Справа №487/4229/17 25.01.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/182/18 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст.80 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відносно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , працюючого, одруженого, раніше несудимого
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_8
засуджений: ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6
В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовлено.
В апеляційній скарзі захисник засудженого просить ухвалу суду від 25.10.2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання, призначеного вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2008 року та зміненого вироком Апеляційного суду Миколаївської області 18.09.2008 року, у зв`язку із закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник засудженого не погоджується с ухвалою суду та вважає, що судом першої інстанції при її постановлені істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що відповідно до ст. 152 КВК України однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно п. 3 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк п`ять років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засуджені до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Апеляційним судом Миколаївської області від 16 вересня 2008 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.289, ч.2 ст.185, ст.290 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Оскільки, злочин, передбачений ч.3 ст.289 КК України відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, то строк давності виконання обвинувального вироку складає 5 років.

При цьому, засуджений ОСОБА_7 протягом строку давності виконання вироку не ухилялася від відбування покарання, що підтверджено матеріалами кримінальної справи, відповідно до яких вирок суду, протягом строків давності його виконання вироку, не був виконаний з причин незалежних від засудженого, незважаючи на неодноразові вимоги суду про виконання вироку, та до закінчення строку давності засуджений нових злочинів не вчиняв, що є підставою для звільнення його від відбування покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Відмовляючи в задоволенні клопотання захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що на теперішній час не сплинув строк давності 10 років щодо виконання вироку відносно ОСОБА_7 та відсутні підстави для його звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, мотивуючи тим, що ОСОБА_7 визнано винним у вчинені зокрема злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України. Вирок набрав законної сили 11.12.2008 року. Санкцією ч.3 ст.289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років позбавлення волі. Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальний злочин передбачений ч.3 ст.289 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.07.2008 року ОСОБА_7 засуджений вироком Заводського районного суду м. Миколаєва за ч. 3 ст. 289, ч.2 ст. 185 і ст. 290, 69, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі строком на 5 років без конфіскації майна, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених п 2,3,4 ст.76 КК України. Вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 16.09.2008 року, скасовано вирок суду першої інстанції від 18.07.2008 року та постановлено вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.289, ч.2 ст.185 і ст. 290, 69, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 152 КВК України однією із підстав звільнення від відбування покарання є закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.
Згідно п.4 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк десяти років у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років за тяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строком не більше десяти років за особливо тяжкий злочин.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні, зокрема, злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України та призначено остаточне покарання за правилами ч.1 ст.70 КК України з застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 11.12.2008 року.
Санкцією ч.3 ст.289 КК України передбачено покарання у виді позбавлення воді на строк від семи до дванадцяти років позбавлення волі.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальний злочин, передбачений ч.3 ст.289 КК України, відносить до особливо тяжких злочинів, за який ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десять років.
Посилання апелянта на те, що вказаний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів є невірним трактуванням положень ст.12 КК України
Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що на теперішній час не сплинув строк десять років щодо виконання вироку відносно ОСОБА_7 , тому не має підстав для його звільнення від відбування покарання, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника засудженого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст.80, 405, 407, 424, 532, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 жовтня 2017 року про відмову в задоволенні клопотання захисника засудженого ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Головуючий:
Судді: