Справа № 362/6169/17
Провадження № 1-кс/362/1286/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:слідчого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6
розглянувши клопотання слідчого слідчої групи-слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,-
в с т а н о в и в:
23 листопада 2017 рокуслідчий слідчої групи-слідчий слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, відомості про яке 25.07.2017 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003900.
За матеріалами клопотання вбачається, що 07.06.2016 року на підставі наказу МВС України № 472 від 07.06.2016 «Про припинення діяльності державного підприємства Міністерства внутрішніх справі України «Розвиток» шляхом приєднання», та відповідно до наказу № 340 від 24.04.2017 «Про внесення змін до наказу МВС від 07.06.2016» створено відповідну ліквідаційну комісію, та 04.04.2017 т.в.о. директора ДП МВС України «Розвиток» ОСОБА_7 , шляхом використання фіктивного наказу ДП МВС України «Розвиток» № 30 від 04.04.2017 «Про переміщення транспортних засобів» з майданчиків тимчасового тримання транспортних засобів, що знаходяться за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 48-А; Київська область, м. Кагарлик, пров. Серпневий, 8 та Київська область, Києво-Святошинський район, с. Горенка, вул. Садова, 20 на спеціальний майданчик ТОВ «Ренс Компані», який в дійсності відсутній, заволодів 04.04.2017 року транспортним засобом марки «CHEVROLET» модель «MALIBU», сірого кольору, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , який в подальшому незаконним шляхом відчужив на користь третіх осіб з метою особистого збагачення.

В подальшому в період часу з 04.04.2017 року по жовтень 2017 року, більш точні дата та час не встановлені, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах ОСОБА_5 з метою особистого збагачення, не маючи будь-яких правовстановлюючих документів, щодо права власності на транспортний засіб, отримав у розпорядження та користування від невстановленої на даний час особи автомобіль марки «CHEVROLET» модель «MALIBU», сірого кольору, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .

Після чого, у останнього виник злочинний умисел спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами третіх осіб, шляхом продажу вказаного транспортного засобу.

З цією метою, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи бажання та наміри направлені на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно усвідомлюючи те, що не має будь-якого права на володіння чи розпорядження згаданим автомобілем, спрямувавши свої умисні дії на заволодіння чужим майном, для чого невстановлений період часу виготовив для використання дубльовані номерні знаки НОМЕР_2 , за якими зареєстрований транспортний засіб марки «CHEVROLET» модель «MALIBU», номер кузова: НОМЕР_3 , що зареєстрований за ОСОБА_9 , та в подальшому ОСОБА_5 , 03.10.2017 опублікував оголошення в інтернет мережі, а саме на сайті auto.ria.biz зазначивши, що вказаний транспортний засіб продається за грошові кошти в сумі 13600 доларів США, зазначивши мобільний номер телефону « НОМЕР_4 » та на вказане інтернет оголошення звернув увагу ОСОБА_10 , який виявив бажання придбати вказаний транспортний засіб та зателефонував на зазначений вище мобільний номер телефону з метою зустрічі з продавцем та огляду вказаного транспортного засобу.

21.10.2017 року, приблизно о 12 год. 00 хв. точний час досудовим розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення зустрівся на автомобільній дорозі сполученням Київ-Одеса біля м. Біла Церква Київської області з ОСОБА_10 , де вводячи в оману останнього, достовірно знаючи, що не вправі розпоряджатися на законних підставах правом власності на транспортний засіб, повідомив ОСОБА_10 , тим самим ввівши його в оману, що вказаний транспортний засіб відчужується на законних підставах та надав його для огляду, не повідомляючи потерпілому інформацію про відсутність права власності на запропонований автомобіль, погодився продати автомобіль за 13 000 доларів США, викликаючи тим самим у останнього бажання добровільно погодитися на сплату вказаних грошових коштів, вважаючи що ОСОБА_5 має право на отримання коштів за продаж вищевказаного автомобіля.

Після чого, 04.11.2017 приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_10 біля ТСЦ МВС України, що знаходиться в м. Біла Церква, по вул. Сухоярська, 20 з метою незаконного відчуження вказаного транспортного засобу та отримання грошових коштів за домовленістю з ОСОБА_10 у сумі 13000 доларів США за перереєстрацію транспортного засобу на користь останнього, ОСОБА_5 , перебуваючи у вказаному транспортному засобі біля будинку за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, переслідуючи мету незаконного збагачення, маючи бажання та наміри направлені на заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, достовірно усвідомлюючи те, що немає будь-якого права на володіння чи розпорядження згаданим автомобілем, спрямувавши свої умисні дії на заволодіння чужим майном, передав заздалегідь виготовлене при не встановлених обставинах, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , яке посвідчувало реєстрацію іншого транспортного засобу знятого з обліку 20.05.2017 року, та до якого були внесені неправдиві відомості щодо взяття на облік автомобіля марки «CHEVROLET» модель «MALIBU», сірого кольору, 2012 року випуску, номер кузова: НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 . В результаті чого, ОСОБА_10 будучи веденим в оману, помилково вважаючи укладену угоду законною, передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 13000 доларів США за придбання вказаного транспортного засобу.

Враховуючи вище викладене, ОСОБА_5 , умисно, ввівши в оману ОСОБА_10 у частині правомочності продажу вказаного транспортного засобу та надавши підроблене свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, шахрайським шляхом заволодів грошовими коштами у великих розмірах у сумі 13 000 доларів США, що станом на 04.11.2017 відповідно до офіційного курсу НБУ становить 350 180 грн. 20 коп.

Беручи до уваги те, що підозрюваний може продовжувати свою злочинну діяльність, переховуватись від органів досудового розслідування та/обо суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, це свідчить про неможливість запобіганням цим ризикам шляхом застосування більш мілких запобіжних заходів, тому слідчий звернувся до суду з вказаним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити, оскільки є ризики, що підозрюваний буде переховуватися від органів досудового розслідування або суду.

Підозрюваний та його захисник вимоги клопотання не підтримали, просили в його задоволенні відмовити, оскільки прокурором не доведено фактів переховування підозрюваного від слідства, та інших ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, просили застосувати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного, дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя, пришов до наступного висновку.

Положеннями ч.1 ст.177 КПК України передбачені мета застосування запобіжного заходу, а саме забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Положенням ч.2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Листі від 04 квітня 2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» (далі-Лист ВССУ) наголосив на тому, що вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; пам`ятати, що критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України".

Положеннями ч.1 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

За вимогами ч.2 ст.194 КПК України, слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Згідно з положеннями ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні за ч. 3 ст. 190 КК України - позбавлення волі на строк до восьми років, також в поданні слідчого відсутні будь-які докази про наявність зазначених ризиків і про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Не доведені такі ризики і прокурором у судовому засіданні.

Оскільки, в порушення п.п.2 і 3 ч.1 ст.194 КПК України, слідчим та прокурором не було надано слідчому судді об`єктивних доказів про наявність достатніх підстав вважати, що відносно ОСОБА_5 , існує хоча б один з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та не надано доказів про недостатність застосування більш м"яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні, оцінюючи в сукупності надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя, відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , більш м"який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а саме домашній арешт із покладенням на ОСОБА_5 , обов`язків, передбачених п.п.1, 2, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 193-197, 206 і 309 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця м. Біла Церква Київської області, громадянин України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю строком на 60 днів, починаючи з 23 листопада 2017 року по 21 січня 2018 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок:

- не залишати житло за місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 21-00 год. до 06-00 год;

- з`являтися на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді або суду у встановлений ними час;

Направити копію ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для виконання та контролю органу поліції за місцем фактичного проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали складає два місяці з дня її проголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1