Справа № 521/559/18
Провадження по справі № 1-в/791/18
У Х В А Л А
19 лютого 2018 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

представника колонії ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку з установою виконання покарань, розглянувши подання Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с/х. Аксуат Амантолийського району Тургайської області Казахстану, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , засуджений 01.02.2013 року Татарбунарським районним судом Одеської області за ст. 152 ч. 3 КК України до 7 років позбавлення волі,-

У С Т А Н О В И В :
Адміністрація ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» звернулася до суду з клопотанням про застосування до засудженого ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Ананьївського районного суду Одеської області від 30.09.2014 року.

В клопотанні вказано, що засуджений відбув більше 2/3 строку покарання, має 4 заохочення, стягнень не має, провину в скоєному злочині визнає, розкаюється, тому може бути звільнений умовно-достроково.

В судовому засіданні представник установи виконання покарань підтримав подання колонії та зазначив, що засуджений працює посудомийником в їдальні установи, зарекомендував себе позитивно.

Засуджений також підтримав подання просив звільнити його від подальшого відбування покарання.

Прокурор вважав клопотання таким, що не підлягає задоволенню, оскільки, на його думку, ОСОБА_4 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

ОСОБА_4 відбуває покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.02.2013 року, яким засуджений за ст. 152 ч. 3 КК України. Відповідно до ст. 72 ч. 5 КК України ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2016 року йому зараховано строк попереднього ув`язнення. Початок строку покарання 01.02.2013 року, кінець строку 19.08.2019 року.

Інших судимостей ОСОБА_4 не має.

Засуджений відбув 2/3 строку призначеного судом покарання, що дає підставу для звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як вбачається з подання, в ході засідання 13.12.2017 року комісія ДУ «Південна виправна колонія (№ 51)» та спостережна комісія при Малиновській районній адміністрації прийшли до висновку про виправлення ОСОБА_4 і направлення до суду клопотання про його умовно-дострокове звільнення від призначеного судом покарання.

Відповідно до характеристики, наданої виправною колонією, ОСОБА_4 за час відбування покарання працевлаштований в їдальні установи, порушень режиму та розпорядку дня не допускає. В колективі засуджених конфліктних ситуацій не створює. Дотримується правомірних взаємовідносин з персоналом та представниками адміністрації

В характеристиці також вказано, що ОСОБА_4 відвідує заходи соціально-виховного характеру, але не завжди робить для себе вірні висновки.

У 2014 році, двічі у 2015 році та у 2016 році до нього застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці. Заходи стягнення до засудженого не застосовувалися.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Частиною 1 ст. 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Як визначено ч.ч. 2, 4 ст. 123 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого впливу з урахуванням їхньої поведінки, психічного стану і ступеня соціальної занедбаності.

Із характеристика, наданої адміністрацією установи виконання покарань, вбачається: не дивлячись на те, що ОСОБА_4 відвідує виховні заходи, ці заходи не впливають на нього належним чином. Відомості про участь засудженого у програмах диференційованого виховного впливу - відсутні.

Таким чином, поведінка засудженого ОСОБА_4 дає підстави вважати, що відбутий ним строк позбавлення волі не є достатнім для досягнення мети призначеного судом покарання виправлення засудженого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Суд зважає на те, що сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка виражається в стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин.

Однак, як вбачається з наданих документів і відомостей про особу засудженого, до нього майже за 5 років перебування в установі (прибув 25.03.2013 року) було застосовано лише 4 заходи заохочення у виді подяки, останнє 25.02.2016 року, що не є свідченням його виправлення, усунення з його психіки нахилів, що сприяють вчиненню злочину та прищеплення йому таких поглядів, які виключають можливість нових злочинів.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_4 був засуджений за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ст. 153 ч. 3 КК України - проти статевої свободи та статевої недоторканості особи. Однак переконливих доказів такої поведінки засудженого, яка б свідчила про його виправлення, суду надано не було.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання умовно-достроково.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 50, 65, 82 КК України, ст.ст. 6, 130 КВК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні подання Державної установи «Південна виправна колонія (№ 51)» про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 за вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 01 лютого 2013 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1