Ухвала
іменем україни

11 грудня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року, визнано винуватим та засуджено
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 299 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Вирішені питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

За вироком місцевого суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 19 квітня 2016 року близько 17:00 год., перебуваючи за місцем свого проживання, а саме - у подвір`ї будинку по АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на знущання над твариною - котом породи «Метис» - із застосуванням жорстоких методів, обвив шию тварини мотузкою та з метою заподіяння їй мук та болю, наніс удари в область черевної порожнини кота та його опорно-рухового апарату, чим завдав тварині наступні тілесні ушкодження: перелом кісток тазу, перелом ребер та закриту черепно-мозкову травму, крім того у тварини було виявлено множинні застарілі переломи ребер.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на незаконність оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_5 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості. Захисник вважає, що суд при призначенні ОСОБА_5 покарання не повною мірою врахував визнання ним винуватості, щире каяття у вчиненому злочині, а також його молодий вік, наявність на утриманні дружини та новонародженої дитини, ті обставини, що засуджений позитивно характеризувався, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, є віруючою людиною. Стверджує, що у суду були підстави для застосування вимог ст. 69-1 КК України при призначенні ОСОБА_5 покарання та обрання його у виді не пов`язаним із реальним позбавленням волі. На його думку, суд апеляційної інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, вказавши як на обставину, що характеризує поведінку ОСОБА_5 до вчинення злочину, що останній систематично жорстоко поводився з твариною. Також наголошує на безпідставності відмови судом апеляційної інстанції у задоволенні клопотання про застосування закону про амністію. Просить суд касаційної інстанції змінити оскаржувані судові рішення, пом`якшити призначене ОСОБА_5 покарання, обравши його у виді не пов`язаним із реальним позбавленням волі, а також звільнити засудженого від відбування покарання на підставі пункту «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення скарги з мотивів, наведених у ній.

Захисник ОСОБА_4 не оскаржує доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненому злочині та правильність кваліфікації дій за ч. 1 ст. 299 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових злочинів.
Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Із наданих копій судових рішень вбачається, що судом при призначенні ОСОБА_5 покарання вищевказані вимоги кримінального закону дотримано.

Так, як видно з копії вироку, суд при призначенні ОСОБА_5 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 299 КК України врахував, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості. Також судом були взяті до уваги дані про особу засудженого, який до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, працевлаштований, має на утриманні дружину, за місцем проживання, навчання характеризувався задовільно, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебував.
При цьому пом`якшуючою покарання обставиною суд визнав щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому злочині.

Одночасно, з копії ухвали убачається, що суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу засудженого внаслідок суворості, які аналогічні доводам касаційної скарги, дійшов правильного висновку про справедливість призначеного судом першої інстанції ОСОБА_5 покарання та необхідність залишення без змін оскаржуваного вироку місцевого суду.

Колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у тому числі щодо відсутності підстав для застосування ст. 69-1 КК України при призначенні засудженому покарання, а у скарзі захисника не наведено належних доводів на їх спростування.

Ті обставини, що на час вчинення злочину дружина ОСОБА_5 перебувала в стані вагітності, а після постановлення вироку місцевого суду у засудженого народилася дитина не є достатніми підставами для пом`якшення призначеного засудженому покарання.

У касаційній скарзі не наведено інших обставин, які б не були враховані судом при обранні виду та розміру покарання.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що захисник просить пом`якшити покарання, визначивши його у виді не пов`язаного з позбавленням волі, хоча покарання такого виду ОСОБА_5 не призначалося, оскільки він був засуджений до покарання у виді арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, оскільки воно є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, так як у ній, окрім іншого, зазначені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення про залишення без задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , в тому числі щодо відсутності законних підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі закону України про амністію.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі, наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстави для її задоволення відсутні, а тому у відкритті провадження слід відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2017 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3