Справа № 643/1947/18
Номер провадження 1-кс/643/468/18
УХВАЛА

21.02.2018 року м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
До суду надійшло вищезазначене клопотання.
Відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 22.11.2017 державним реєстратором Харківської філії комунального підприємства «Подільський реєстраційний центр» Сахновецької сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області ОСОБА_4 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 17.09.1999 Київським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області).
Вказане право зареєстроване на підставі дубліката договору купівлі-продажу, виданого 30.08.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий №4286), публікації від 17.11.2017 в газеті «Прем`єр» про втрату документа, довідки про право власності від 25.10.2017, виданої КП «Харківське міське БТІ», а також довідки про технічний опис об`єкта від 21.11.2017, виданої ПП «Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації».
У подальшому право власності ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 припинене у зв`язку з нотаріальним посвідченням приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 договору купівлі-продажу від 22.12.2017 (реєстровий №1824), за змістом якого, ОСОБА_5 продала вказану квартиру ОСОБА_8 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 30.03.2000 Микитівським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області).
Однак, встановлено, що ОСОБА_5 , 1951 р.н., померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак не могла виступати заявником щодо видачі 30.08.2017 дубліката правовстановлюючого документа, проведення 22.11.2017 державної реєстрації права власності на вищевказану квартиру, а також бути підписантом правочину від 22.12.2017 щодо її відчуження.
Наведене вказує на підроблення заяв щодо видачі дубліката правовстановлюючого документа, проведення державної реєстрації права власності на квартиру, а також використання паспорта померлої особи з метою незаконного заволодіння відповідною квартирою.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арешт майна може передбачати позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду, зокрема, права на відчуження майна, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його, зокрема, відчуження.
Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до, зокрема, передачі майна.
На даний час існують підстави для накладення арешту на квартиру шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження, оскільки існує висока ймовірність здійснення подальшого відчуження такого майна третім особам
(в т.ч. добросовісним набувачам), чим буде суттєво ускладнено захист порушеного права власності належного власника.
Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які набуті кримінально-правовим шляхом. Крім цього, необхідність арешту пов`язана із забезпеченням цивільного позову, пов`язаного із захистом порушеного права комунальної власності.
Відповідна квартира є речовим доказом у кримінальному провадженні, а саме, предметом скоєного злочину, що набутий внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та на неї може бути накладений арешт згідно ч.3 ст.170, ч.10 ст.170 КПК України.
У зв`язку з цим, необхідно виключити можливість протиправного розпорядження вказаним об`єктом нерухомості, забезпечити його знаходження в законному володінні та можливість захисту порушеного права власності.
Прокурор клопотання про накладення арешту на майно підтримав.
Дослідивши клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_8 .
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Відповідно до п.2 ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених пунктами 3,4 частини 2 статті 170 цього Кодексу);
3.1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Згідно п.4 ч.5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.
На підставі викладеного, та приймаючи до уваги, що вищевказана квартира в силу ст. 98 КПК України є речовим доказом, та з метою збереження її як речового доказу, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна у виді заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження.
Враховуючи викладене, та керуючись ст. ст. 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку на час звернення до суду із клопотанням зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2017 (реєстровий №1824), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , шляхом заборони будь-яким особам здійснювати відчуження вказаної квартири.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.
Слідчий суддя ОСОБА_1