АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1835/17 Справа № 204/4715/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши 19 жовтня 2017 року у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

ВСТАНОВИЛА :
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2017 року, ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції, дослідивши матеріали за клопотанням засудженого, дійшов висновку про те, що засуджений належним чином не довів своє виправлення, а факт відбуття ОСОБА_7 половини строку покарання, не є для цього достатньою правовою підставою, в зв`язку з відсутністю в матеріалах справи достатніх даних, які б свідчили про його виправлення.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_7 зазначає, що дана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою. Вказує, що працює в складі господарчої обслуги ДУВП № 4, за час попереднього ув`язнення та відбування покарання стягнень щодо порушення режиму трудової дисципліни не має. Також зазначає, що ним особисто 27.08.2017 року, до МВР ДУВП № 4 була подана заява про відмову в застосуванні до нього ст.. 82 КК України та с. 101 КВК України. Посилається також, що в КК та КВК чіткі критерії якими повинна керуватися адміністрація про оцінці ступеню виправлення засуджених відсутні, тому, вважає, що на практиці оцінка зводиться до простої констатації обставин.

Вислухавши засудженого та його захисника, які підтримали доводи і вимоги апеляції, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. При цьому згідно ч.3 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована за умови, якщо засуджений відбув певну частину покарання та став на шлях виправлення.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Апеляційним переглядом ухвали суду першої інстанції встановлено, що судове рішення, яке оскаржується, в повному обсязі відповідає вищенаведеним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, суд, обґрунтовано послався на досліджені під час судового розгляду матеріали та вказав в судовому рішенні на те, що засуджений, за період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень чи заохочень не має. Згідно виписки з протоколу № 16 засідання МВР Дніпровської УВП № 4 від 28.08.2017 року, засудженому відмовлено в направленні матеріалів до суду для вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не встав на шлях виправлення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 засуджений вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2017 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, тобто за дії, які виразились у придбанні, зберіганні та збуту бойових припасів і вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

За даним вироком засуджений ОСОБА_7 з 29.09.2016 року перебуває в місцях позбавлення волі. Під час тримання у ДУВП № 4 порушень вимог режиму утримання не порушував, заохочень не мав. З 10.08.2017 року відбуває покарання у складі господарчої обслуги ДУВП № 4. За період відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.

Доводи в апеляційній скарзі засудженого стосовно того, що він не порушував дисципліну, працює та особисто подавав заяву про відмову в застосуванні до нього ст. 82 КК України та с. 101 КВК України, самі по собі не можуть свідчити про дійсність та об`єктивність його виправлення з врахуванням вище вказаних обставин.

Беручи до уваги ступінь, тяжкість вчинених засудженим кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що думка засудженого про його виправлення і сумлінне ставлення до праці не може свідчити про те, що останній став на шлях виправлення, що є обов`язковим елементом підстави для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно вимог ч. 3 ст. 82 КК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про те, що в поведінці засудженого ОСОБА_7 не відбулося відповідних змін, а саме те, що останній став на шлях виправлення та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки в конкретному випадку наявні лише формально-юридичні підстави для його заміни невідбутої частини покарання більш м`якою.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення та не вбачає підстав для його зміни або скасування з викладених в апеляційній скарзі мотивів, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 82 КК України, ст. ст. 404, 405, 407, 539 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2017 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді :

_______________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4