Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/627/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.12.2017 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
представника у справах неповнолітніх ОСОБА_7 ,
потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
захисників адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000617 за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_12 в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , на вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2017 року, яким
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Власівка, м. Світловодськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 23.02.2016 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області, за ч.2 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст.105 КК України застосовано примусовий захід виховного характеру у вигляді передачі під нагляд матері строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 186 та ч. 3 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років; за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.102 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 5 статті 72 КК України, в межах даного кримінального провадження зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_13 з 04 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили.

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Світловодськ, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-19.09.2012 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ст. 185 ч. 2 КК України, кримінальна справа припинена по ст. 9 КПК України (застосовано примусові заходи виховного характеру);

-05.11.2013 року Світловодським міськрайонним судом Кіровоградської області за ст. 185 ч.1, 185 ч. 2 КК України, до двох років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

-26.12.2013 року Крюківським районним судом міста Кременчук, Полтавської області, за ст.289 ч.2 КК України, до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком терміном на 1 рік;

-19.08.2016 року Світловодським міськрайонний судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільненого від призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки, з покладанням обов`язків відповідно до ст.76 КК України,

визнано винуватим у вчиненні злочинів передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187, ч.1 ст.304 КК України та призначено покарання: за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років; за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією майна; за ч.1 ст.304 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання ОСОБА_12 у виді 11 (одинадцять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань призначених за даним вироком та вироком Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 серпня 2016 року призначено ОСОБА_12 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_12 в межах даного кримінального провадження у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 03 червня 2016 року по день набрання вироком законної сили.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 330 (триста тридцять) грн., моральної шкоди в сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 на користь потерпілої ОСОБА_8 у відшкодування моральної шкоди 25000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 витрати пов`язані з проведенням судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп. та судово - трасологічної експертизи 351 грн. 84 коп. на користь держави.

Вирішено питання щодо речових доказів у відповідності до ст. 100 КПК України

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_13 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно, за попередньою змовою групою осіб, а також напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло. Крім того, ОСОБА_12 втягнув неповнолітнього ОСОБА_13 в злочинну діяльність. Злочини ними скоєні за наступних обставин:

06 квітня 2016 року, близько 23 години 00 хвилин, точного часу, як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні встановити не надалось можливим, обвинувачений ОСОБА_12 разом з неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_13 , проходячи повз житловий будинок АДРЕСА_5 , помітили невідомого чоловіка, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, яким в подальшому виявився ОСОБА_14 та який рухався попереду них, при цьому тримаючи у руці мобільний телефон.

В цей час у ОСОБА_12 з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, виник злочинний задум направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, для власного збагачення, яке було у ОСОБА_14 .

Реалізуючи свій злочинний задум до кінця, ОСОБА_12 з метою більш ефективного розподілу сил під час вчинення злочину, скорочення часу вчинення кримінального правопорушення, подолання можливого опору потерпілого, для швидкого відшукання матеріальних цінностей, запропонував раніше знайомому неповнолітньому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вчинити відкрите викрадення чужого майна. У свою чергу неповнолітній ОСОБА_13 повторно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх намірів, бажаючи настання суспільно-негативних наслідків, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 , направлену на повторне, незаконне заволодіння майном гр. ОСОБА_14 .

Після цього, обвинувачені ОСОБА_12 та неповнолітній ОСОБА_13 наздогнали ОСОБА_14 .. В свою чергу ОСОБА_12 штовхнув потерпілого в спину в результаті чого ОСОБА_14 впав на землю, а неповнолітній ОСОБА_13 , побачивши біля потерпілого на землі предмет незаконного збагачення - мобільний телефон марки «Samsung GT I8552B» вартістю 2579 гривень з вмонтованими сім-картками оператора мобільного зв`язку абонента «Київстар» вартістю 22 гривні, сім-карткою оператора мобільного зв`язку абонента «МТС» вартістю 22 гривні та картою пам`яті microSD об`ємом 8 Гб., вартістю 168 гривень, який від поштовху випав з рук у ОСОБА_14 , підняв його з землі. Утримуючи при собі відкрито викрадене майно з місця вчинення злочину обвинувачені зникли, розпорядилися ним на свій власний розсуд, а саме в подальшому ОСОБА_12 продав мобільний телефон своєму знайомому ОСОБА_15 , спричинивши власнику майна ОСОБА_14 матеріальну шкоду на загальну суму 2791 гривень.

Крім того, в лютому місяці 2016 року, точної дати як під час досудового розслідування так і в судовому засіданні встановити не надалось можливим, громадянин ОСОБА_16 , який є знайомим ОСОБА_12 , звернувся до останнього з проханням про допомогу перевезти речі з мікрорайону Ревівка, м. Світловодськ, Кіровоградської області до будинку по АДРЕСА_6 , на що останній погодився. Перевізши речі до квартири АДРЕСА_7 , власник квартири на ім`я ОСОБА_17 (яким в подальшому виявився ОСОБА_18 ), чоловік похилого віку, розраховуючись за виконану роботу привернув увагу ОСОБА_12 великою сумою коштів у національній валюті.

15 квітня 2016 року у ОСОБА_12 з корисливих мотивів, повторно, виник злочинний умисел направлений на незаконне збагачення шляхом вчинення розбійного нападу із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у житло, з метою заволодіння коштами та іншим майном гр. ОСОБА_18 , який проживав в квартирі АДРЕСА_7 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, обвинувачений ОСОБА_12 знаходячись в приміщенні кімнати АДРЕСА_8 запропонував неповнолітньому ОСОБА_13 вчинити розбійний напад. У свою чергу неповнолітній ОСОБА_13 , повторно, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх намірів, бажаючи настання суспільно-негативних наслідків, вступив у злочинну змову з ОСОБА_12 , направлену на повторне, незаконне заволодіння майном гр. ОСОБА_18 .

Реалізуючи свій злочинний умисел до кінця, 16 квітня 2016 року, близько 02 години 00 хвилин, точного часу, як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні встановити не надалось можливим, обвинувачені прибули до будинку АДРЕСА_6 , де проживає гр. ОСОБА_18 . Розуміючи, що господар вищевказаної квартири знаходиться вдома та обговоривши подолання можливого опору господаря, по газовій трубі вдвох піднялися на дах балкону, що знаходився на першому поверсі вищезазначеної адреси.

Діючи згідно злочинного умислу, обвинувачені, перебуваючи на даху вказаного вище балкону, за допомогою канцелярського ножа, який заздалегідь взяв з собою ОСОБА_13 , відчинили вікно та проникли до балкону квартири АДРЕСА_7 , що знаходилась на другому поверсі зазначеного будинку поряд з дахом на якому вони знаходилися. Перебуваючи на балконі вище вказаної квартири, неповнолітній ОСОБА_13 за попередньою змовою з ОСОБА_12 , застосовуючи власну фізичну силу, відчинили металопластикові двері балкону та незаконно проникли до приміщення квартири. Знаходячись в приміщенні вищевказаної квартири, повторно, з метою вчинення розбійного нападу, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства, неповнолітній ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , побачили господаря помешкання гр. ОСОБА_18 . Продовжуючи свої злочині дії, ОСОБА_12 , повторно, діючи згідно розподілу злочинних ролей, напав на гр. ОСОБА_18 та для подолання можливого опору потерпілого, наніс йому один удар в область обличчя, внаслідок чого останній впав на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на застосування насильства, небезпечного для його життя та здоров`я, подолання можливого опору з боку гр. ОСОБА_18 , ОСОБА_12 почав наносити удари по тулубу та обличчю потерпілого, щоб господар квартири перестав кричати. Після чого, неповнолітній ОСОБА_13 , діючи згідно чіткого розподілу ролей насильно утримував біля себе ОСОБА_18 .. В цей час ОСОБА_12 , повторно, діючи згідно злочинної домовленості, здійснював пошук та заволодіння товарно-матеріальних цінностей у квартирі. У свою чергу, неповнолітній ОСОБА_13 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, продовжував вимагати від ОСОБА_18 видати їм з ОСОБА_12 грошові кошти та для переконливості своїх злочинних намірів умисно наніс ОСОБА_18 два удари руками в область обличчя та 2 удари по тулубу. В результаті злочинних дій останніх, потерпілому ОСОБА_18 було нанесено тілесні ушкодження у вигляді: садна на лобі; відкритий перелом кісток носа з нерівномірним крововиливом лівої половини голови, які відповідно висновку судово-медичної експертизи № 65 від 18.05.2016 року по ступеню тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що могли спричинити короткочасний розлад здоров`я.

Під час вчинення даного розбійного нападу обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , незаконно заволоділи наступними товарно-матеріальними цінностями: - готівковими коштами в сумі 200 гривень; мобільним телефоном «Samsung E 1080i», вартістю 68 гривень з вмонтованою сім карткою мобільного оператора «Київстар», вартістю 12 гривень; двома наручними чоловічими годинниками, вартістю по 50 гривень кожен.

З місця вчинення злочину зникли, розпорядившись чужим майном на свій власний розсуд, спричинивши матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_18 на загальну суму 380 гривень.

Крім того, як 06.04.2016 року, так і 16.04.2016 року ОСОБА_12 , достовірно знаючи про те, що ОСОБА_13 являється неповнолітнім, так як протягом тривалого часу перебував з ним в дружніх стосунках і знав, що на момент зазначених дат ОСОБА_13 виповнилося 16 років, маючи намір на відкрите викрадення чужого майна та незаконне заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства, розуміючи, що власними силами не зможе заволодіти майном, запропонував неповнолітньому ОСОБА_13 відкрито заволодіти майном потерпілого ОСОБА_14 , з метою подальшого збагачення, а також заволодіти майном з приміщення квартири АДРЕСА_7 , на що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 надав свою згоду. Зазначені злочини скоєні обвинуваченими за вищевказаних обставин, викладених вище в даному вироку. Тим самим обвинувачений ОСОБА_12 своїми умисними протиправними діями вчинив втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність, направлену на відкрите викрадення чужого майна та незаконне заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, юридичної кваліфікації дій обвинувачених неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 вважає, що вирок суду першої інстанції є незаконним та підлягає зміні у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування судом закону, який не підлягає застосуванню та у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в частині стягнення з неповнолітнього судових витрат та матеріальної і моральної шкоди.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що розглядаючи обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 суд першої інстанції неправильно застосував кримінальний закон, зазначивши у мотивувальній частині вироку «щире каяття у вчиненні злочину за ч.3 ст.187 КК України» обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 . Оскільки, протягом судового слідства ОСОБА_12 вину не визнавав, під час судових засідань поводив себе зухвало, в судовому засіданні надав покази, які суперечать матеріалам кримінального провадження та показами потерпілих та свідків. У зв`язку з чим вказаним вирок суду першої інстанції підлягає зміні внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, висловлене у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Крім того ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції при стягненні солідарно з неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 витрат пов`язаних з проведенням судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп. та судово-трасологічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп. та стягуючи солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 кошти на задоволення цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_9 330 грн. матеріальної шкоди та 25000 гривень моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_8 25000 гривень моральної шкоди залишив поза увагою те, що один з них є неповнолітнім, а у матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність у неповнолітнього ОСОБА_13 самостійного заробітку та майна.

Таким чином, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, є безумовними підставами для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_11 який діє в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 просить вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2017 року скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.2 ст.186 та ч.3 ст.187 КК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був застосований до ОСОБА_13 скасувати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновку суду викладеному у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю.

Зазначає, що ухвалюючи вирок за епізодом злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України (грабіж, вчинений за попередньою змовою групою осіб) суд першої інстанції не врахував, що стороною обвинувачення не було представлено жодного доказу, який доводить причетність ОСОБА_13 до відкритого викрадення майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 374 КПК України не вказав окремо докази на підтвердження встановлених судом обставин за епізодом відкритого викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб (грабіж), які доводять вину ОСОБА_13 у вчиненні цього злочину. А у своєму рішенні послався на неналежні та недопустимі докази.

Захисник зазначає, що під час судового провадження не були допитані всі свідки, вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування попри те, що згідно з усною ухвалою (внесена до журналу судового засідання 20.01.2017 року) колегія суддів ухвалила допитати всіх свідків (а.м.к.п.. 188 Т 1) за винятком свідка ОСОБА_19 , який перебуває у розшуку.

Таким чином, суд першої інстанції не допитавши свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не встановив повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_12 .

Також, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції поверхово дослідив відомості про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки не врахував і не послався у вироку суду на характеристику на ув`язненого ОСОБА_13 ,видану 04.04.2017 року начальником Кропивницької УВП № 14, зі змісту якої ОСОБА_13 характеризується задовільно, дотримується зразкової поведінки, має одне заохочення начальника установи. Стягнень не має. За характером спокійний, врівноважений. Під час бесід з представниками адміністрації установи веде себе тактовно. На заходи виховного впливу реагує позитивно.

Призначаючи ОСОБА_13 покарання суд першої інстанції безпідставно за наявності однієї обставини, яка обтяжує покарання (вчинення злочину щодо особи похилого віку) та однієї обставини, яка пом`якшує покарання (вчинення злочину неповнолітнім) призначив неповнолітньому ОСОБА_13 максимальний строк покарання за ч. 2 ст. 186 ( 6 років), ч 3 ст. 187 КК України (10 років) і, на підставі ст. 102 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначив максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років без конфіскації майна не вмотивувавши жодним чином суворість покарання.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_13 ухвалений на підставі недопустимих, неналежних та не достатніх доказів, а також з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що на переконання сторони захисту є підставою для його скасування.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_12 , просить змінити вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 червня 2017 року відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_12 в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 по епізоду вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_18 за ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України.

Закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_12 в пред`явленому йому обвинуваченню за ст.304 КК України та за ч. 2 ст. 186 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Вважає, вирок суду незаконним та необґрунтованим, відповідно таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду обставинам кримінального провадження, застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, не взяття судом до уваги доказів, які могли істотно вплинути па його висновки.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що по епізоду за ч. 2 ст. 186 КК України, потерпілий ОСОБА_14 повідомив суд, що осіб, які здійснили на нього напад він не бачив, тому не може стверджувати, що саме обвинуваченими вчинено цей злочин. Інших доказів, які б підтверджували вчинене обвинуваченими кримінального правопорушення по відношенню до потерпілого ОСОБА_14 , органом досудового розслідування не встановлено, натомість, суд дійшов висновку щодо достатності доказів для визнання винним ОСОБА_12 у вчиненні злочину по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_14 .

Таким чином висновки суду по зазначеному епізоду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду.

Крім того, апелянт зазначає, що при визнанні винним ОСОБА_25 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.304 КК України, суд першої інстанції обмежився припущеннями, які висловив допитаний судом обвинувачений ОСОБА_13 щодо обізнаності ним віку ОСОБА_25 , при цьому суд не взяв до уваги та не зазначив доводів на те, що ОСОБА_13 в подальшому уточнив, що такі показання його ґрунтуються на припущеннях, разом із ОСОБА_26 вони дні народження не справляли та про свій вік один одного не повідомляли.

Окрім того, допитаний в судом обвинувачений ОСОБА_12 повідомив, що вік обвинуваченого ОСОБА_13 йому не відомий. (Т-2, а.с. 113 журналу судового засідання), вказав, що вони є однолітками, при цьому суд не навів доводів чому взято до уваги одні доказі відкинуто інші.

Крім того, суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку, про вчинення ОСОБА_12 злочину за ч.3 ст. 187 КК України по епізоду відносно потерпілого ОСОБА_18 , оскільки висновки суду по вказаному епізоду не узгоджуються з показаннями обвинувачених, зокрема ОСОБА_25 повідомив, що визнає себе винним частково, не згоден з кваліфікацією, вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.186 КК України, проте суд в своєму рішенні вказує, що обвинувачений ОСОБА_12 не визнав себе винним в повному обсязі.

Крім того, апелянт зазначає, що обвинувачений ОСОБА_25 повідомив суду, що вчинював даний злочин одноособово. Повідомив, що ОСОБА_18 неодноразово підводився та падав. В свою чергу обвинувачений ОСОБА_13 повідомив суд, що не приймав участі у вчиненні злочину з ОСОБА_25 відносно майна потерпілого ОСОБА_18 .

В апеляційній скарзі та доповненні до неї обвинувачений ОСОБА_12 просить скасувати оскаржуваний вирок суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім того вказує на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, за вказаних обставин вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2017 року, підлягає безумовному скасуванню.

Просить перекваліфікувати його дії по епізоду стосовно потерпілого ОСОБА_18 з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання в межах санкції статті 186 КК України.

Зазначає, що з самого початку він планував вчинити крадіжку, але господар квартири, яку він планував обікрасти, несподіванно для нього виявився вдома, а тому він відразу намагався втекти. Але наміру вчиняти розбій у нього не було. Вказане підтверджується показами свідка ОСОБА_27 Визнає свої злочинні дії, проте, не розбійні. А тому, на його думку суд першої інстанції не вірно кваліфікував його дії. Вважає правильною кваліфікацією за ч.2,3 ст. 186 КК України.

Заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора який приймав участь в суді першої інстанції та заперечила щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , представника у справах неповнолітніх, які підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечили щодо задоволення апеляційних скарг сторони захисту, захисників-адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_12 , які просили свої апеляційні скарги та інші апеляційні скарги сторони захисту задовольнити в повному обсязі та заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , який підтримав апеляційну скаргу свого захисника та просив її задовольнити, а також підтримав апеляційні скарги ОСОБА_12 та захисника адвоката ОСОБА_10 , дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Розглянувши кримінальне провадження в межах поданих апеляційних скарг, встановлено, що викладені у вироку суду висновки про винуватість ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187КК України, а також ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України за що їх засуджено, ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів, які є взаємоузгодженими між собою, відповідають фактичним обставинам справи, і які суд першої інстанції дослідив в повному обсязі і дав правильну та об`єктивну оцінку.
На підставі цих доказів, достатність та достовірність яких не була поставлена під сумнів вагомими доводами чи доказами стороною захисту під час судового розгляду, суд першої інстанції правильно визнав обвинувачених ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_13 винуватими у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.187КК України, а ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.304 КК України, кваліфікувавши дії ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб; та як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій) , вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а також дії ОСОБА_12 , як втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність.

Так, в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_12 вину в інкримінованих злочинах визнавав частково, та повідомив суду першої інстанції, що дійсно протягом тривалого часу знайомий з ОСОБА_28 , але про неповнолітній вік останнього не знав. ОСОБА_29 знає, так як навчалися разом у школі, гуляли в одній компанії. Точної дати та часу він вже не пам`ятає, на прохання знайомого надавав допомогу двічі в перевезенні речей якомусь адвокату. Останній раз з ОСОБА_30 до будинку, що знаходиться на Бульварі Дніпровському в м. Світловодську, під час розрахунку за надані послуги, він бачив у останнього значну грошову суму, тому і вирішив скоїти злочин, заволодіти майном цього чоловіка. Через деякий час, весною 2016 року, у нічний час, він прийшов до вказаного будинку, заліз по газовій трубі на дах балкону, що знаходиться на першому поверсі і за допомогою викрутки відкрив балконні двері квартири на другому поверсі, де жив той чоловік і проник в житло. В квартирі було темно, господар спав, він побачив на прикроватній тумбочці мобільний телефон, наручні чоловічі часи, а також гроші в сумі приблизно 200.00 грн. Ці речі він забрав, потім проснувся господар і почав на нього кричати, хто він такий, чого прийшов, намагався схопити за одяг, але він його штовхнув, при цьому зірвав з шиї чоловіка ланцюжок з хрестиком, чоловік впав на підлогу і хотів піднятися, але не зміг, він ще раз штовхнув його і через балкон вискочив з квартири, так як за дверима житла чулися голоси сусідів. Ніяких ударів по тілу господаря квартири він не наносив. Заліз в квартиру з метою вкрасти майно господаря, але не думав, що той в цей час буде вдома. Викрадений телефон розбив, годинник викинув у полі, рукавички в яких був, викинув на дах будівлі по АДРЕСА_9 , ланцюжок загубив при втечі з квартири, гроші витратив на власні потреби. Щиро розкаюється в тому, що вчинив. Стосовно злочину, в скоєнні якого його обвинувачують, а саме у відкритому викраденні чужого майна, в квітні 2016 року у ОСОБА_14 мобільного телефону марки «Samsung GT» може повідомити, що даний злочин не скоював. Телефон він придбав у незнайомого чоловіка в районі ринку м. Світловодськ. Не визнає він також своєї вини з приводу втягнення неповнолітнього ОСОБА_31 в злочинну діяльність, оскільки вважав його своїм однолітком. Цивільний позов потерпілих ОСОБА_32 визначає частково в межах завданої його діями матеріальної шкоди, моральну шкоду не визнає.

Неповнолітній ОСОБА_13 в суді першої інстанції вину в інкримінованих йому злочинах не визнав і пояснив, що він з матір`ю ОСОБА_33 спочатку мешкали у с. Омельник, де він закінчив 9 класів місцевої школи, потім почав навчатися в ПТУ м. Кременчук, Полтавської області, але його було виключено. Навчатися не зміг, оскільки матері було важко матеріально самій утримувати його. Дійсно, протягом тривалого часу він підтримував дружні стосунки з ОСОБА_12 . У них є певне коло спільних знайомих, з якими вони проводили своє дозвілля. Про те, що він є неповнолітнім, ОСОБА_34 було відомо. Починаючи з лютого 2016 року він мешкав у квартирі свого приятеля ОСОБА_29 , за адресою: АДРЕСА_2 , працював різноробочим у ТОВ «Королівський Смак». Якось навесні 2016 року, точного часу він вже не пам`ятає до них з ОСОБА_29 завітав ОСОБА_35 і запропонував здійснити злочин, а саме, піти на квартиру адвоката та заволодіти його майном, оскільки він бачив у останнього значну суму грошей, а також різне майно, яке перевозив з одного помешкання в інше, але вони відмовились. Потім, через деякий час дізнались про скоєний злочин. Їх забрали у поліцію і тримали там три дні. Особисто його бив працівник карного розшуку поліції на прізвище ОСОБА_36 . Він злякався і тому погодився на пропозицію працівників поліції написати явку з повинною. Що саме слід зазначити йому казали працівники поліції. Про те, що його били він не казав ні матері, ні захиснику, який з`явився вже після його допитів в поліції. Він приймав участь у слідчих діях, пов`язаних з відтворенням обставин злочину, але що казати і як діяти робив по підказці оперативних працівників поліції. Стосовно злочину відносно потерпілого ОСОБА_37 пояснити нічого не може, так як даного злочину не скоював. Позови потерпілих про стягнення з нього на їх користь матеріальної та моральної шкоди не визнає, так як злочинів не скоював.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченими, суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, а обвинуваченого ОСОБА_12 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 304 КК України, що підтверджується дослідженими під час судового розгляду доказами, які є взаємоузгодженими між собою і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зокрема:

-потерпілий ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що точної дати за збігом часу не пам`ятає, але це було на початку квітня 2016 року, коли він повертався додому дворами, на вулиці Ювілейній, біля будинку № 6 м. Світловодськ, його наздогнали двоє хлопців, напали зі спини. Від поштовху в спину він впав на землю, при цьому з руки випав його мобільний телефон. Нападники забрали телефон марки «Samsung GT НОМЕР_1 » і зникли. Про те, що трапилось з ним, він повідомив поліцію. Восени йому працівники поліції повернули телефон. Цивільний позов до обвинувачених не пред`являв, а вирішення питання про міру покарання відносно останніх, залишає на розсуд суду.

-потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснили, що про напад на житло їхнього батька та чоловіка ОСОБА_18 дізналися від слідчого Світловодського ВП. Останній дійсно мешкав в квартирі АДРЕСА_7 . При огляді квартири було виявлено, що в прихожій на столі стояв плазмовий телевізор чорного кольору, який в останній раз вони бачили 11.04.2016 року і він стояв на своєму місці у залі на дерев`яній тумбочці у лівому кутку кімнати, при огляді кімнати також ними виявлено, що усі речі розкидані та відсутній мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, наручний годинник, грошові кошти та банківські картки. Зі слів сусідів в ніч з 15.04.2016 року на 16.04.2016 року в квартирі чули нехарактерні крики, в зв`язку з чим сусіди викликали працівників поліції. Просили суд задовольнити їх цивільні позови та стягнути на користь ОСОБА_9 з обвинувачених у відшкодування матеріальної шкоди 500 грн. у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. На користь потерпілої ОСОБА_8 стягнути моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Наполягають на суровій мірі покарання відносно обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12

-свідок ОСОБА_27 пояснив суду, що він проживав разом з ОСОБА_38 в одній квартирі за АДРЕСА_8 . Це житло його батьків. ОСОБА_39 він також знає, оскільки навчалися в одній школі, мали спільних знайомих та друзів, проводили разом дозвілля. Взимку 2016 року йому зателефонував ОСОБА_35 і запросив допомогти перевезти одному чоловіку речі за гроші. Казав, що його самого про це просив знайомий ОСОБА_16 . На пропозицію він погодився і надав відповідні послуги, за що отримав гроші. Речі перевозили з мікрорайону Ревівка м. Світловодськ до будинку по АДРЕСА_6 , власнику квартири на ім`я ОСОБА_17 . Потім, приблизно через 2 місяця на квартиру, де вони мешкали разом з ОСОБА_28 завітав ОСОБА_35 та запропонував вчинити крадіжку у квартирі, до якої вони перевозили узимку речі. Особисто він відмовився, а ОСОБА_40 погодився. В цей же день вночі, ОСОБА_35 та ОСОБА_40 пішли вчиняти злочин, коли повернулись додому, повідомили, що господар квартири був вдома, винесли з квартири мобільний телефон, наручні годинники, а рукавички в яких вони були у квартирі викинули. Більш детальніше нічого не казали, але були дуже налякані.

-свідок ОСОБА_15 повідомив суду, що мобільний телефон «Samsung GT-18552 В», який у нього 25.06.2016 року вилучено у військовій частині слідчим, він придбав у свого знайомого ОСОБА_12 в квітні 2016 року за 800.00 грн., при цьому останній сказав, що це його власний телефон, а продає, тому що треба гроші.

-свідок ОСОБА_16 пояснив суду, що раніше знав ОСОБА_18 .. Він неодноразово звертався до нього з проханням про надання послуг з перевезення майна. Для цього він запрошував своїх знайомих, а серед них був і ОСОБА_35 , який підробляв вантажником. Речі перевозили декілька разів, при цьому ОСОБА_18 розраховувався з вантажниками сам. Проте, що далі сталося з ОСОБА_18 , довідався з місцевих новин та від працівників поліції.

-витягом з кримінального провадження № 000017, яким підтверджується, що 07.04.2016 року до ЄРДР внесено інформацію про відкрите викрадення 06.04.2016 року близько 23.00 години майна у потерпілого ОСОБА_14 , а саме: мобільного телефону марки «Самсунг», за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

-витягом з даного кримінального провадження, яким підтверджується, що 17.04.2016 року до ЄРДР внесено інформацію про те, що 16.04.2016 року до чергової частини Світловодського ВП надійшло повідомлення від ОСОБА_9 про те, що 16.04.2016 року невідомі особи з метою розбійного нападу проникли до приміщення квартири під АДРЕСА_7 з метою заволодіння майном, застосовуючи насильство, що є небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_18 , який зазнав нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій) звідки викрали мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору, готівкові кошти 200.00 грн. та два наручних чоловічих годинники, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 квітня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_14 зробив заяву про відкрите викрадення у нього майна, а саме телефону марки «Самсунг» чорного кольору.

-протоколом огляду місця події від 16.04.2016 року, з якого вбачається, що місцем огляду є територія на розі будинку № 6 по вул. Ювілейна міста Світловодська Кіровоградської області. Під час огляду даного місця потерпілий ОСОБА_14 повідомив, що саме на цьому місці він зазнав нападу невідомих двох хлопців, які забрали із собою його мобільний телефон.

-протоколом огляду місця події від 25 червня 2016 року встановлено, що ОСОБА_15 , який проходить військову службу у військовій частині міста Одеса № 3012 розташованої по АДРЕСА_10 в присутності двох понятих добровільно видав мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 . Під час видачі вказаного телефону ОСОБА_15 повідомив, що на початку травня 2016 року придбав даний телефон у свого знайомого ОСОБА_41 за 800 грн..

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 червня 2016 року встановлено, що свідок ОСОБА_15 упізнав з осіб зображених на фотознімках (на знімку № 3) особу, котра продала йому мобільний телефон марки «Самсунг».

-протоколом пред`явлення речей для впізнання від 29 червня 2016 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 в присутності двох понятих серед пред`явлених речей для впізнання, а саме мобільних телефонів під № НОМЕР_4 , упізнав належний йому мобільний телефон марки «Самсунг».

-висновком експерта від 30 червня 2016 року, яким визначено вартість викраденого у ОСОБА_14 мобільного телефону марки «Samsung GT-18552B» у сумі 2579 грн., сім-картка оператора мобільного зв`язку абонента «Київстар» бувша у користуванні вартістю 22 грн., сім-карта оператора мобільного зв`язку абонента «МТС» бувша у користуванні вартістю 22 грн., карта пам`яті microSD вартістю 168 грн.

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.04.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_9 зробила заяву про скоєння злочину за вищезазначеною адресою.

-протоколом огляду місця події від 16.04.2016 року, з якого вбачається, що місцем огляду є приміщення жилої квартири під АДРЕСА_7 , яка розташована на другому поверсі п`ятиповерхового цегляного будинку в 4-му під`їзді, в коридорі даної квартири стоїть плазмовий телевізор, в кімнаті на підлозі розкидані різноманітні речі та одяг, в кімнаті знаходиться труп, котрий лежить на животі, руки відведені від тулубу.

-висновком експерта № 65 від 18.05.2016 року при експертизі трупа ОСОБА_18 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на лобі; відкритий перелом кісток носа з нерівним крововиливом лівої половини голови, які по ступені тяжкості (якби ОСОБА_18 був живий), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупих предметів. В даному випадку прямого причинного зв`язку зі смертю ОСОБА_42 не мають, смерть останнього настала від серцевої недостатності обумовленої хронічною ішемічною хворобою серця у виді постінфарктного кардіосклерозу.

-Поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_43 , який в судовому засіданні висновок підтримав та додатково пояснив, що від одного падіння ОСОБА_18 не могли виникнути дані ушкодження, бо було не менше 3-х контактів з тупими твердими предметами. Перелом кісток носу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Він приймав участь у слідчому експерименті під час якого, як ОСОБА_13 так і ОСОБА_12 вказували на кількість нанесених ударів ОСОБА_18 . Покази давали добровільно, із присутніх працівників поліції на них ніхто не тиснув.

-відеозаписом слідчого експерименту, який проведено 06.06.2016 року за участю неповнолітнього ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_44 та його захисника ОСОБА_11 , а також за участю експерта ОСОБА_43 , під час якого неповнолітній ОСОБА_13 вказував на кількість нанесених ударів ОСОБА_18 ним та обвинуваченим ОСОБА_12

-відеозаписом слідчого експерименту, який було проведено 07.06.2016 року за участю ОСОБА_12 його захисника ОСОБА_10 та за участю судово-медичного експерта ОСОБА_43 , під час якого обвинувачений ОСОБА_12 вказував на кількість нанесених ударів ОСОБА_18 ним та обвинуваченим ОСОБА_13

-висновком експерта від 30 червеня 2016 року про вартість викраденого майна у ОСОБА_18 , встановлено, що вартість мобільного телефону марки «Samsung Е1080і» - 68 грн., вартість сім карти мобільного оператора «Київстар» вартістю 12 грн., двоє наручних чоловічих годинників загальною вартістю 100 грн.

-з листів про опрацювання технічної інформації про з`єднання мобільного терміналу ІМЕІ НОМЕР_5 вбачається, що належить ІМЕІ телефону «Samsung Е1080і», в який вставлялась сім-картка НОМЕР_6 , яка працювала 16.04.2016 року з 12.11 год. до 15.23 год., НОМЕР_7 , яка працювала з 17.04.2016 року з 13.59 год. до 16.43 год., НОМЕР_8 , яка працювала 17.04.2016 року з 16.33 год. до 16.34 год. по результатам вказаних з`єднань були встановлені вихідні дзвінки ОСОБА_27 , з яким постійно спілкувався та товаришував ОСОБА_12 .

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що дії обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 правильно кваліфіковані судом першої інстанції, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, та як напад, з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, а дії ОСОБА_12 , як втягнення неповнолітнього в злочинну діяльність.

Доводи сторони захисту про те, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази винуватості обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіжу), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, є безпідставними та необґрунтованими , спростовуються показами самого потерпілого ОСОБА_14 , який в суді першої інстанції показав, що на початку квітня 2016 року, коли він повертався додому дворами, на вулиці Ювілейній, біля будинку № 6 м. Світловодськ, його наздогнали двоє хлопців, напали зі спини. Від поштовху в спину він впав на землю при цьому з руки випав його мобільний телефон. Нападники забрали телефон марки «Samsung GT НОМЕР_1 » і зникли.Дані покази потерпілий підтвердив і в ході огляду місця події 16.04.2016 року. Окрім того, покази потерпілого узгоджуються із показами свідка ОСОБА_15 , який суду першої інстанції показав, що мобільний телефон «Samsung GT-18552 В», який у нього 25.06.2016 року вилучено у військовій частині слідчим, він придбав у свого знайомого ОСОБА_12 в квітні 2016 року за 800.00 грн. та підтверджуються наступними письмовими доказами у даному кримінальному провадженні: протоколом огляду місця події від 25 червня 2016 року, в ході якого свідок ОСОБА_15 в присутності двох понятих добровільно видав мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 та пояснив , що на початку травня 2016 року придбав даний телефон у свого знайомого ОСОБА_41 за 800 грн., протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 червня 2016 року, з якого вбачається, що свідок ОСОБА_15 упізнав з осіб зображених на фотознімках (на знімку № 3) особу, котра продала йому мобільний телефон марки «Самсунг» - ОСОБА_12 , витягом з кримінального провадження № 000017, згідно якого 07.04.2016 року до ЄРДР внесено заяву про відкрите викрадення 06.04.2016 року близько 23.00 години майна у потерпілого ОСОБА_14 , а саме: мобільного телефону марки «Самсунг», за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 06 квітня 2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_14 зробив заяву про відкрите викрадення у нього майна, а саме телефону марки «Самсунг» чорного кольору, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 29 червня 2016 року, з якого вбачається, що потерпілий ОСОБА_14 в присутності двох понятих серед пред`явлених речей для впізнання, а саме мобільних телефонів під № НОМЕР_4 , упізнав належний йому мобільний телефон марки «Самсунг», висновком експерта від 30 червня 2016 року, яким визначено вартість викраденого у ОСОБА_14 мобільного телефону марки «Samsung GT-18552B» у сумі 2579 грн., сім-картка оператора мобільного зв`язку абонента «Київстар» бувша у користуванні вартістю 22 грн., сім-карта оператора мобільного зв`язку абонента «МТС» бувша у користуванні вартістю 22 грн., карта пам`яті micro SD вартістю 168 грн.

А тому зазначені доводи сторони захисту колегія суддів не приймає до уваги та вважає їх, як обраний спосіб захисту, з метою уникнення від кримінальної відповідальності обвинувачених, а висновки суду про винуватість обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, правильними.

Колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи захисників адвокатів ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що в судовому засіданні не доведена вина ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України, оскільки проаналізувавши зазначені докази та обставини вчинення злочинів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вказані докази в сукупності беззаперечно вказують на причетність ОСОБА_13 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих їм злочинів.
Твердження захисника адвоката ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_12 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_12 із ч.3 ст.187 на ч.3 ст.186 КК України колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами кримінальної справи.
Так, кваліфікуючою ознакою ч.3 ст.187 КК України є напад поєднаний із насильством (розбій) вчинений повторно за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.
Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, тощо).
Вказане також зазначено у п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» зазначено, що небезпечне для життя чи здоров`я насильство (ст. 187, ч.3 ст.189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.
Крім того, у висновках, що містяться у постанові Судової палати у кримінальних справ Верховного Суду України від 14 листопада 2013 року №5-35кс13 щодо розмежування розбою від грабежу зазначено, що розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном. Властивістю нападу є включення, «вплетення» в нього насильства - дії, що робить заволодіння майном нападом. Власне акт чи акти заволодіння майном через обов`язкове поєднання з насильством чи погрозою його застосування (фізичне або психічне насильство) наповнюються якісно іншим змістом - набувають ознак розбійного нападу.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею. Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
У більшості випадків під час розбою особа діє раптово і несподівано. Насильство, як правило є інтенсивним. Особа, яка його застосовує або погрожує ним, перебуває в агресивно-насильницькому стані, тобто у стані готовності застосувати насильство, небезпечне для життя та здоров`я особи, на будь-якому етапі злочинної поведінки. Такий стан і характер дій нападника по суті є тими ознаками, які, навіть за відсутності реального застосування насильства, свідчать про розбій.
Насильство, яке застосовується під час відкритого заволодіння майном (грабежу), має іншу правову природу. Особа має намір викрасти чуже майно і для цього застосовує відкриту форму заволодіння ним.
Головним у намірі грабіжника є бажання відкрито заволодіти майном. Стосовно цієї мети насильство має факультативне, другорядне, хоча обтяжуюче й кваліфікуюче, але побічне значення; в умислі винного воно не є переважаючим чинником.
При грабежі неможливо заподіяти небезпечні для життя чи здоров`я тілесні ушкодження, оскільки форма, в якій реалізується злочинний умисел, не передбачає використання дій (прийомів, засобів), які можуть призвести до більш тяжчих наслідків. Інакше ці дії за певних обставин матимуть ознаки розбою. Особа, яка вчиняє грабіж, не вдається до демонстративної агресивно-насильницької поведінки і своїм станом та характером дій не виражає її, не використовує предметів із підвищеною травмувальною дією, не застосовує засобів впливу, які очевидно можуть призвести до наслідків, небезпечних для життя чи здоров`я, не погрожує застосуванням саме такого насильства, оскільки такі погрози при грабежі об`єктивно неможливі.
Отже, прояв ознак розбою та грабежу, їх відмінність між собою полягає у фактичних підставах кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння.
Якщо поведінка винної особи в конкретний час, місці, за обставин та в обстановці є підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою; спрямована проти волі або поза волею потерпілого; насильство є реальним, інтенсивним і небезпечним для життя чи здоров`я особи або ж воно не застосовується (є нереальним), але характер дій особи є агресивно-насильницьким, то такі ознаки свідчать про напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, або з погрозою його застосування, і мають розцінюватись як розбій.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника ОСОБА_10 , під час судового розгляду в апеляційній інстанції про те, що тілесні ушкодження отримані потерпілим ОСОБА_18 у виді перелому носа не перебувають у причинному-наслідковому зв`язку із діями ОСОБА_12 , не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, адже твердження сторони захисту, спростовується показами самого обвинуваченого ОСОБА_12 , які він надавав під час лідчого експерименту, висновком судово медичної експертизи № 65 від 18.05.2016 року, згідно якої при експертизі трупа ОСОБА_18 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на лобі; відкритий перелом кісток носа з нерівним крововиливом лівої половини голови, які по ступені тяжкості (якби ОСОБА_18 був живий), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що виникли від дії тупих предметів. В даному випадку прямого причинного зв`язку зі смертю ОСОБА_42 не мають, смерть останнього настала від серцевої недостатності обумовленої хронічною ішемічною хворобою серця у виді постінфарктного кардіосклерозу. А також поясненнями судово-медичного експерта ОСОБА_43 , який в судовому засіданні пояснив, що від одного падіння ОСОБА_18 не могли виникнути дані ушкодження, бо було не менше 3-х контактів з тупими твердими предметами. Перелом кісток носу відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень., а також, що він приймав участь у слідчому експерименті під час якого, як ОСОБА_13 так і ОСОБА_12 вказували на кількість нанесених ними ударів ОСОБА_18 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що твердження обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_10 про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 187 КК України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і не спростовують висновок суду про вчинення обвинуваченими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 саме нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Крім того, є безпідставними доводи апеляційних скарг захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_12 про те, що суд першої інстанції обмежився припущеннями, з приводу обізнаності ОСОБА_25 щодо віку ОСОБА_13 , та які зазначають, що суд не взяв до уваги та не зазначив, що ОСОБА_40 в подальшому уточнив, що він разом із ОСОБА_26 дні народження не справляли та про свій вік один одного не повідомляли, оскільки такі доводи спростовуються показами свідка ОСОБА_27 , який у суді першої інстанції повідомив, що знає ОСОБА_12 оскільки навчалися з ним в одній школі, мали спільних знайомих та друзів, проводили разом дозвілля. З ОСОБА_28 проживав в одній квартирі його батьків, що у АДРЕСА_2 . ОСОБА_35 знав ОСОБА_31 біля чотирьох років.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_13 повідомив суду, що протягом тривалого часу він підтримував дружні стосунки з ОСОБА_12 .. У них є певне коло спільних знайомих, з якими вони проводили своє дозвілля. Про те, що він є неповнолітнім, ОСОБА_34 було відомо. Проте, в наступному судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 , змінив свої покази та зазначив, що ОСОБА_35 не знав про те що він неповнолітній.
На переконання колегії суддів, вказані покази ОСОБА_13 надав з метою уникнення відповідальності ОСОБА_12 за ч.1 ст. 304 КК України, а отже судом першої інстанції правильно надано оцінку даним показам та не прийнято їх до уваги під час ухвалення рішення, оскільки первинні покази ОСОБА_13 узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадження, а саме показами свідка ОСОБА_27 .
Не може погодитись колегія суддів із доводами захисника ОСОБА_11 про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 25 червня 2016 року за участю ОСОБА_15 , під час якого останній добровільно видав мобільний телефон марки «Самсунг» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_2 ; НОМЕР_3 . Оскільки, відповідно до протоколу слідча дія, проведена за участю двох понятих ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , які засвідчили свою участь підписами. Крім того, стороною захисту під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції не поставлено під сумнів участь зазначених понятих в участі у слідчих діях, не заявлено клопотання про допит вказаних понятих, з метою встановлення їх присутності під час вилучення у ОСОБА_15 мобільного телефону.

Крім того, колегія суддів зазначає, що оскільки під час вказаних дій у ОСОБА_15 вилучений предмет злочину, мобільний телефон марки «Самсунг», належний потерпілому ОСОБА_14 . А отже, колегія суддів вважає, що у цьому випадку також відсутні підстави для визнання недопустимими: протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25 червня 2016 року; висновку експерта від 30 червня 2016 року,яким визначено вартість викраденого у ОСОБА_14 мобільного телефону.

А тому, колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду про те, що вказані процесуальні документи є належними та допустимими доказами у вказаному кримінальному провадженні і підстави для визнання їх недопустими доказами колегія суддів не вбачає.

Не може погодитись колегія суддів і із запереченнями захисника ОСОБА_11 , щодо правомірності проведення експертизи від 30 червеня 2016 року, під час якої було оцінено, викрадене у ОСОБА_18 майно, а саме: мобільний телефон, марки «Самсунг», карка мобільного оператора «Київстар», двоє наручних чоловічих годинників. Оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження зазначена експертиза проведена з дотриманням норм КПК України на підставі постанови слідчого про проведення товарознавчої експертизи, а тому відсутні будь-які підстави сумніватись в її законності. Їнші належні та допустимі докази, які б поставили під сумнів висновок вказаної експертизи, сторона захисту суду першої інстанції не надала.

Не може погодитися колегія суддів і з вимогами сторони захисту про необхідність визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту та відеозапису слідчого експерименту, який проведено 07.06.2016 року, враховуючи наступне.

Відповідно до протоколу, слідчий експеримент проведений 07.06.2016 року за участю неповнолітнього ОСОБА_13 , його законного представника ОСОБА_44 , захисника ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_43 за участю двох понятих. Понятим та учасникам слідчого експерименту перед початком слідчого експерименту роз`яснені їх права та обов`язки, про що у протоколі зроблені ними власноручно підписи. На початку слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_13 , заявив, що не бажає щоб здійснювалася текстограма слідчого експерименту, а матеріали відеозапису слідчого експерименту надались у копії цифрового формату. Так, під час слідчого експерименту було здійснено відео зйомку, про що зазначено у протоколі, яка відображена на цифровому носію доданому до протоколу.

Учасники слідчих дій ознайомились з протоколом слідчого експерименту, зауважень та доповнень від учасників слідчої дії не надходило. Умови та результати слідчого експерименту за участі ОСОБА_13 , де останній вказував на кількість нанесених ударів ОСОБА_18 ним та обвинуваченим ОСОБА_12 , об`єктивно зафіксовані на відеозапису вказаної процесуальної дії, які узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, у тому числі із показами ОСОБА_12 , які від надав під час проведення слідчого експерименту проведеного 07.06.2017 року. А тому, підстави ставити під сумнів вказану слідчу дію у колегії суддів відсутні.

Крім того необґрунтованими є посилання захисників ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 про визнання недопустимим доказом - слідчий експеримент проведений в житлі за адресою: АДРЕСА_11 , оскільки, як вказують захисники відсутній документ, який підтверджує згоду особи (в даному разі однієї з потерпілих ОСОБА_47 ) на проведення слідчого експерименту у вказаній вище квартирі, виходячи з наступного.

Так відповідно до ч.5 ст.240 КПК України, слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

Проте, колегія суддів зазначає, що законом не встановлено обов`язкову письмову форму дозволу особи, яка є володільцем житла чи іншого володіння особи. Під час розгляду кримінального провадження потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_8 не зазначати про те, що слідчий експеримент проведений без їх згоди та будь яких скарг чи заяв з цього приводу у відповідні органи не надавали. Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі захисника адвоката ОСОБА_10 , що слідчий дістав ключ від квартири із своєї кишені та власноруч відімкнув квартиру потерпілого, не вказує на протиправність дій. А тому доводи, що слідчий експеримент у квартирі по АДРЕСА_11 , проведений без добровільної згоди особи, а таким чином у порушення норм КПК, є безпідставними та необгрунтованими.

Також, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_11 про те, що суд першої інстанції не допитавши свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 не встановив повно, всебічно, об`єктивно та неупереджено всі обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_13 та ОСОБА_12 з таких підстав.

Як убачається з звукозапису судового засідання суду першої інстанції від 25.05.2017 року, головуючим у судовому засіданні, у відповідності до вимог ст.363 КПК України, на обговорення учасників процесу поставлено питання про можливість закінчення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами. Учасники даного кримінального провадження погодились, будь яких заперечень та клопотань про обов`язковий допит зазначених свідків суду першої інстанції не надавали та на їхньому допиту в суді не наполягали, в тому числі і сторона захисту.

Крім того, у судовому засіданні 01.06.2017 року, повторно після повернення до з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, головуючим у судовому засіданні поставлено на обговорення учасників процесу питання про можливість закінчення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами. Однак, заперечень , в тому числі і від захисників не було.

Учасникам процесу неодноразово мали право заявити клопотання, в тому числі і про необхідність допиту вищевказаних свідків, однак вони погодились з пропозицією місцевого суду про можливість закінчення з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами, на їх допиті в суді не наполягали.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 не містять в собі доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих їм злочинів, так і правильності юридичної кваліфікації скоєних ними кримінальних правопорушень, а тому вказані апеляційні скарги задоволенню не підлягають.
Що стосується призначеного покарання ОСОБА_12 та ОСОБА_13 то воно, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст.65 КК України, а в частині призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_13 також відповідає приписам ст.ст. 102, 103 КК України та роз`ясненням, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами, внесеними Постановами № 18 від 10 грудня 2004 року і № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. У кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення суду від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи міру покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_48 суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є умисні корисливі злочини, а відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Умови життя та виховання неповнолітнього обвинуваченого, рівень його розвитку та інші особливості обвинуваченого, який на профілактичному обліку дітей перебував до 02.03.2016 року у Світловодському ВП ГУНП України в Кіровоградській області. Навчався в Кременчуцькому професійно-технічному училищі № 7 Полтавської області, з якого був відрахований за невідвідування навчального закладу. Відповідно до довідки Світловодського міськрайцентру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вбачається, що сім`я ОСОБА_13 , як сім`я, яка опинилась в складних життєвих обставинах, на обліку не перебуває.

Згідно довідки служби у справах дітей при виконавчому комітеті Світловодської міської ради вбачається, що неповнолітній ОСОБА_13 на обліку не перебував та не перебуває.

Відповідно до звіту про неповнолітнього обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеного відповідно до вимог ст. ст. 485, 487 КПК України, вбачається, що неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 має матір - ОСОБА_49 , батько - ОСОБА_50 помер. ОСОБА_13 мешкав у свого приятеля за адресою: АДРЕСА_2 . Соматично здоровий, за даними соціально-психологічними рисами спокійний, врівноважений, доброзичливий. Соціального інспектування та необхідного взяття під соціальний супровід не потребує.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого неповнолітнього ОСОБА_13 суд першої інстанції правильно визнав вчинення злочину в неповнолітньому віці.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_13 є вчинення злочину останнім щодо особи похилого віку.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є умисні корисливі злочини, відповідно до ст.12 КК України є тяжкими та особливо-тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, постійного джерела заробітку не має, за місцем реєстрації не проживає. За місцем свого фактичного мешкання характеризується посередньо. На обліку у лікаря нарколога та психіатра не значиться. Перебував на профілактичному обліку в Світловодському ВП ГУНП України в Кіровоградській області з 01.10.2012 року.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 суд першої інстанції визнав щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_12 є вчинення злочину останнім щодо особи похилого віку.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна і колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року.
А тому, посилання сторони захисника ОСОБА_11 на те, що суд першої інстанції безпідставно за наявності однієї обставини, яка обтяжує покарання та однієї обставини, яка пом`якшує покарання, призначив неповнолітньому ОСОБА_13 максимальний строк покарання за ч.2 ст.186, ч.3 ст.187 КК України, не вмотивувавши жодним чином суворість покарання, - є необґрунтованими та безпідставними.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, неповнолітній обвинувачений ОСОБА_13 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, був засуджений вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області, від 23.02.2016 року за ч.2 ст.185 КК України, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив вчиняти нові умисні корисливі злочини, один з яких є тяжким та особливо тяжким із застосуванням насильства. Вказана поведінка обвинуваченого ніяким чином істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених злочинів, а навпаки свідчить про відсутність бажання ставати на шлях виправлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 виключно в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України та на підставі ч.1 ст.ст. 70, 102 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначив покарання у виді 10 років позбавлення волі з чим, за встановлених в суді апеляційної інстанції обставин, погоджується й колегія суддів. Таке покарання на переконання колегії суддів буде достатнім і необхідним для його виправлення та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

А тому, колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника ОСОБА_11 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_13 про те, що міськрайонний суд при призначенні покарання не взяв до уваги та не надав оцінки характеристиці від 04.04.2017 року, виданої начальником Кропивницької установи виконання покарань № 14, в якій зазначено, що ОСОБА_13 характеризується задовільно, стягнень не має, є слушними, проте, вказана характеристика істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та не свідчить про можливість пом`якшити ОСОБА_13 покарання, призначене місцевим судом .
Разом з цим, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_12 , «щире каяття» у вчиненні злочину, враховуючи наступне.

Як вбачається з вироку, під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_12 вину у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 187 КК України визнавав частково, надавав покази, які суперечать матеріалам кримінального провадження та показами потерпілих та свідків, цивільні позови потерпілих не визнав, матеріальну та моральну шкоду останнім не відшкодував.

Так виходячи із змісту терміну "щире каяття", для визнання наявності у справі даної обставини, яка пом`якшує покарання, суду необхідно встановити щирість висловлювань особи про те, що вона шкодує про вчинене, засуджує свою поведінку та бажає виправитися. Для цього щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Висновувати про особу треба за її вчинками.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Таким чином, на переконання колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_12 не можна вважати щирим каяттям, а отже вказана обставина підлягає виключенню з вироку суду першої інстанції.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції при стягненні солідарно з неповнолітнього ОСОБА_13 та ОСОБА_12 витрат пов`язаних з проведенням судово-дактилоскопічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп. та судово-трасологічної експертизи в сумі 351 грн. 84 коп., а також стягуючи солідарно з ОСОБА_13 та ОСОБА_12 коштів на задоволення цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_9 330 грн. матеріальної шкоди та 25000 гривень моральної шкоди та на користь потерпілої ОСОБА_8 25000 гривень моральної шкоди не звернув увагу на те, що ОСОБА_13 є неповнолітнім, а у матеріалах справи відсутні дані про наявність у нього самостійного заробітку та майна.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Частиною першої статті 128 КПК України передбачено право особи, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.1179 ЦПК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки встановивши, що ОСОБА_13 є неповнолітнім, власного джерела доходу не має, відсутнє майно у неповнолітнього, безпідставно стягнув з ОСОБА_13 кошти у рахунок відшкодування витрат пов`язаних з проведенням судово-дактилоскопічної експертизи та у рахунок задоволення цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а тому вирок в цій частині підлягає зміні.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , задоволенню не підлягають. Апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2017 року, зміні.

Керуючись ст.376 ч.2, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги ОСОБА_12 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_11 в інтересах неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_13 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16.06.2017 року - змінити.

Стягнути з ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_13 по 351 грн. 84 коп. з кожного, судові витрати за проведення експертиз в дохід держави, у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_13 коштів чи майна на яке можливо звернути стягнення, стягнути вказані витрати з його законного представника ОСОБА_51 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_12 та неповнолітнього ОСОБА_13 кошти на задоволення цивільного позову на користь потерпілої ОСОБА_9 330 грн. матеріальної шкоди та 25000 грн. моральної шкоди, та на користь потерпілої ОСОБА_8 25000 грн. моральної шкоди, а у разі відсутності у неповнолітнього ОСОБА_13 коштів чи майна на яке можливо звернути стягнення, стягнути вказані витрати з його законного представника ОСОБА_51 .

Виключити з мотивувальної частини вироку обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_12 за ч.3 ст. 187 КК України щире каяття.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення.
Судді: Підписи:
Згідно з оригіналом.
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2