Справа № 346/2951/17
Провадження № 1-кп/346/292/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Коломия

в складі

головуючого судді ОСОБА_1

cекретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Коломия кримінальне провадження № 1-кп/346/292/2017 про обвинувачення,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Рунгури, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, одружений, з середньою освітою, не працюючий, депутатом не обирався, на утриманні нікого не має, раніше судимий, останній раз 29.12.2004 р. засуджений Коломийським міським судом, за ст. 246 КК України, до покарання у вигляді обмеження волі, строком на один рік шість місяців , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.350 ч.2 КК України,-

ВСТАНОВИВ :
Обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.350 ч.2 КК України, а саме заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень службовій особі, у зв`язку з його службовою діяльністю.

Кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за таких обставин.

26.12.2005 року майстер лісу Слобідського лісництва Коломийського держлісгоспу потерпілий ОСОБА_5 , будучи службовою особою, в обов`язки якого входить здійснення контролю за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу на закріплених лісогосподарських дільницях, близько 16.00 год. знаходився на території обслуговування Слобідського лісництва в с. Рунгури, Коломийського району і йшов по дорозі в напрямку с. Чорні Ослави, Надвірнянського району. Потерпілий ОСОБА_5 будучи при виконанні службових обов`язків з метою виявлення та попередження незаконної вирубки та вивезення лісопродукції, в тому числі новорічних ялинок, направлявся в сторону одного з обходів підпорядкованого йому лісництва.

Близько 400 метрів від автобусної зупинки в с. Рунгури на автомобілі ЗІЛ-157 ОСОБА_5 наздогнав обвинувачений ОСОБА_4 . Останнього ОСОБА_5 , будучи на той час лісником Слобідського лісництва Коломийського держлісгоспу, влітку 2005 року виявив на території Слобідського лісництва, під час спроби крадіжки лісу. Обвинувачений ОСОБА_4 , за перешкоджання викрадення лісу та повідомлення ОСОБА_5 про це своєму керівництву, погрожував ОСОБА_5 вбивством та заподіянням тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій намір і висловлені влітку 2005 року погрози в адресу ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 вийшов із кабіни автомобіля та підбіг до ОСОБА_5 та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення ОСОБА_5 , як службовій особі тілесних ушкоджень, умисно наніс кілька ударів кулаком в обличчя та один удар своєю головою в голову ОСОБА_5 .

Від отриманих ударів ОСОБА_5 став тікати в напрямку автобусної зупинки с. Рунгури, однак ОСОБА_4 продовжуючи свій злочинний умисел, продовжував переслідувати ОСОБА_5 . Наздогнавши ОСОБА_5 на автобусній зупинці, обвинувачений ОСОБА_4 наніс декілька ударів кулаком в голову та обличчя ОСОБА_5 , та головою в обличчя останньому.

Згідно висновку експерта ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з переломом лівої надбрівної дуги з травматичною невропатією 1-ої лівого трійничноого нерва, струсу головного мозку, забою м`яких тканин лівого ока з травматичним набряком і сиця в ділянці нижньої повіки правого ока, забійної рани верхньої губи. Тілесні ушкодження у вигляді перелому лівої надбрівної дуги з травматичною невропатією 1-ої гілки лівого трійного нерва відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я.

Свою вину в судовому засіданні обвинувачений визнав в повному обсязі і пояснив, що в грудні 2005 року неподалік зупинки в с.Слобода Коломийського району, коли він керував автомобілем «ЗІЛ», він побачив потерпілого ОСОБА_6 , який рухався по дорозі в сторону лісу. З потерпілим у нього була неприязні стосунки, оскільки потерпілий намагався припинити його незаконні дії по вирубці лісу. Відповідно він зупинив автомобіль,підійшов до потерпілого і почав словесну перепалку, після чого вдарив потерпілого кулаком в обличчя,а потім своєю головою вдарив в голову потерпілого. Потерпілий почав тікати в сторону зупинки, однак він його наздогнав і наніс ще декілька ударів кулаками по голові потерпілого, після чого він сів в автомобіль і поїхав по своїм справам.

У вчиненому кримінальному правопорушенні обвинувачений щиро кається і просить суворо її не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні встановленого судом кримінального правопорушення повністю доведена доказами, що містяться в обвинувальному акті та матеріалах кримінального провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються, є належними і допустимими.

Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позицій.

Вина обвинуваченого знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його дії слід кваліфікувати за ст.350 ч.2 КК України, як заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень службовій особі, у зв`язку з його службовою діяльністю.

При обранні міри покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не вбачає.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнання вини в повному обсязі, відсутність шкоди, позитивна характеристика з місця проживання, позитивний висновок органу пробації,згідно якого можливе застосування покарання до обвинуваченого не пов`язаного з позбавленням волі, прохання потерпілого суворо не карати обвинуваченого.

Згідно з ст.49 ч.2 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.У відповідності до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року №12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності: « Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст. 11-1 КПК України від 1960 року, таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст. 49 КК України». Як вбачається з матеріалів справи, з моменту вчинення злочину минуло 12 років, і обвинувачений ухилявся від досудового слідства та суду з 2005 року по 2017 рік, тому відповідно застосування ст.49 ч.1 КК України є неможливим.

За наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, зокрема, його матеріальний стан, стан здоров`я, відсутність шкоди, та позитивну характеристику щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а також висновок органу пробації,в якому зазначено,що щодо обвинуваченого можливе покарання не пов`язане з позбавленням волі, можливо застосувати ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. Таке покарання, на думку суду, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100,368 КПК України.

Керуючись ст.ст.373,374,375 КПК України,-

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.350 ч.2 КК України і призначити покарання 3(три) роки обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст.76 КК України зобовязати ОСОБА_8 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу відділу з питань пробації , повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації.

Речові докази військова куртка та носовий платок,які передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 залишити у потерпілого ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд.

Суддя ОСОБА_1