Справа № 591/639/17
Провадження № 1-кп/591/215/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинувачених: ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 00005441 від 16.12.2016 року щодо обвинувачення:

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Шостка Сумської області, українець, громадянин України, одружений, з середньою освітою, офіційно працюючий, мешкаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженому:

1)11.11.2002 р. Шосткинським судом Сумської області за ст. 186 ч.2, ст.190 ч.2 КК України до 4 років п/в.,2)28.12.2006 р. Новгород Сіверським судом Чернігівської області за ст. 187 ч.1, ст. 190 ч.2 КК України до 4 років 3 місяців п/в.,3)30.06.2011 року Шосткинським райсудом Сумської області за ст.190 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців п/в.,4)04.04.2013 року Зарічним райсудом м.Суми за ст. 263 ч.1, 15 ч.2 186 ч.2, 186 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців п/в.,5)24.02.2014 року Зарічним райсудом м. Суми за ст.186 ч.2 КК України до 2 років 6 місяців п/в.,6)10.06.2014 року Зарічним райсудом м. Суми за ст. 263 ч.1 КК України до 3 років п/в.,7)27.11.2014 року Зарічним райсудом м. Суми за ст. 15 ч.2,309 ч.1, 369 ч.1 КК України до 1 року 4 місяців п/в, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість, ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ,

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець Сумської області, Лебединський район смт. Ворожба, українець, громадянин України, не одружений, офіційно не працюючий, мешкаючий та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженому:

1) 09.06.2003 року Лебединським райсудом Сумської області за ст. 185 ч.1, ст. 185 ч.3 КК України до 2 років п/в.,2) 16.08.2005 р. Лебединський райсудом Сумської області за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років п/в.,3) 19.12.2007 року Недригайлівським райсудом Сумської області за ст. 358 ч.3 КК України до 1 року п/в.,4) 14.08.2008 р. за ст. 296 ч.2, ст. 187 ч.3 КК України до 8 років п/в в 2008 р. за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187 КК України Лебединським судом Сумської області до 8 років позбавлення волі, маючи не зняту та не погашену в законному порядку судимість,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.12.2016 близько 15 години 30 хвилин, ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_9 , знаходились біля гуртожитків Сумського Державного університету по вул. 1-ша Замостянська в м. Суми, де побачили раніше не знайомого їм ОСОБА_5 , який проходив повз них. У ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник спільний злочинний умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_5 , про порядок реалізації якого вони домовились до початку його здійснення.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, діючи з корисливою метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, тобто з корисливого мотиву, діючи повторно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення потерпілому матеріальної шкоди, тобто з прямим умислом діючи відкрито як для потерпілого так і для оточуючих, ОСОБА_8 згідно з попередньої змови з ОСОБА_9 , зупинив ОСОБА_5 та бажаючи шляхом обману отримати доступ до майна, розпочав розмову на загальні теми. В ході бесіди ОСОБА_8 обманом отримав 20 грн. від ОСОБА_10 , визначивши для себе платоспроможність останнього на даний час. Відразу після чого покликав ОСОБА_9 , який в цей час перебував неподалік, та, згідно попередньої домовленості, очікував умовного знаку від ОСОБА_8 . Продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел на заволодіння майном потерпілого, який сприйняв залучення до розмови про подальшу передачу належних йому коштів ще однієї особи як потенційну загрозу життю та здоров`ю, ОСОБА_8 з мовчазної участі ОСОБА_9 , з`ясував у ОСОБА_5 інформацію про наявність на банківській картці грошових коштів та звелів потерпілому їх надати. Під час слідування до банкомату ОСОБА_8 , діючи згідно спільного умислу з ОСОБА_9 , пред`явив вимогу ОСОБА_5 передати мобільний телефон марки «Самсунг Гелаксі Гранд», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №19/119/9-3/148е від 02.03.2017 - 1975 гривень, в якому перебували дві сім-картки операторів «МТС» та «Лайф», належний потерпілому. Потерпілий, діючи під впливом страху за життя і здоров`я, не чинячи опір, виконав вимогу. Проте, отримавши через декілька хвилин від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 900 грн., які той, на вимогу ОСОБА_8 у присутності ОСОБА_9 , які діяли згідно попередньої змови, зняв за допомогою банкомату за адресою вул. Харківська, 56/1 у м. Суми, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишивши потерпілого неподалік місця зняття грошових коштів без засобу зв`язку телефону, що узгоджувалось з попередньо визначеним порядком дій.

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли з місця вчинення злочину та розпорядились майном ОСОБА_5 на власний розсуд, а саме мобільним телефоном та грошовими коштами, чим спричинили потерпілому матеріального збитку на загальну суму 2895 гривень.

Органами досудового розслідування дії обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно за попередньою змовою осіб, із застосуванням психічного насильства.

Допитані у судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не визнали та пояснили, що їх дії щодо потерпілого ОСОБА_5 були направлені лише на заволодіння його майном та грошовими коштами шахрайським шляхом. Будь-яких дій спрямованих на відкрите заволодіння майном потерпілого у них не було, будь-якого тиску на нього вони не чинили.

Так, допитаний судом ОСОБА_8 суду пояснив, що дійсно 15.12.2016 він разом з ОСОБА_9 відпочивали в м. Суми в кафе «Бістро», що розташоване біля центрального ринку, потім на маршрутному таксі дістались в район вул. 1-ої Замостянської, де зустріли раніше невідомого їм ОСОБА_5 та він почав з ним спілкуватись на різні теми, під час розмови у нього виник умисел на заволодіння майном, яке перебувало у ОСОБА_5 . В подальшому попросив у ОСОБА_5 гроші на цигарки, на що останній добровільно передав йому кошти в сумі 20 грн. Під час розмови він попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон, на що останній погодився, однак після закінчення розмови ОСОБА_8 телефон власнику не повернув. Дізнавшись, що у ОСОБА_5 на банківській картці перебувають грошові кошти, він вирішив заволодіти ними, при цьому повідомив ОСОБА_5 , що поверне мобільний телефон, коли він дасть йому грошові кошти, які мались на його банківській картці. В подальшому всі втрьох прослідували до банкомату «ПриватБанк», де ОСОБА_5 зі своєї банківської картки зняв грошові кошти в сумі 900 грн. та передав ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_8 запевнив ОСОБА_5 , що поверне мобільний телефон та частину грошових коштів пізніше, та вони з ОСОБА_9 пішли у своїх справах. Грошові кошти отримані від ОСОБА_5 та мобільний телефон знаходився у ОСОБА_8 . Де в подальшому подівся мобільний телефон потерпілого він не знає, дізнався лише, в ході досудового розслідування провадження, що ОСОБА_9 наступного дня на центральному ринку в м.Суми продав зазначений телефон. Крім того зазначив, що під час його розмови з потерпілим ОСОБА_5 та заволодіння майном останнього, ОСОБА_9 весь час перебував на відстані від них та розмовляв по телефону. Вказав, що у його діях є склад злочину передбачений ст.190 КК України, вину у скоєнні якого він визнає, а не ч.2 ст.186 КК України. При призначенні покарання просить врахувати його вибачення перед потерпілим, відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Допитаний судом ОСОБА_9 суду надав аналогічні пояснення поясненням ОСОБА_8 . Будь-яких активний дій щодо потерпілого він не вчиняв, знаходився майже весь час поруч з ними, але розумів, що відбувається. Після того, як ОСОБА_8 заволодів телефоном та грошима потерпілого, він поцікавився у ОСОБА_8 що відбувалося. На що той повідомив, що «розвів» хлопця. Отриманим майном та грошима розпорядилися на власний розсуд. Зазначив, що висновки для себе зробив, просив вибачення у потерпілого, матеріальну шкоду потерпілому ним відшкодовано в повному обсязі. Просив суворо не карати.

На підтвердження вини обвинувачених сторона обвинувачення у судовому засіданні посилається на показання потерпілого та свідків, а також письмові докази.

Однак, із показань потерпілого ОСОБА_5 даних ним у судовому засіданні 28.03.2017 року та під час проведення повторного допиту потерпілого після зміни обвинувачення 08.12.2017 року, судом встановлено, що з новим обвинуваченням він не погоджується та зазначає, що 15.12.2016 року дійсно він повертався до гуртожитку Сумського Державного університету по вул. 1-ша Замостянська в м. Суми, назустріч йшли раніше не відомі йому ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Останній почав з ним розмовляти на загальні теми, під час розмови попросив гроші на цигарки, на що потерпілий дав йому 20 грн., відразу після чого покликав ОСОБА_9 , який в цей час перебував неподалік на відстані 30 метрів та розмова між ними тривала далі. Благуш поцікавився чи є в нього кошти, на що відповів, що так. В подальшому, ОСОБА_8 попросив у потерпілого мобільний телефон . Він -потерпілий передав свій мобільний телефон ОСОБА_8 , та всі разом пішли до банкомату «ПриватБанк», де він зняв грошові кошти в сумі 900 грн. та добровільно передав ОСОБА_8 , при цьому останній обіцяв потерпілому, що поверне мобільний телефон та частину грошових коштів та попросив зачекати на них. Після чого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пішли у невідомому напрямку, а ОСОБА_5 залишився на них чекати, проте тривалий час вони не повертались, але він сподівався на те, що ті повернуться та повернуть йому майно та кошти. В цей час він зрозумів, що його обманули, користуючись тим, що він повірив у їх наміри щодо повернення майна та коштів. Наголосив на тому, що будь-якого тиску з боку обвинувачених не відчував, обвинувачені погроз не висловлювали. Щодо призначення покарання зазначив, що слід врахувати те, що обвинувачені вибачилися, вибачення ним прийняті, те що вони відшкодували заподіяну злочином шкоду, та вважає, що обвинувачені не скоювали відносно нього грабіж, а звичайно заволоділи його майном та грошима в шахрайський спосіб.

Також, із показань свідка ОСОБА_12 вбачається, що він є продавцем гаджетів , в тому числі мобільних телефонів на центральному ринку в м.Суми. 16.12.2016 року близько 12-45 год. до нього підійшов ОСОБА_9 та запропонував йому придбати у нього телефон. Він поцікавився чи не крадений цей телефон, на що останній відповів, що ні. Документів до даного телефону не було, а тому, він запропонував ОСОБА_13 сфотографуватися з телефоном, на якому відображуються ІМЕІ, на це останній погодився та повідомив, що цей телефон його власний. В подальшому він продав цей телефон іншій особі.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що перед святом Нового року 2017 він придбав на Центральному ринку телефон марки «Самсунг» за 1500 грн. для дружини.Пізніше до нього звернулися працівники поліції, які повідомили, що вказаний телефон є краденим, на що він їм передав вказаний телефон.

Частиною 2 статті 186 КК України встановлено, що грабежом є відкрите викрадення чужого майна вчинене повторно. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» у п.3 роз`яснив, що грабежом є відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.

З об`єктивної сторони, вчинення грабежу, можливе у формі відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж). При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна.

Відповідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Окрім того, об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном або придбанні права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. В результаті шахрайських дій потерпілий - власник, володілець, особа, у віданні або під охороною якої знаходиться майно, добровільно передає майно або право на майно винній особі. Безпосередня участь потерпілого у передачі майнових благ і добровільність його дій є обов`язковими ознаками шахрайства, які відрізняють його від викрадення майна та інших злочинів проти власності. Обман ( повідомлення потерпілому неправдивих відомостей ( дія) або приховування певних обставин) чи зловживання довірою ( недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_5 , він добровільно передав кошти та мобільний телефон обвинуваченим, оскільки вважав, що пояснення ОСОБА_8 є правдивими про те, що він повинен допомогти своїм друзям, які знаходяться в місцях позбавлення волі, шляхом передачі їм сигарет, чаю тощо, а на це потрібні гроші. Що наданий час грошей немає, але ОСОБА_8 обіцяв повернути телефон та гроші в найкоротший термін. В зв`язку з цим, коли обвинувачені залишили місце вчинення злочину, він- потерпілий чекав на їх повернення майже близько години. Сам потерпілий суду пояснив, що він звісно опинився у незвичній для нього обстановці, коли передавав майно та гроші обвинуваченим, але будь-якого занепокоєння за своє здоров`я чи життя він не відчував. Психологічного тиску на нього не вчинювалося. Під час зустрічі з обвинуваченими, останні втерлися йому в довіру, оскільки ОСОБА_8 , розположив його до себе, в довірливій формі розповідав про життя в місцях позбавлення волі, та розповідав на інші теми, якими викликав співчуття та довіру. Бондаренко в цей час перебував неподалік, та ніяких підозр щодо вчинення ними неправомірних дій відносно нього не викликало. Потерпілий пояснив, що тільки після того, як обвинувачені пішли, прочекавши близько години на них, він зрозумів що його обманули (пряма мова: «кинули»), він звернувся до правоохоронних органів. Також, потерпілий в суді зазначив, що він добровільно передав ОСОБА_8 мобільний телефон та гроші, при цьому банківська картка, з якої він особисто знімав кошти та передавав їх ОСОБА_8 , залишилася в нього. Якщо б обвинувачені на нього тиснули, або застосовували якесь насильство, він міг покликати на допомогу, оскільки це був день та навколо знаходилися люди, або відразу, як ОСОБА_15 та ОСОБА_16 скрилися з його поля зору, він мав можливість відразу викликати поліцію. Але, в даному випадку він вірив цим особам, що вони повернуться та повернуть йому його майно та кошти.

А тому, у діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.186 КК України (відсутня об`єктивна та суб`єктивна сторона складу злочину).

Натомість, у зв`язку із дослідженими у судовому засіданні доказами показаннями обвинувачених, потерпілого ОСОБА_17 , суд приходить до висновку, що у діях ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є склад злочину, передбачений ч.2 ст.190 КК України, а саме шахрайство вчинене повторно, за попередньою змовою осіб із врахуванням наступного:

Суд приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, оскільки 15 грудня 2016 року приблизно о 15-30 годині на вулиці 1-ша Замостянська в м.Суми обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи грошовими коштами в загальній сумі 920 грн та належний ОСОБА_5 мобільним телефоном марки «Самсунг Гелаксі Гранд» , на що той виходячи із довіри до обвинувачених, та у помилковій впевненості у добросовісності їх дій, погодився та добровільно надав гроші та телефон.

Окрім показань самих обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_5 , які зазначені вище, винуватість обвинувачених у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні письмових доказів:

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.12.2016 року, де потерпілий зазначав, що двоє невідомих чоловіків, 15.12.2016 року близько 15-30 по вул. Харківський в м.Суми шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами та мобільним телефоном «Самсунг Гелаксі Гранд» (т.1 а.с.227-228);

-протоколом огляду місця події від 15.12.2016 року (т.1 а.с. 229-233);

-виписками руху коштів по банківській карті ОСОБА_5 за період з 01.12.2016 по 31.12.2016 року (т.1 а.с. 235-237);

-висновком товарознавчої експертизи № 19/119/9-3/148е від 24.01.2017 року (т.1 а.с. 240-243), згідно якого ринкова вартість майна потерпілого телефону «Самсунг Гелаксі Гранд» на час скоєння злочину становити 1975 грн.;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав особу, яка скоїла відносно нього протиправні дії ОСОБА_8 (т.1 а.с. 244-248);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 16.12.2016 року, згідно якого потерпілий ОСОБА_5 впізнав особу, яка скоїла відносно нього протиправні дії ОСОБА_9 (т.2 а.с. 1-5);

- протоколом огляду місця події від 31.01.2017 року, відповідно до якого майно потерпілого мобільний телефон «Самсунг Галаксі Гранд 2», був вилучений у гр. ОСОБА_18 ;

-протоколом огляду місця події від 31.01.2017 року при огляді мобільного телефону, належного ОСОБА_12 в папці « избранные фото» є фото ОСОБА_9 з телефоном потерпілого (т.2 а.с. 19-23);

-протоколом допиту свідка ОСОБА_12 з фотокартками, які визнані речовими доказами, на яких зображений ОСОБА_9 з мобільним телефоном потерпілого (т.2 а.с.26-30).

- протоколом слідчого експерименту від 13.01.2017 року за участю ОСОБА_5 , де останній продемонстрував та зазначив, що до нього застосовувався психологічний тиск з боку обвинувачених. В той же час суд не може взяти до увагу ці обставини, оскільки потерпілий в судовому засіданні надавав суду інші покази стосовно дій обвинувачених, зокрема, він наполягав на своїх свідченнях в суді, що будь-якого тиску на нього не чинилося під час заволодіння його майном. На час надання свідчень в суді він ретельно проаналізував події того дня та стверджує, що саме ці покази, що надав суду є вірними. Під час судового слідства на нього також ніхто не впливав. Суд бере до уваги саме ці покази потерпілого, оскільки вони узгоджуються з показами обвинувачених наданих ними суду, в будь-якій частині покази обвинувачених не спростовуються та узгоджуються з іншими доказами, зокрема з протоколом проведення слідчого експерименту від 24.01.2017 року з ОСОБА_8 , який чітко розповів, як він заволодів майном та грошима потерпілого (т.2 а.с. 34-44) .

-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 16.12.2016 року, з якого встановлено, що 16 грудня 2016 року затримано ОСОБА_8 (т.2 а.с. 58-59);

-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 16.12.2016 року, з якого встановлено, що 16 грудня 2016 року затримано ОСОБА_9 (т.2 а.с. 61-62);

-Характеризуючими даними на обвинувачених, тощо.

Досліджені та проаналізовані зібрані по справі докази, тобто фактичні дані, які містяться в показаннях обвинувачених, потерпілого і свідків, письмові докази, їх об`єктивна оцінка з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, передбачених ст.368 КПК України, дають підставу суду вважати про вчинення обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 15.12. 2016 року шахрайських дій по відношенню до потерпілого ОСОБА_5 щодо заволодіння мобільним телефоном та грошовими коштами останнього.

Оцінюючи всі докази в їх сукупності, за наявності наданих стороною обвинувачення доказів не може прийти до висновку поза будь-яких сумнівів, що обвинувачені заволоділи майном та грошовими коштами потерпілого шляхом застосування погроз, тому тлумачить ці сумніви на користь обвинувачених . Суд вбачає винуватість обвинувачених встановленою за іншим складом злочину, а їх дії кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно , за попередньою змовою групою осіб(шахрайство).

А тому, суд має підстави перекваліфікувати дії із ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України.

Призначаючи вид та міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так, підсудний ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем мешкання, він працює, має на утриманні малолітніх дітей 2017 року народження, але раніше неодноразово засуджувався, в тому числі за злочини проти власності. Підсудний ОСОБА_9 також, є особою, яка раніше засуджувалася за злочини проти власності, він посередньо характеризується за місцем мешкання, ніде не працює, має задовільний стан здоров`я. Обвинувачені визнали свою вину щодо вчиненого ними , тільки не погодившись з кваліфікацією злочину, що їм інкримінують. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щиро розкаялися, відшкодували потерпілому в повному обсязі заподіяну злочином шкоду, просили в нього вибачення. Потерпілий вибачення прийняв, просив суворо не карати, будь-яких претензій матеріального чи морального характеру він до обвинувачених не має. Суд також бере до уваги те, що внаслідок неправомірних дій обвинувачених тяжких наслідків не настало. За таких обставин суд вважає, що їх виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених , що передбачені ст. 67 КК України судом не встановлено.

При вирішенні питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, тобто рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , то суд не має підстав для зміни раніше обраної міри запобіжного заходу і має підстави для залишення попередньої домашній арешт встановлений згідно ухвали Зарічного районного суду м.Суми від 18.10.2017 року. Строк відбуття покарання за цим вироком слід рахувати з дня поміщення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до установи пенітенціарної системи для відбування покарання. Також суд вважає необхідним зарахувати ОСОБА_8 в строк призначеного покарання строк попереднього увязнення з 16 грудня 2016 року по 12 червня 2017 року включно і ОСОБА_9 з 16 грудня 2016 року по 22 серпня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та відповідно до ч.1 ст. 72 КК України один день позбавлення волі, що відповідає двум дням обмеження волі.

питання про речові докази слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст. 118, 124 КПК України з обвинувачених підлягають стягненню судові витрати у розмірі 263,88 коп. в дольовому порядку, тобто по 131,94 грн.
По справі потерпілим ОСОБА_5 заявлявся цивільний позов на суму 920 грн., та оскільки обвинуваченими відшкодовано суму шкоду, останній не підтримав його в суді. За таких обставин, суд вважає за необхідне провадження за цивільним позовом закрити в зв`язку з відмовою ОСОБА_5 від позову.

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374 КПК України, суд

ухвалив:

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 із ч.2 ст.186 КК України на ч.2 ст.190 КК України.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання за цим вироком рахувати з дня поміщення ОСОБА_8 до установи пенітенціарної системи для відбування покарання. У відповідності із ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 16 грудня 2016 року по 12 червня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та відповідно до ч.1 ст. 72 КК України один день позбавлення волі , що відповідає двум дням обмеження волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишити домашній арешт відповідно до ухвали Зарічного районного суду м.Суми від 18.10.2017 року .

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки.

Строк відбуття покарання за цим вироком рахувати з дня поміщення ОСОБА_9 до установи пенітенціарної системи для відбування покарання.У відповідності із ч. 5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 строк попереднього ув`язнення з 16 грудня 2016 року по 22 серпня 2017 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та відповідно до ч.1 ст. 72 КК України один день позбавлення волі, що відповідає двум дням обмеження волі.

Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_9 до вступу вироку у законну силу залишити домашній арешт відповідно до ухвали Зарічного районного суду м.Суми від 18.10.2017 року .

Стягнути з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в дольовому порядку у ромірі 263,88 грн., тобто по 131 грн. 94 коп.

Речові докази:

мобільний телефон марки «Самунг Гелаксі 2» НОМЕР_2 та НОМЕР_3 » , який зберігається в матеріалах кримінального провадження № 0005441 повернути ОСОБА_5 (т.2 а.с.15-18).

Мобільний телефон «Айфон 6» ІМЕІ № НОМЕР_4 вилучений у ОСОБА_12 , що зберігається в нього під зберігальною розпискою (т.2 а.с.33)- залишити останньому на праві власності (т.2 а.с. 24,33).

Фотокартка на якій зображений ОСОБА_9 з мобільним телефоном Самсунг Гелакси Гранд 2 зберігати в матеріалах кримінального провадження (т.2 а.с. 29-32)

Вилучений планшет «Вravis» чорного кольору, марка планшету NP 71 у ОСОБА_8 , який зберігається в камері схову речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області , квитанція 00572 від 16.12.2016 року (т.2 а.с. 45-47) повернути ОСОБА_8 .

Скасувати накладений арешт ухвалою Ковпаківського районного суду м.Суми від 24.01.2017 року на вилучені у ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 463 грн. ( 2 купюри номіналом 50 грн. грн., 11 купюр по 20 грн., 10 купюр по 10 грн., 7 купюр по 5 грн., 3 купюри по 2 грн., 2 купюри по 1 грн.) , гаманець червоного кольору, які зберігаються в камері схову речових доказів Сумського ВП ГУНП в Сумській області , квитанція 50 від 16.12.2016 року (т.2 а.с. 48-57) повернути ОСОБА_9 .

Провадження за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 закрити в зв`язку з відмовою потерпілого від позову.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, що не була присутня під час його проголошення з дня отримання копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_19 -Когер