Справа № 755/3879/18
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 ,звернулася зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого від 17.10.2015 про закриття вказаного кримінального провадження, оскільки, на її переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.
У судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила задовольнити з указаних у ній передумов.
Інші сторони будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з`явилися, про поважні причини неявки регламентовані ст. 138 вказаного Кодексу не повідомили, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.
Щодо підсудності скарги.
Відповідно до встановлених кримінальним процесуальним законом правил підсудності скарги подаються до суду за місцем фактичного знаходження (розташування) органу дії, рішення чи бездіяльність якого оскаржується.
Згідно п. 6 листа ВССУ від 09.11.2012 № 1640/0/4-12«Про деякі питання порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування» слідує, що з метою однакового застосування всіма судами загальної юрисдикції кримінального процесуального законодавства та уникнення неоднозначного тлумачення норм права судам слід звернути увагу на те, що у випадку якщо скарга не відповідає вимогам закону, слідчий суддя виносить ухвалу про повернення скарги. Скарга не відповідає вимогам закону, якщо: … 2) вона не підлягає розгляду в цьому суді, тобто подана з порушенням правил підсудності, встановлених ст. 218 КПК…
Системний аналіз положень п. 8 ч. 1 ст. 3 КПК, вказує, що керівник органу досудового розслідування - начальник Головного слідчого управління, слідчого управління, відділу, відділення органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України та його заступники, які діють у межах своїх повноважень та ч. 1 ст. 38 КПК у своїй сукупності вказують на те, що органами досудового розслідування є: 1) слідчі підрозділи (Головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення) органів Національної поліції України, органів безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства, органів державного бюро розслідувань; 2) підрозділ детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.
Іншими словами, органом досудового розслідування в конкретному кримінальному провадженні є не сам правоохоронний орган, до складу якого входить відповідний підрозділ (Національна поліція України, Служба безпеки України, Національне антикорупційне бюро України), а його підрозділ (управління, відділ).
Підставою для визначення територіальної юрисдикції суду першої інстанції при їх розгляді є постанова керівника відповідного органу досудового розслідування про створення слідчої групи, в якій визначено місце проведення досудового розслідування.
У цій ситуації, згідно даних скарги оскаржується бездіяльність Дніпровського РУГУ МВС України в м. Києві, яке постановою КМУ № 730 від 16 вересня 2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства: внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права та утворено нову юридичну особу Головне управління Національної поліції у м. Києві.
Відповідно до Положення про Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві затвердженим наказом Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.03.2016 №214, Дніпровське управління поліції є структурним підрозділом Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Як Дніпровське РУГУ МВС України в м. Києві, так і Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві, знаходяться фактично у Дніпровському районі м. Києва.
Що указує на те, що вимоги ст. 218 КПК України, як пр оте указано у зазначеному листі ВССУ дотримані.
А ні діючий КПК України, а ні Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017№ 2147-VIII не містять у собі прямих застережить на те, що скарги у порядку ст. 303 КПК України розглядаються слідчим суддею місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться (зареєстрований) орган досудового розслідування як юридична особа та, якщо у разі якщо фактичне місцезнаходження структурного підрозділу органу досудового розслідування відрізняється від зареєстрованого місцезнаходження органу досудового розслідування як юридичної особи, обшук проводиться виключно на підставі ухвали слідчого судді місцевого суду за зареєстрованим місцезнаходженням органу досудового розслідування як юридичної особи, на відміу від заходів забезпечення кримінального провадження (ст. 132 КПК України), чи обшуку (ст. 234 КПК України).
Рішенням ЄСПЛ від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» визначено концепцію якості закону, зокрема з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні. Відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону». В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Як наслідок, виходячи з того, що концепція якості закону, зокрема пов`язана з вимогою, щоб він був доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні, а відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу «якості закону», та у разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід, слід дійти висновку про дотримання вимог законодавства з даного питання, адже вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.
Особа не може бути жертвою колій діючого законодавства, або ж системних змін законодавства у питанні підслідності через те, що національне законодавство припустило неоднозначне та множинне тлумачення прав та обов`язків осіб.
Вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи, з урахуванням того, що національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для особи підхід.
Щодо строків звернення зі скаргою, визначних ст. 304 КПК України, на указане рішення слідчого, то вони є дотриманими, так як постанову ОСОБА_3 отримано, згідно матеріалів справи 06.03.2018, а скаргу подано 15.03.2018.

Щодо скарги по суті.

Як убачається з матеріалів справи у Дніпровському РУ ГУ МВС України в м. Києві перебувало вказане кримінальне провадження та за результатами його досудового розслідування постановою слідчого його закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні кримінального правопорушення.

В той же час, частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.
Згідно ст. ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч. 1 ст. 94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
З положень ст. 83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття,що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

А тому, слідчий, прокурор під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.

Зокрема, якщо слідчим закрито провадження за відсутністю в діях особи складу злочину чи самої події, то він має звернути увагу на те, що б така постанова у обов`язковому порядку містила детальний виклад обставин, за яких заявник вважав, що особою (особами) вчинено злочин, а у разі, якщо особі (особам) ставилося в вину декілька протиправних діянь, які підпадають під ознаки різних статей кримінального закону, то чи містить вона висновки щодо відсутності вини особи (осіб) у вчиненні кожного з них.

Згідно ч. 2 ст. 91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Адже, практика ЄСПЛ що до проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних права є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).

А, в рішенні ЄСПЛ у справі «Бучинська проти України» Суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних (див. рішення у справі «Бучинська проти України» заява № 35493/10 від 30.04.2015, п. 49), бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства (див. рішення у справі «Сельмуні проти Франції, заява № 235803/94, параграф 95, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграфи 148, 149), оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини, заява № 21986/93, п. 100, «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, параграф 150).
При оцінці того, чи дотриманні вказані стандарти слід виходити з того, що ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У цьому випадку, з постанови про закриття провадження слідує, що виходячи з пояснень лікаря-хірурга першого хірургічного відділення КМК ЛШМД ОСОБА_5 слідує, що ОСОБА_6 , яка померла надавалась належна медична допомога.
Разом з тим, відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У цій же ситуації, слідчий вказаних вимог ст. 94 КПК України, не дотримався, так як не оцінив усі наявні у справі докази, у розумінні ст. 84 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке б ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тим самим надав перевагу одним доказам (поясненням лікаря, який є працівником медичного закладу, який власне і здійснив неналежне лікування на думку особи, яка повідомляла про злочин) над іншими не проаналізувавши їх в сукупності, що не кореспондується з нормами ч. 2 ст. 94 вказаного Кодексу, у світлі такого.
Разом з тим, відповідно до консультативного висновку спеціалістів в галузі судової медицини Центру судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» від 19.01.2015 випливає, що ОСОБА_6 76 років, хворіла на ішемічну хворобу серця, нестабільну стенокардію, повну блокаду ІІНПГ, переметуючу форму тріпотінь передсердь, тахисистолічний варіант. Гіпертонічна хвороба II ст. СН II А. 23 жовтня 2014 р. в Інституті серця МОЗ України їй було встановлено ЕКС. 29 жовтня 2014 р. вона була виписана. 5 листопада 2014 р. із скаргами на біль у правому підребер`ї була ШМД госпіталізована до КМК ШМД, де їй було поставлено заключний клінічний діагноз «хронічний холецистит, хронічний панкреатит, абдомінальний ішемічний синдром». У зв`язку із появою 6.11.2014 р. симптомів дихальної недостатності за консультацією КМЦ серця переведена до ДУ Інститут серця МОЗ України, де їй було діагностовано ексудативний перикардит, та проведено видалення із порожнини перикарду близько 450 мл геморагічного ексудату. Після оперативного втручання настала смерть ОСОБА_6 . За даними патологоанатомічного дослідження її трупа видано лікарське свідоцтво про смерть, в якому зазначено, що її смерть настала внаслідок фібриляції передсердь, ішемічної хвороби серця, стану після імплантації електрокардіостимулятора.

Під час перебування ОСОБА_6 в КМКЛ ШМД відмічено скарги на біль у верхніх відділах черева, симптомів подразнення очеревини не виявлено, під час ультразвукового обстеження встановлено, що жовчний міхур не збільшений, стінки 4-5 мм, в просвіті замазка, холедох 5 мм. За даними лабораторних досліджень від 6.11.2014 р.: гемоглобін - 126, еритроцити 4.04. гематокрит - 0,37. лейкоцити - 20-17.2- 18.3; паличкоядерні 12%, сегментоядерні - 77%. лімфоцити - 8%, моноцити - 3%. ; АЛТ 1,38, АСТ 0,87; альфа амілаза - 27,9; тимолова проба - 0.5. ОСОБА_6 було поставлено діагноз: "хронічний холецистит, хронічний панкреатит" та відповідно до нього проводилося лікування.

Однак, дані УЗО та значення альфа амілази, тимолової проби не вказували на наявність у ОСОБА_6 гострого чи загострення хронічного холециститу та хронічного панкреатиту. Крім того, не дивлячись на її госпіталізацію вночі 5.11.14 за діагнозом «Миготлива аритмія, тахисистолічний варіант, переметуюча форма» консультація кардіолога була проведена 6.11.14 р. о 19 год.40 хв, коли з`явилися ознаки дихальної недостатності.

Таким чином, встановлення діагнозу хронічного холециститу та хронічного панкреатиту не обґрунтоване даними клінічних та інструментальних методів дослідження (Наказ Міністерства охорони здоров`я України N0 271 від 13.06.05 р. «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю „Гастроентерологія "».

За даними медичної карти стаціонарного хворого № 4278/14 Інституту серця у ОСОБА_6 станом на 6.11.2014 р. був ексудативний перикардит, у зв`язку із чим було проведено евакуаціюмайже 450 мл геморагічного вмісту із порожнини перикарду. Під час патологоанатомічного розтину її трупа виявлено, що перикард має дрібнокрапчасті крововиливи та нашарування фібрину і крові, а на поверхні серця наявні, також нашарування просякнутих кров`ю ниток фібрину.

Таким чином, смерть ОСОБА_6 настала від ексудативного перикардиту, який призвів до розвитку серцевої недостатності ( ОСОБА_7 . Макроскоиическая дифференциальная диагностика патологических процессов.// М.: Медицина, 1987. - Є. 114-120), а ішемічна хвороба серця була супутнім захворюванням, яке не відігравало в даному випадку вирішальну роль в танатогенезі.

Під час перебування Мазаєвої ОСОБА_8 у КМКЛ ШМД в період 5-6 листопада 2014 р.

проводилося лікування відповідно до встановленого діагнозу хронічного холециститу та

хронічного панкреатиту. 6 листопада стан її здоров`я погіршився, з`явилися ознаки дихальної недостатності і при поступленні в Інститут серця був виявлений ексудативний перикардит.

Зважаючи на наявність 450 мл ексудату в порожнині перикарду на 6.11. 2014, морфологічні зміни поверхні серця та перикарду, які були виявлені під час патологоанатомічного розтину, ознаки запалення за станом крові на 5-6 листопада 2014 р. - лейкоцити 20-17,2-18,3 х 10 9/л слід вважати, і до на момент госпіталізації ОСОБА_6 в КМКЛ ШМД ексудативний перикардит в неї вже був наявний. Однак, в даному лікувальному закладі це захворювання не було діагностовано та його не лікували. Кардіологічне обстеження, не дивлячись на наявність анамнестичних даних про імплантацію електрокардіостимулятора та дані швидкої медичної допомоги, проведено із значним запізненням - майже через 40 годин після госпіталізації (5.11.2014 о 1 год 55 хв - 6.11.2014 о 19 год. 40 хв).

Таким чином, ОСОБА_6 у КМКЛ ШМД не була надана кваліфікована медична допомога кардіологічного спрямування відповідно до погіршення стану її здоров`я, що могло вплинути на настання її смерті.
А тому, у світлі наведеного, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що викладені в ній відомості, як передумови закриття є достатніми для констатації факту відсутності складу злочину поза розумним сумнівом, так як усім обставинам справи у порядку ст. 94 КПК України не було надано необхідну правову оцінку в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

Висловлені у постанові доводи слідчого не можливо, у цей період, сприйняти, як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також, вказане свідчить проте, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Адже, у справі «Сергій Шевченко проти України» від 4 квітня 2006 року ЄСПЛ дійшов висновку про порушення обов`язку держави-відповідача відповідно до статті 2 Конвенції в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування факту смерті особи та що розслідування не забезпечило достатню прозорість та захист інтересів найближчого родича (батька померлої особи).

В справі «Юрій Ілларіонович Щокін проти України» від 3 жовтня 2013 року ЄСПЛ визнав порушення статті 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, оскільки розслідування обставин, які призвели до смерті сина заявника, не було проведено державними органами з належною ретельністю. Суд також визнав порушення статті 3 конвенції в її процесуальному аспекті, оскільки держава не провела повного та ефективного розслідування всіх обставин справи.

Суд повторює, що обов`язок охороняти право на життя за статтею 2 Конвенції, взятий у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції «гарантувати кожному, хто перебуває під [її] юрисдикцією, права і свободи, визначені в… Конвенції», за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Будь-який недолік у розслідуванні, який підриває його здатність встановити причину смерті або винних осіб, ставитиме під сумнів дотримання цього стандарту. Також існує вимога щодо оперативності та розумної швидкості, яка є безумовною у цьому контексті (рішення ЄСПЛ у справі «Холодков і Холодкова проти України» від 7 травня 2015 року).

Як наслідок, Суд нагадує, що для того, щоб розслідування могло вважатися ефективним, воно має призвести до встановлення і покарання винних осіб. Це не є обов`язком досягнення результату, але є обов`язком вжиття заходів. Розслідування, яке проводиться безстороннім органом влади, та яке є швидким, ретельнім та відкритим для родичів померлої особи, має вважатися ефективним (рішення ЄСПЛ у справах «Чумак проти України» від 19 травня 2016 року, «Гонгадзе проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кац та інші проти України» від 18 грудня 2008 року).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що скарга підлягає задоволенню з цього питання, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.

При цьому, слідчий суддя, виходячи з ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому у провадженні на здійснення конкретних слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльність, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України), однак слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Керуючись ст. ст. 1-3, 7-29, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України слідчий суддя

п о с т а н о в и в :
Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_9 від 17.10.2015 про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.03.2015 за № 0004044, за ознаками кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 1 ст. 140 КК України, скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:30 год. 27.03.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1