на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам законодавства, а тому апеляційний суд не може погодитися з рішенням про необхідність у його задоволенні у тому вигляді, в якому воно надано до суду та позбавлений можливості в такому випадку надати оцінку доцільності відмови чи задоволенні клопотання про арешт майна в розумінні положень ч.1 ст.170 КПК України.
Данні недоліки та неповнота є суттєвими, що безумовно є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Таким чином, ухвала слідчого судді від 13 жовтня 2017 року передчасна, належним чином невмотивована.
Більш того, посилання на ч.1 ст.212 КПК України в ухвалі слідчого судді жодним чином не аргументовано.
Судова колегія, акцентує увагу слідчого, прокурорів та слідчого судді на вимоги ч.3 ст.214 КПК України щодо заборони розслідування до внесення відомостей до ЄРДР і те, що дана норма має імперативний характер.
Наявний стан речей на переконання судової колегії є неприйнятним.
За наведених обставин судова колегія вважає що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.409 та ч.1 ст.412 КПК України.
Приймаючи рішення про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що клопотання про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає необхідним скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року щодо накладення арешту по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0002005, а клопотання щодо накладення арешту на майно повернути прокурору для усунення недоліків, встановивши строк в сімдесят дві години з дати отримання повного тексту даної ухвали.

Керуючись ст.ст. 392, 404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2017 року про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0002005 скасувати.
Винести нову ухвалу, якою клопотання слідчого про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню № 0002005 повернути прокурору для усунення недоліків та виникнення вимог ст. 171 КПК України, встановивши йому строк в сімдесят дві години з дати отримання повного тексту даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й відповідно до вимог ст.424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: