Ухвала
Іменем України
29 січня 2018 р.

м. Київ
справа № 306/1602/16-к
провадження № 51-1925 ск 18
Верховний Суд у складі колегії суддів першої палати Касаційного кримінального суду:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року,

встановив:

вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
засуджено за:
- частиною 1 статті 263 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі,
- частиною 4 статті 296 КК України на 3 роки позбавлення волі,
- частиною 1 статті 345 КК України на 1 рік позбавлення волі,
- частиною 2 статті 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.
На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 за сукупністю злочинів остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.

Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту затримання. В строк відбуття покарання ОСОБА_4 зараховано строк перебування під вартою, а саме з 24 лютого 2016 року 04 квітня 2016 року.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року щодо засудженого ОСОБА_4 змінено. Вирок районного суду в частині засудження ОСОБА_4 за частиною 2 статті 309 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито. З вироку виключено кваліфікуючу ознаку за частиною 4 статті 296 КК України, як «винятковий цинізм».
В решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 КПК України, суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 427 КПК України у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судових рішень з урахуванням підстав для їх скасування судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК України, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК України та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Проте, вказаних вимог кримінального процесуального закону засуджений не дотримався.
Зокрема, у частині 1 статті 433 КПК України визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до якихсуд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно із частиною 1 статті 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
В той час, як зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій. А саме, ненадання належної оцінки доказам у кримінальному провадженні, суперечливість доказів та показань свідків, тощо. Тобто, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що згідно зі статтею 438 КПК України не відноситься до предмету перевірки у касаційному порядку.
Також, без врахування вимог статті 433 КПК України засуджений вбачає можливим визнання судом касаційної інстанції доказів недопустимими та неналежними, що також перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Крім того, засуджений у мотивувальній частині касаційної скарги оскаржує правильність кваліфікації його дій, тоді як касаційна скарга позбавлена належних обґрунтувань такої позиції із зазначенням правових підстав для цього.
При цьому, засуджений у касаційній скарзі, вказуючи про неправильну кваліфікацію його дій та посилаючись на статтю 238 КПК України, як на підставу для скасування судових рішень, не звернув уваги, що у вказаній нормі кримінального процесуального закону визначено порядок огляду трупа.
До того ж, засуджений, вказуючи на недопустимість доказів у кримінальному провадженні, не наводить конкретних мотивів такої позиції з урахуванням їх впливу на незаконність судового рішення.

Окрім вказаного, засуджений ставить вимогу про скасування судових рішень у повному об`ємі, тоді як ухвалою суду апеляційної інстанції кримінальне провадження за частиною 2 статті 309 КК України закрито та виключено кваліфікуючу ознаку за частиною 4 статті 296 КК України винятковий цинізм. У зв`язку з чим засуджений допустив суперечності у касаційній скарзі.

Тобто, у касаційній скарзі засуджений має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування судових рішень, які, на його думку, допущені судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції, а також зазначити конкретні вимоги до суду касаційної інстанції.

Більше того, відсутність у касаційній скарзі застережень засудженого щодо його участі в касаційному розгляді не може розцінюватися судом касаційної інстанції, як виявлення такого бажання.

Таким чином, недодержання засудженим вимог, передбачених статтею 427 КПК України, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху.

Враховуючи наведене та керуючись частиною 1 статті 429 КПК України, суд

постановив:
касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 12 грудня 2017 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3