Ухвала іменем україни 21 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 , (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2017 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,
за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.
На підставі ст. 71 КК ОСОБА_7 визначено остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя від 18 грудня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 15 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 02 серпня 2015 року по 29 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат у справі.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2017 року, вказаний вирок залишено без зміни. На підставі ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 02 серпня 2015 року по 28 березня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за вчинення вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.
01 серпня 2015 року, ОСОБА_7 разом зі своїм знайомим ОСОБА_8 перебуваючи по АДРЕСА_1 , розпивали спиртні напої.
В цей день, приблизно о 10.05 год. ОСОБА_7 на ґрунті особистих неприязних стосунків, вирішив позбавити життя ОСОБА_8 , тобто умисно вбити.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння та бажаючи смерті потерпілому, умисно завдав ОСОБА_8 , який в цей час відпочивав, не менше 25 ударів металевим ломом в різні частини тіла, спричинивши забиту рану лівої тім`яної області голови, численні забито-колото-рвані, проникаючі рани грудної клітини з ушкодженням легенів, забито-колото-рвані поверхневі рани грудної клітин, верхніх кінцівок та живота з крововиливами в черевину, синці і садна передпліччя, стегна, колінного суглоба, гомілок.
Від отриманих ушкоджень потерпілий помер на місці злочину. Смерть потерпілого настала від сукупності ран голови, грудної клітини, живота та кінцівок, ведучими з яких були множені проникаючі рани грудної клітини з ушкодженням легенів, які ускладнилися масивною зовнішньою та внутрішньою кровотечею.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, порушує питання про скасування судових рішень та про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення. Засуджений зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, посилається на однобічність та неповноту досудового та судового слідства. Вважає, що обвинувачення обґрунтовано на припущеннях та показах свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які неодноразово змінювали свої покази. Стверджує, що він діяв з метою захисту свого життя, а наміру та підстав на вбивство у нього не було. Зазначає про відсутність доказів перебування його в стані алкогольного сп`яніння під час скоєння злочину. Також засуджений вказує, що судом апеляційної інстанції, в порушення вимог ст. 419 КПК, не надано оцінки та вмотивованої відповіді всім доводам його апеляційної скарги. Посилається на порушення вимог ст. 94 КПК.
На касаційну скаргу засудженого надійшли заперечення від прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, у яких він просить касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 без зміни.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав доводи касаційної скарги та просив пом`якшити йому покарання, пояснення захисника, який підтримав доводи касаційної скарги та просив скасувати судові рішення і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції, пояснення прокурора, який просив касаційну скаргу засудженого залишити без задоволення, а судові рішення щодо останнього без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно ст. 434 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК України, щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи касаційної скарги в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Свій висновок щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які були оцінені відповідно до закону та в їх сукупності правильно визнані судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Кваліфікація дій засудженого за ч. 1 ст. 115 КК є правильною. Вирок відповідає вимогам статей 370, 373-374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Твердження засудженого ОСОБА_7 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та наведених у вироку доказах.
Зокрема, суд першої інстанції правильно обґрунтував своє рішення показаннями: засудженого, який свою вину визнав частково, та підтвердив, що після спільного вживання спиртних напоїв з потерпілим у них виникла сварка, під час якої він наніс удари ломом потерпілому по шиї, тулубу та кінцівках; свідка ОСОБА_9 , яка підтвердила, що ОСОБА_7 завдав численні удари ломом потерпілому, який лежав на підлозі кімнати та, скоївши вбивство, засуджений мав намір закопати труп, щоб ніхто не дізнався про вчинене; свідка ОСОБА_11 , яка під час слідчого експерименту пояснила, що засуджений гострою частиною лому наніс удари у верхню частину тулубу потерпілого, який лежав на підлозі кімнати; висновками судово-медичних експертиз трупа ОСОБА_8 , якими підтверджена кількість, локалізація і тяжкість спричинених тілесних ушкоджень; висновком експерта № 830, який не виключає наявності на металевому ломі крові від потерпілого ОСОБА_8 ; висновками експерта-імунолога № 1260 і № 1261, які не виключають походження крові, виявленої під час огляду місця події та на одязі засудженого, від потерпілого ОСОБА_8 ; актом амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 568 від 14 вересня 2015 року, яким встановлено, що ОСОБА_7 має синдром алкогольної залежності; висновком судової психолого-психіатричної експертизи № 733 від 13 липня 2016 року про те, що ОСОБА_7 в момент скоєння злочину не знаходився в стані сильного душевного хвилювання.
Суд належним чином дослідив ці та інші докази по справі, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази у справі узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, а тому суд правильно обґрунтував ними обвинувачення засудженого та правильно, визнавши його винуватим, кваліфікував дії за ч. 1 ст. 115 КК України. При цьому, суд навів належне спростування доводів засудженого про те, що наміру на вбивство потерпілого у нього не було.
Отже, підстав вважати ОСОБА_7 необґрунтовано засудженим за ч. 1 ст. 115 КК України, колегія суддів не вбачає.
Апеляційний суд, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 , доводи якої близькі за змістом доводам касаційної скарги, переглянув вирок суду першої інстанції та з наведенням ґрунтовних мотивів визнав його доводи про недоведеність вини у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, безпідставними. Свій висновок щодо доведеності вини та правильності кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст.419 КПК України.
Доводи засудженого про те, що в момент скоєння злочину він не знаходився в стані алкогольного сп`яніння є безпідставними та спростовуються матеріалами провадження, показами самого засудженого та свідків, які ретельно були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій.
Також безпідставними є доводи засудженого про вимушеність показань через застосування до нього примусу працівниками поліції, оскільки засуджений при перевірці справи у касаційному порядку визнав спричинення металевим ломом тілесних ушкоджень ОСОБА_8 та, окрім того, в матеріалах провадження є наявною постанова про закриття кримінального провадження щодо недозволених методів слідства стосовно ОСОБА_7 .
Даних, які б свідчили про необхідну оборону чи про перевищення її меж засудженим під час вчинення злочину чи про фальсифікацію матеріалів провадження, перевіркою справи не установлено.
Що стосується покарання, то воно призначено ОСОБА_7 у відповідності до вимог статей 50, 65, 71 КК з врахуванням усіх обставин справи і з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у цій частині погоджується колегія суддів, оскільки призначене засудженому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б були безумовною підставою для скасування чи зміни судових рішень щодо ОСОБА_7 , як то зазначено в касаційній скарзі, при перегляді справи не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 433-436 КПК, п. 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дружківського міського суду Донецької області від 29 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_7 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3