Справа № 461/1376/18
Провадження № 1-кс/461/1203/18
УХВАЛА
іменем України
01.03.2018 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участю ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 про скасування постанови та зобов`язання до вчинення дій
в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить визнати протиправну бездіяльність слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 щодо не ознайомлення ОСОБА_3 з правами та обов`язками потерпілого після подачі заяви про вчинення злочину, скасувати постанову слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні потерпілим від 16.02.2018 року у кримінальному провадженні №0000032 від 08.10.2015 року та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування скарги покликається на те, що у провадженні Галицького ВП ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження №0000032 від 08.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України. 13.02.2018 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого з клопотанням про визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні. Однак, 16.02.2018 року слідчим ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим. Вважає, що таке рішення слідчого є необґрунтованим та безпідставним. Просить скаргу задоволити.

Заявник та його представник у судовому засіданні скаргу підтримали, просили таку задоволити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку, що таку необхідно задоволити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Саме в запроваджені механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.

Встановлено, що в провадженні слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 знаходиться кримінальне провадження за №0000032 від 08.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.388 КК України.

ОСОБА_3 13.02.2018 року звернувся з клопотанням до слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , в якому просив визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000032 від 08.10.2015 року.

Слідчим Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 16.02.2018 року винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Відповідно до ч.2 ст.55 КПК України права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Слідчий суддя зазначає, що для визнання особи потерпілою не вимагається прийняття окремого процесуального документу. Разом з тим ч.5 ст.55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Тому, саме правильність застосування слідчим або прокурором цієї норми є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст.55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені рішення слідчого або прокурора про відмову у визнанні потерпілим.
З заяви ОСОБА_3 вбачається, що останньому завдана матеріальна шкода внаслідок продажу його квартири АДРЕСА_1 .
Слідчий суддя зазначає, що постанова слідчого ОСОБА_5 від 16.02.2018 року є необґрунтованою, оскільки слідчим не вказано підстав, з яких він дійшов висновку про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим та не мотивував її.
Таким чином, слідчий суддя вважає, що скаргу в цій частині необхідно задоволити та скасувати оскаржувану постанову.
У свою чергу, у задоволенні скарги в частині зобов`язання слідчого визнати ОСОБА_3 потерпілим, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки саме правильність застосування слідчим або прокурором норми ст.55 КПК України є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду даної категорії справ.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи вимоги про визнання протиправною бездіяльність слідчого Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 , слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання вчинити певну дію, зобов`язання припинити дію, відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, КПК України не надає повноважень слідчому судді визнати дії чи бездіяльність слідчого протиправними, а тому в цій частині вимог скарги необхідно відмовити.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 55, 56, 94, 220, 303-307, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
у х в а л и в:

Скаргу задоволити частково.

Скасувати постанову слідчого СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим від 16.02.2018 року у кримінальному провадженні №0000032 від 08.10.2015 року.

Зобов`язати слідчого СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_5 повторно розглянути заяву ОСОБА_3 від 13.02.2018 року про визнання потерпілим та повідомити заявника про прийняте рішення.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає, заперечення на дану ухвалу можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1