Справа № 493/1045/17
Провадження № 1-кп/493/26/18

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 квітня 2018 року м.Балта Одеської області
Балтський районний суд Одеської області в складі
ГОЛОВУЮЧОГО СУДДІ ОСОБА_1
ЗА УЧАСТЮ СЕКРЕТАРЯ ОСОБА_2
ПРОКУРОРА ОСОБА_3
ПОТЕРПІЛОГО ОСОБА_4
ПРЕДСТАВНИКА ПОТЕРПІЛОГО АДВОКАТА ОСОБА_5
ЗАХИСНИКІВ - АДВОКАТІВ ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
ОБВИНУВАЧЕНИХ ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК України,
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Актове Вознесенського району Миколаївської області, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_3 , раніше судимого: 1)17.10.2006. Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст..75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 2)13.07.2007. Балтським районним судом Одеської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, згідно ст..75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки; 3)10.12.2008. Балтським районним судом Одеської області за ст..186 ч.2, 71 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі; 4)09.09.2013. Малиновським районним судом м.Одеси за ст..391, 71 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі; 5)11.03.2014. Балтським районним судом Одеської області за ч.2 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт; 6) 13.02.2015. Котовським міськрайонним судом за ч.2 ст.389 КК України до 1 року обмеження волі,
-обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.289 КК України,
Крім того, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 органами досудового розслідування обвинувачуються в тому, що після скоєння вказаних дій за попередньою змовою та спільно з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та з особою, кримінальне провадження відносно якої закрите на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю, з метою заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_15 завдали ударів останньому, спричинивши тілесні ушкодження, та заволоділи автомобілем «Audi A-6» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , спричинивши Підмогильному матеріальні збитки в розмірі 121262 грн.
Також ОСОБА_13 обвинувачується в тому, що він у невстановлений досудовим слідством час, у невстановленому місці та при невстановлених обставинах придбав пістолет марки «ПСШ 790», калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_2 , що являється нестандартною, короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, виготовлений промисловим способом, виробництва СП (Шмайсер), в конструкцію якого саморобним способом були внесені конструктивні зміни, не передбачені заводом-виробником, а саме заміна каналу ствола, для стрільби придатний, який носив при собі. Вранці 26.03.2017. ОСОБА_13 з дозволу власника ОСОБА_17 , керуючи його автомобілем ВАЗ 2107 держномер НОМЕР_3 , тримав вказаний пістолет та два патрони до нього між водійським та пасажирським сидіннями, однак був затриманий працівниками поліції, які під час огляду автомобіля виявили та вилучили вказаний пістолет.
Обвинувачений ОСОБА_13 винним себе у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав та пояснив, що йому зателефонували раніше незнайомі особи, як потім він дізнався, їх називали «Нємєц» і « ОСОБА_18 », та запропонували приїхати до с.Пасат Балтського району з метою знайомства, на що він погодився. Разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_19 автомобілем БМВ, належним останньому, вони поїхали з м.Балта до с.Пасат, де зупинилися при в`їзді в село. До них під`їхали «Сулейман» та «Нємєц» автомобілем «Жигулі», разом з якими вони поїхали до с.Пасат до вказаного останніми домогосподарства. Там було багато людей, серед яких знаходився раніше йому незнайомий ОСОБА_15 «Сулейман» та «Нємєц» стали з`ясовувати з ОСОБА_15 питання щодо бійки між ним та їхніми родичами, при цьому повідомили, що ОСОБА_15 винен їм гроші через цей інцидент, на що останній погодився сплатити 15 тис.грн. Потім «Нємєц», «Сулейман», ОСОБА_15 , він та інші особи зайшли до будинку, там продовжували розмову. Через деякий час він разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_19 повернувся до м.Балти, де разом з іншими особами перебували в кафе на автостанції. Згодом туди приїхали «Сулейман» та «Нємєц», хтось із них (хто точно, він не пам`ятає) залишив їм 1 тис. грн.. на придбання сигарет та спиртних напоїв, при цьому повідомив, що це частина грошей із суми 4 тис.грн, яку їм дав ОСОБА_15 . Він не вимагав гроші у потерпілого, не висловлював погрози на його адресу, в с.Пасат знаходився з метою знайомства з « ОСОБА_20 » та « ОСОБА_18 ». Про те, що у ОСОБА_15 забрали автомобіль, він не знав. 26 березня 2017 року він також знаходився в м.Балті на автостанції, попросив автомобіль ВАЗ свого знайомого ОСОБА_21 , щоб поїхати в центр міста, де мав забрати іншого знайомого ОСОБА_22 . Коли він разом із ОСОБА_23 та іншою особою, прізвище якої він не пам`ятає, повернувся на автостанцію, його затримали працівники поліції та доставили до відділу поліції. Згодом він дізнався, що в салоні автомобіля був виявлений пістолет. Кому цей пістолет належить, йому не відомо, він не має до нього будь-якого відношення та не бачив його.
Обвинувачений ОСОБА_14 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів не визнав та пояснив, що він разом з ОСОБА_19 знаходився на території автостанції, там зустріли ОСОБА_13 , після чого автомобілем ОСОБА_19 поїхали до с.Пасат, де біля зупинки зустріли раніше незнайомих їм людей, разом з якими поїхали до вказаного останніми домогосподарства. З якою метою вони туди приїхали, йому невідомо. Там перебувала велика кількість людей, що перебували в нетверезому стані. Також там знаходився його знайомий ОСОБА_24 , а також раніше йому незнайомий ОСОБА_15 , який приїхав на автомобілі «Ауді». ОСОБА_15 розмовляв з особами, яких називали « ОСОБА_25 » та « ОСОБА_18 », про що вони говорили, йому невідомо. Зі слів ОСОБА_24 він дізнався, що був якийсь конфлікт та бійка у ОСОБА_15 . Потім він разом з іншими особами, зокрема, ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , «Нємцем», «Сулейманом», зайшов до будинку. З якою метою він заходив у двір та до будинку, пояснити не може. Там була розмова про неналежну поведінку ОСОБА_15 , але він у розмові участі не приймав. Розмова була на підвищених тонах, мови про гроші він не чув. Періодично він виходив з будинку, так як у нього дзвонив телефон, потім повертався. Через нетривалий проміжок часу він, ОСОБА_13 та ОСОБА_19 повернулися до м.Балти на автостанцію, інші особи залишилися. Згодом на автостанцію приїхав ОСОБА_15 разом з «Нємцем» та «Сулейманом» та ще деякими особами, яких він бачив у с.Пасат. «Нємєц» та «Сулейман» спілкувалися з ними, про що саме, він не чув. Він не бачив, чи хтось залишав гроші. Також йому невідомо про заволодіння автомобілем потерпілого.
Не дивлячись на невизнання обвинуваченими, їх вина у вчиненні вимагання повністю підтверджена наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що у нього в травні 2016 року був конфлікт із сім`єю ОСОБА_26 та ОСОБА_16 в с.Пасат Балтського району, що переріс в бійку, внаслідок якої він та його знайомий ОСОБА_27 отримали тілесні ушкодження та проходили лікування в Балтській ЦРЛ. До них в лікарню приїздив ОСОБА_16 разом із раніше йому незнайомими особами, одного з яких називали « ОСОБА_18 », іншого « ОСОБА_25 », з метою мирного врегулювання виниклого між ними конфлікту, вони примирилися. 03.06.2016 р., коли він із своїми знайомими перебував у м.Києві, йому зателефонував його знайомий ОСОБА_24 та повідомив, що йому необхідно зустрітися із «Сулейманом» та «Нємцем». Він разом із своїми знайомими ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 його автомобілем «Ауді-6» приїхали в с.Андріяшівка Балтського району, де на них очікували вказані особи та ОСОБА_31 . За їхньою вказівкою поїхали до с.Пасат Балтського району. По дорозі їх чекали раніше йому незнайомі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , якого називали « ОСОБА_32 », разом із водієм ОСОБА_33 на автомобілі марки БМВ. «Сулейман» та «Нємєц» поспілкувалися з ОСОБА_13 та всі поїхали до домогосподарства ОСОБА_16 . Там йому «Сулейман» відрекомендував ОСОБА_34 , повідомив, що той «дивиться за порядком в Балті, до нього звертаються, якщо потрібно вирішити якісь питання», а ОСОБА_14 як помічника ОСОБА_13 . ОСОБА_13 став розпитувати його про обставини конфлікту, який був між ним, ОСОБА_16 і ОСОБА_26 , та яким чином вони мають владнати цей конфлікт, він відповів на його питання та повідомив, що вони примирилися. Спочатку спілкувалися на подвір`ї, а потім ОСОБА_13 , ОСОБА_35 , «Нємєц», «Сулейман», інші особи, що приїхали з ними, та він зайшли до будинку, де «Сулейман» та «Нємєц» повідомили, що він винен їм 50 тис.грн, так як були потрачені кошти на їхні приїзди для врегулювання конфлікту, сплату штрафу через виниклий конфлікт. «Нємєц» чи «Сулейман» запитали ОСОБА_14 , що він би зробив із ним в такій ситуації, на що ОСОБА_14 відповів, що вивіз би його і побив. Він повідомив, що такої суми в нього немає, тоді вони зменшили суму до 30 тис.грн., а потім до 15 тис. грн.. При цьому висловлювали погрози на адресу його сім`ї, якщо він не віддасть таку суму до кінця місяця. «Сулейман» пригрозив, що якщо він не віддасть гроші, ОСОБА_36 знайде його та його сім`ю. Він був змушений погодитися сплатити їм таку суму, при цьому ОСОБА_13 попереджав його, щоб він їх не обманув. Після цього вийшли з будинку, «Сулейман» сказав, щоб він залишив їм свій автомобіль, після його запитання, чому він має залишати автомобіль, «Сулейман» завдав йому декілька ударів від яких він упав, у нього з кармана випали ключі від автомобіля та документи, хтось із цих осіб їх забрав. Потім із салону його автомобіля переклали речі, належні йому та особам, що з ним приїхали, до автомобіля «Москвич», хтось із жителів с.Пасат відвіз цим автомобілем ОСОБА_28 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , а його автомобіль «Ауді-6» залишився в с.Пасат. При цьому він не бачив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 «Нємєц» сказав, що він винен їм ще кошти на бензин, він відповів, що грошей у нього немає, тоді той запитав у осіб, що з ним приїхали, чи є у них кошти, на що ОСОБА_39 відповів, що є гроші на банківській картці. За вказівкою ОСОБА_40 передав йому свою банківську картку та повідомив ПІН-код, після чого він разом із « ОСОБА_18 » та « ОСОБА_20 » їхнім автомобілем ВАЗ поїхали в м.Балту до банкомату «ПриватБанку». Де саме під час цих подій перебували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , він не бачив. Приїхавши до банкомату, він зняв із картки ОСОБА_41 4000 грн. та передав їх « ОСОБА_18 ». Після цього його повезли на автостанцію, де їх очікували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші особи, ОСОБА_13 попередив, щоб він з приводу цих подій нікуди не звертався. Потім «Сулейман» та «Нємєц» знову повезли його в с.Пасат, де розмовляли з ним до 4 години ранку, потім ОСОБА_24 відвіз його додому. Наступного дня він звернувся до Балтського ВП ГУНП, однак там йому порадили подати відповідну заяву до правоохоронних органів у м.Одесі. Коли він поїхав до м.Одеси, йому зателефонував ОСОБА_13 та запитав, чи подавав він заяву відносно них. Також йому періодично телефонував «Нємєц», нагадував, що він повинен сплатити 15 тис. грн.., але він відповідав, що в нього грошей немає. Після того, як ОСОБА_13 був затриманий, йому зателефонувала незнайома особа, повідомила, що ОСОБА_13 затримали, та запитала, на яких умовах він хоче вирішити питання стосовно свого автомобіля, та чи погодиться він, якщо замість його автомобіля йому повернуть інший, а саме автомобіль ОСОБА_13 . До теперішнього часу автомобіль йому не повернули. Він повернув ОСОБА_42 4 тис. грн.
Свідок ОСОБА_43 пояснив, що в травні 2016 року він прийшов до своєї матері, яка проживає в с.Пасат Балтського району, там була бійка між його братами та ОСОБА_15 , потім вони примирилися. За декілька тижнів після бійки з Миколаївської області приїхали їхні двоюрідні брати ОСОБА_44 , якого називали « ОСОБА_18 », та ОСОБА_45 , якого називали « ОСОБА_25 ». «Сулейман» викликав ОСОБА_15 з м.Києва, вони спілкувалися в с.Пасат, потім «Сулейман» забрав у ОСОБА_15 автомобіль. ОСОБА_13 при цьому сказав «Сулейману», щоб він не забирав автомобіль у ОСОБА_15 . Однак після того, як ОСОБА_13 поїхав, «Сулейман» забрав автомобіль у потерпілого.
Свідок ОСОБА_46 пояснив, що 8 травня 2016 року він побився з ОСОБА_15 та ОСОБА_27 , останні потрапили до лікарні. Його родичі: ОСОБА_44 , якого називали « ОСОБА_18 », та ОСОБА_45 , якого називали « ОСОБА_25 », приїхали поговорити відносно виниклого конфлікту з ОСОБА_15 . Він повідомляв «Сулейману», що в них немає ніяких претензій до ОСОБА_15 . Також на прохання « ОСОБА_18 » приїхали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Розмовляли з ОСОБА_15 в будинку, туди зайшли крім ОСОБА_15 « ОСОБА_18 », «Нємєц», ОСОБА_13 , можливо, ОСОБА_14 . Він до будинку не заходив, про що була розмова, не чув. В будинку вказані особи перебували приблизно годину. Коли вийшли з будинку, ОСОБА_13 одразу поїхав. Він чув, що « ОСОБА_18 » вимагав у ОСОБА_15 кошти на бензин, потім «Сулейман» разом із ОСОБА_15 їздили до м.Балта, а коли повернулися, «Сулейман» сів за кермо автомобіля ОСОБА_15 та поїхав до м.Миколаєва, а ОСОБА_15 поїхав додому.
Свідок ОСОБА_27 пояснив, що 8 травня 2016 року він їхав у с.Пасат Балтського району, зустрів свого знайомого ОСОБА_15 , який повідомив, що він побився в с.Пасат. Оскільки особи, з якими побився ОСОБА_15 , були його знайомими, він запропонував повернутися до них з метою владнання конфлікту. Однак коли вони приїхали, бійка там продовжувалася, під час бійки він отримав вогнепальне поранення, з яким потрапив до лікарні. Там же лікувався і ОСОБА_15 . До них приїхав « ОСОБА_18 » разом з іншими особами, попросив забрати заяву з поліції, вони погодилися. За деякий час він дізнався (від кого саме, не пам`ятає), що у ОСОБА_15 забрали автомобіль.
Свідок ОСОБА_47 пояснив, що 3.06.2016. приблизно о 19 год. він разом із ОСОБА_15 , ОСОБА_28 та ОСОБА_48 приїхали до ОСОБА_24 в с.Андріяшівка Балтського району згідно вимоги останнього до ОСОБА_15 . Там на ОСОБА_15 очікував ОСОБА_24 , особи, яких називали « ОСОБА_25 » та « ОСОБА_18 », які запропонували ОСОБА_15 поїхати в с.Пасат Балтського району поговорити. По дорозі їх очікували ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , з ними спілкувався «Сулейман». Всі разом поїхали до домогосподарства ОСОБА_16 . Він чув розмову про гроші, а саме від ОСОБА_15 вимагали привезти гроші, в іншому випадку з ним будуть говорити по-іншому. Потім ОСОБА_15 разом з цими особами зайшов до будинку. Коли вийшли з будинку, «Сулейман» сказав, що ОСОБА_15 має залишити їм автомобіль та сплатити 15 тис.грн., «Нємєц» вдарив ОСОБА_15 , той упав, з кармана випали ключі від автомобіля та документи, «Сулейман» забрав їх. Потім за вказівкою «Сулеймана» та «Нємца» із салона автомобіля ОСОБА_15 вони забрали свої речі, переклали їх до автомобіля «Москвич», цим автомобілем їх відвезли додому, а ОСОБА_15 разом із «Сулейманом» та іншими особами поїхав до м.Балти.
Свідок ОСОБА_28 пояснив, що 3 червня 2016 року він разом із своїми знайомими ОСОБА_15 , ОСОБА_30 та ОСОБА_49 (прізвище якого йому невідоме) поверталися з м.Києва автомобілем Ауді, належним ОСОБА_15 , останньому хтось телефонував. Вони приїхали в с.Андріяшівка Балтського району до домогосподарства ОСОБА_24 , де ОСОБА_15 очікували незнайомі особи на автомобілі ВАЗ 2107, які поспілкувалися з ОСОБА_15 та повідомили про необхідність поїхати до с.Пасат для вирішення якогось питання. Всі разом двома автомобілями: Ауді та ВАЗ 2107 поїхали до с.Пасат, де на території вказаного цими незнайомими особами домогосподарства було багато незнайомих йому людей. Туди ж автомобілем БМВ приїхали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які разом з ОСОБА_15 зайшли у двір та спілкувалися з ним. Він залишався біля автомобіля, чув крики у дворі, потім ОСОБА_15 разом з іншими особами (якими саме, він не бачив) зайшли до будинку, де знаходились приблизно годину. Коли вийшли з будинку, чоловік, який спілкувався з ОСОБА_15 в с.Андріяшівка, забрав у ОСОБА_15 ключі та документи на автомобіль. Його, ОСОБА_38 та ОСОБА_50 автомобілем «Москвич» відвезли до с.Бендзарі, де вони приблизно протягом 4 годин очікували на ОСОБА_15 , а коли ОСОБА_24 привіз ОСОБА_15 , той повідомив їм, що його побили, забрали автомобіль та гроші.
Свідок ОСОБА_24 пояснив, що 3 червня 2016 року до нього приїхали особи, які назвалися «Нємєц» і « ОСОБА_18 », сказали викликати на зустріч ОСОБА_15 , а коли той приїхав, сказали їхати до с.Пасат. Там «Сулейман» повідомив ОСОБА_15 , що він винен 15 тис. грн за бійку. Під час цієї розмови були присутні серед інших осіб ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Потім ОСОБА_15 разом з іншими особами (якими саме, він не пам`ятає) зайшов до будинку. Коли він вийшов, повідомив, що потрібно віддати 15 тис. грн.. «Сулейман» завдав удару в живіт ОСОБА_15 , також сказав, що забирає автомобіль останнього. При цьому ОСОБА_13 зауважив, що автомобіль забирати не потрібно, та «Сулейман» заперечив, що вирішить це питання самостійно. ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поїхали, а «Сулейман» наказав ОСОБА_15 забрати свої речі із салона, автомобіль залишити. Після цього ОСОБА_15 забрав свої речі та переклав їх до автомобіля «Москвич». Потім на вимогу «Сулеймана» ОСОБА_15 взяв у ОСОБА_37 банківську картку, після чого «Нємєц», «Сулейман», ОСОБА_15 та він поїхали до м.Балта до банкомату, де потерпілий зняв з банківської картки 4 тис. грн.. та передав їх « ОСОБА_18 ». Після цього поїхали на територію автостанції, де в приміщенні їх очікували ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші особи, «Сулейман» зайшов до них, а коли повернувся, повідомив, що 1 тис. грн. він залишив ОСОБА_13 . Після цього його автомобілем «Москвич» підвезли додому, а через декілька годин йому зателефонував ОСОБА_15 , на прохання якого він своїм автомобілем поїхав до с.Пасат та забрав звідти ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_19 пояснив, що 3 червня 2016 року на прохання ОСОБА_13 він своїм автомобілем БМВ з автостанції м.Балта возив ОСОБА_13 та ОСОБА_14 до с.Пасат Балтського району, там зачекав їх, потім повернулися до м.Балта. З якою метою ОСОБА_13 та ОСОБА_14 їздили туди, йому не відомо.
Свідок ОСОБА_51 пояснив, що приблизно в лютому 2017 року до нього додому приїздили незнайомі 2 особи та запитували номер телефону ОСОБА_15 , але в нього цього номера не було.
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 3 лютого 2017 року потерпілий ОСОБА_15 упізнав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як одних із осіб, які заволоділи його транспортним засобом (т.2 а.с.13-18).
Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 3 лютого 2017 року ОСОБА_47 упізнав ОСОБА_14 та ОСОБА_13 як одних із осіб, що заволоділи транспортним засобом ОСОБА_15 (т.2 а.с.20-25).
Відповідно до протоколів пред`явлення особи для впізнання від 3 лютого 2017 року ОСОБА_28 упізнав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як одних із осіб, що заволоділи транспортним засобом ОСОБА_15 (т.2 а.с.26-31).
Згідно протоколів пред`явлення особи для впізнання від 10 квітня 2017 року ОСОБА_46 упізнав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 як осіб, що заходили до його будинку разом із ОСОБА_45 та ОСОБА_52 , а також ОСОБА_15 в той день, коли забрали автомобіль у ОСОБА_15 (т.2 а.с.110-115).
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10 квітня 2017 року ОСОБА_43 упізнав ОСОБА_13 як особу, що разом із ОСОБА_45 та ОСОБА_52 спілкувалися у дворі домогосподарства його матері з ОСОБА_15 в день, коли відбувалися події щодо автомобіля ОСОБА_15 (т.2 а.с.116-118).
З протоколу слідчого експерименту від 9 квітня 2017 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_15 показав, що «Сулейман», «Німець», ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вимагали у нього грошові кошти, погрожуючи при цьому фізичною розправою. Потім «Сулейман» та «Німець» в присутності ОСОБА_13 та «Шахтаря» сказали, що забирають його автомобіль. А також, що він зняв у банкоматі 4000 грн, які передав « ОСОБА_18 », після чого вони поїхали до приміщення по АДРЕСА_4 , де частину грошей отримав ОСОБА_13 (т.2 а.с.124-138).
Оцінюючи в сукупності всі досліджені докази, суд вважає встановленим, що своїми навмисними діями, які виразились у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчинене за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, а ОСОБА_14 , крім того, повторно.
Разом з тим, в обвинувачення вмінено вчинення дій майнового характеру, обмеження прав, свобод потерпілого. Вказані ознаки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи, так як підтверджено тільки вимогу передачі майна з погрозою насильства над потерпілим, тому вказані ознаки підлягають виключенню з обвинувачення..
Крім того, ОСОБА_13 також вмінено кваліфікуючу ознаку повторності. Разом з тим попередні судимості ОСОБА_13 на момент вчинення злочину були погашені, відповідно до ст..89 КК України він вважається особою, що не має судимості, отже згідно примітки до ст..185 КК України та ч.4 ст.32 КК України така кваліфікуюча ознака відсутня, тому підлягає виключенню з обвинувачення.
Також ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, в ОСОБА_13 також за ч.1 ст.263 КК України.
В обґрунтування обвинувачення за ч.2 ст.289 КК України стороною обвинувачення, крім вищезазначених, надано такі докази.
Згідно протоколу огляду від 16.05.2017. був оглянутий автомобіль марки «Audi А6 С4», 1995 р. випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_4 , з бензиновим силовим агрегатом об`ємом 2,8 літра, який на момент огляду знаходиться на автостоянці навпроти адміністративної будівлі Подільського ВП ГУНП в Одеській області за адресою Одеська область м.Подільськ вул..Соборна,74. Автомобіль вилучений в Подільський ВП ГУНП в Одеській області та на підставі рішення суду направлений на майданчик тимчасового утримання. (т.2 а.с.56-61).
Зі змісту вказаного протоколу та інших наданих стороною обвинувачення доказів не вбачається, яким чином цей автомобіль був виявлений, в кого вилучений, чому він знаходився саме біля будівлі відділу поліції, що позбавляє суд можливості переконатися у допустимості доказу.
Згідно копії постанови серії БР №261822 ОСОБА_53 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП за керування автомобілем «Audi», номерний знак НОМЕР_1 без посвідчення водія відповідної категорії та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (т.2 а.с.62).
Ухвалою слідчого судді від 24.01.2017. накладено арешт на вказаний автомобіль (т.2 а.с.66-67), тобто арешт було накладено на автомобіль як на тимчасово вилучене майно ще 24.01.2017., разом з тим протокол огляду, відповідно до якого автомобіль вилучався, складений тільки 16.05.2017; постановою слідчого від 16.05.2017. автомобіль визнаний речовим доказом та переданий на відповідальне зберігання до арештмайданчика (т.2 а.с.68-71).
Згідно висновку №16052017-1 від 16.05.2017. про оцінку транспортного засобу ринкова вартість автомобіля «Audi А6», 1995 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_4 , станом на 03.06.2016. склала 121261 грн. (т.2 а.с.76-88).
Відповідно до висновку №16052017-2 від 16.05.2017. вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «Audi А6», 1995 р. випуску, чорного кольору, реєстраційний номер. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_4 склала 8694,00 грн. (т.2 а.с.89-109).
Таким чином експертизи проведені в той же день, що автомобіль був вилучений, в чому була необхідність його поміщення на штрафмайданичик, а не повернення на зберігання потерпілому відповідно до ст..100 КПК України, що тягне за собою додаткові витрати, є незрозумілим, тим більше, що ухвалою слідчого судді від 24.01.2017. визначено, що після виконання всіх необхідних слідчих (розшукових), процесуальних дій повернути вищезазначене майно власникам на відповідальне зберігання до вирішення справи по суті. Тим не менше, автомобіль протягом 11 місяців продовжує зберігатися на штрафмайданчику.
Дослідивши надані сторонами провадження докази, суд приходить до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_13 та ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.
Так, обвинувачені заперечують свою причетність до його вчинення.
Допитані в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 та свідки не підтвердили той факт, що обвинувачені вчинили будь-які дії, спрямовані за заволодіння транспортним засобом, в тому числі сприяли іншим особам у його заволодінні, натомість пояснили, що вимоги щодо передачі автомобіля висловлювала особа, яку називали « ОСОБА_18 ». У потерпілого забирали автомобіль після того, як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поїхали.
Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_43 , крім того, пояснили, що почувши від «Сулеймана» намір забрати у потерпілого автомобіль, ОСОБА_13 зауважив, що цього не потрібно робити, після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 одразу поїхали.
Отже доводи сторони обвинувачення у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, ніякими об`єктивними доказами не підтверджені, грунтуються на припущеннях, що протирічить вимогам ст..62 Конституції України, тому не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку.
Крім того ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, в підтвердження чого надано такі докази.
Свідок ОСОБА_54 пояснив, що в ніч з 25 на 26 березня 2017 року він приїхав до м.Балти в особистих справах, там він перебував до ранку наступного дня, в центрі міста зустрів ОСОБА_13 , який їхав автомобілем ВАЗ 2107 та запропонував підвезти додому до м.Подільська. Він сів до автомобіля ОСОБА_13 на заднє пасажирське сидіння справа, на передньому пасажирському сидінні сидів незнайомий йому чоловік, та коли вони за декілька хвилин доїхали на територію автостанції в м.Балті, ОСОБА_13 затримали працівники поліції. Їх доставили до Балтського ВП ГУНП, де згодом від працівників поліції він дізнався, що в салоні автомобіля виявили зброю. Він зброї в автомобілі не бачив, як вона туди потрапила та кому належить, йому невідомо.
Свідок ОСОБА_55 пояснив, що 26.03.2017. приблизно о 6-7 год. ранку він приїхав своїм автомобілем ВАЗ-2107 білого кольору до м.Балта, де на території автостанції зустрівся з ОСОБА_13 , який мав намір придбати його автомобіль. З метою перевірки технічного стану автомобіля ОСОБА_13 сів за його кермо та поїхав, а він залишився на території автостанції. Приблизно за 15-20 хвилин ОСОБА_13 заїхав на територію автостанції, з ним в салоні автомобіля, крім ОСОБА_13 , були ще 1 чи 2 особи, і в цей час його одразу затримали працівники поліції, які сіли за кермо та до салону автомобіля та поїхали до райвідділу поліції. Він також пішов туди та повідомив працівникам поліції, що автомобіль належить йому. За деякий час у його присутності був проведений огляд автомобіля, в салоні виявлена зброя - пістолет, набої, згортки з речовиною рослинного походження, які знаходилися в підлокітнику між водійським та переднім пасажирським сидіннями. Працівники поліції запитали, кому вона належить, на що він відповів, що не знає, так як у нього зброї не було. Чи був присутнім при огляді ОСОБА_13 , він не пам`ятає. Напередодні його автомобілем користувався його батько. Також раніше салон його автомобіля оглядали інші особи, які мали намір його придбати.
Як вбачається з протоколу огляду місця події від 26.03.2017. в період часу з 9 год. 40 хв до 10 год 20 хв за участю власника ОСОБА_56 був проведений огляд автомобіля ВАЗ 2107 держномер НОМЕР_3 , який розташований в м.Балті по вул..Поштова,23. При огляді салону автомобіля в підлокітнику між водійським та пасажирським сидіннями виявлено пістолет ПСШ 790, в рукоятці пістолета знаходиться магазин із 2 набоями з маркуванням ПС 9, 9 мм РА (т.2 а..с.35-36)
Згідно висновку №431-Б від 28.04.2017. судової балістичної експертизи вилучений пістолет являється нестандартною короткоствольною, гладкоствольною вогнепальною зброєю, самозарядним пістолетом «ПСШ 790» калібру 9 мм Р.А. № НОМЕР_5 , виготовлений промисловим способом, виробництва СП (Шмайсер), в конструкцію якого саморобним способом були внесені конструктивні зміни, не передбачені заводом-виробником, а саме заміна каналу ствола. (т.2 а.с.40-46).
Постановою слідчого від 08.06.2017. пістолет та набої визнані речовими доказами та передані на зберігання до камери зберігання речових доказів Подільського ВП ГУНП в Одеській області (т.2 а.с.50-55). Вказані речові докази були безпосередньо оглянуті в судовому засіданні.
Встановлені в судовому засіданні обставини вказують на відсутність об`єктивних даних, які б підтверджували, що саме ОСОБА_13 придбав, зберігав та носив зазначену зброю без передбаченого законом дозволу.
Так обвинувачений заперечує, що виявлена в салоні автомобіля зброя належить йому, жоден із свідків не підтвердив, що зброю зберігав, носив чи придбав саме ОСОБА_13 . Автомобіль йому не належить, як вбачається з показів самого ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_56 , автомобіль був переданий ОСОБА_13 приблизно за 15-20 хв до затримання працівниками поліції; після затримання з території автостанції м.Балти до Балтського ВП ГУНП автомобілем керували працівники поліції, його огляд був проведений на території ВП ГУНП за декілька годин після затримання, доказів того, що до салону автомобіля не мали доступу сторонні особи, не надано, що викликає сумнів у тому, що зброю придбав, носив та зберігав саме ОСОБА_13 , тому вищезазначені докази не підтверджують беззаперечність вини обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до ст..62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно ст..17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Як визначено п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Ч.3 ст.373 КПК України встановлено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Оцінюючи докази, суд за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального правопорушення в їх сукупності, керуючись законом, дійшов висновку, що доказів вини ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289 та ч.1 ст.263 КК України, а ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, не було здобуто, а обсяг обвинувачення їх у вчиненні вказаних злочинів не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченим за ч.2 ст.189 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, відповідно до ст..12 КК України відноситься до тяжких злочинів.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , суд відносить наявність у нього захворювання, обставин, що обтяжують його покарання, суд не вбачає.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_14 , суд не вбачає. Суд констатує, що ОСОБА_14 раніше судимий за вчинення умисних злочинів, і ці судимості не вплинули на кваліфікацію злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, але враховуючи, що в обвинувальному акті стороною обвинувачення не зазначається обставина, яка обтяжує його покарання, - рецидив злочинів, суд також не враховує цю обставину, як таку, що обтяжує його покарання, отже обставин, що обтяжують його покарання, немає.
Також при призначенні покарання суд враховує характер та ступінь участі, роль кожного із обвинувачених у вчиненні злочину. Так ступінь і характер суспільної небезпеки кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_57 та ОСОБА_14 , які не були його організаторами, їх роль у вчиненні злочину є менш значущою у співвідношенні з іншими співучасниками.
Також суд враховує досудові доповіді відділів з питань пробації, згідно яких відбування покарання ОСОБА_14 без позбавлення або обмеження волі створює критично потенційну небезпеку для суспільства та окремих його членів та високу ймовірність скоєння повторного правопорушення (т.1 а.с.166-169).
Відповідно до висновку уповноваженого органу з питань пробації відносно ОСОБА_13 відбування покарання обвинуваченим без позбавлення волі неможливе та становить небезпеку для суспільства та окремих його членів, тому застосування іспитового строку можливе лише у винятковому порядку за умови додаткових обов`язків та застосування додаткових заходів, що необхідні для мінімізації виявлених факторів ризику.(т.1 а.с.171-173).
Суд, враховуючи вказану досудову доповідь, зважає на те, що одним із факторів, що став підставою для відповідного висновку, стали попередня судимості обвинуваченого ОСОБА_13 , однак як уже зазначалося вище, попередні судимості ОСОБА_13 погашені, відповідно до ст..89 КК України він вважається особою, що не має судимості.
За таких обставин суд вважає за необхідне призначити обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 покарання у виді позбавлення волі, так як тільки такий вид кримінального покарання є необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів, в нижній межі санкції ч.2 ст..189 КК України.
Враховуючи вищезазначені обставини, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_13 , суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, тобто застосування відносно нього звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України (в ред..Закону від 26.11.2015 № 838-VIII) у строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підлягає зарахуванню період попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді на майно, підлягає скасуванню.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд враховує недоведеність вини обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, тому позовні вимоги в частині відшкодування витрат на ремонт автомобіля та витрат у зв`язку із його зберіганням на штрафмайданчику відповідно до ч.3 ст.129 КПК України підлягають залишенню без розгляду.
Вимоги в частині стягнення заподіяних збитків у сумі 4000 грн. підлягають задоволенню, оскільки ці збитки потерпілому завдані внаслідок злочинних дій обвинувачених.
Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 тис. грн., суд враховує, що такі вимоги заявлені через завдання моральної шкоди заподіянням тілесних ушкоджень, вилученням автомобіля та позбавленням у зв`язку з цим можливості протягом тривалого часу використовувати автомобіль, а також внаслідок вимагання грошових коштів шляхом погроз реального застосування фізичного насильства. Разом з тим в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти завдання тілесних ушкоджень потерпілому обвинуваченими, заволодіння ними транспортним засобам, а щодо погроз реального застосування насильства суд враховує ступінь вини обвинувачених, понесені потерпілим моральні переживання, порушення звичного порядку життя, і виходячи з принципів розумності та справедливості, визначає розмір моральної шкоди в 2 тис. грн.
Також потерпілим заявлено вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою його представника до суду, які відповідно до ст..124 КПК України підлягають частковому задоволенню, а саме витрати, понесені з явкою в судові засідання, разом з тим заявлені вимоги про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою до суду 31.08.2017., в сумі 499 грн та 16.03.2018. в сумі 300 грн, однак матеріали кримінального провадження не містять відомостей, які б підтверджували явку представника потерпілого в судове засідання в цей день.
Питання щодо відшкодування процесуальних витрат витрат пов`язаних із залученням експерта для проведення судової балістичної експертизи через недоведеність вини обвинуваченого залишається без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375 КПК України, суд
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 визнати винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України та призначити їм покарання у виді трьох років позбавлення волі кожному
На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_13 від відбування покарання, призначеного цим вироком, звільнити з випробуванням строком на два роки, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину, буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_13 - домашній арешт, відносно ОСОБА_14 тримання під вартою - залишити до набрання вироком чинності.
Строк відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_14 обчислювати з дня набрання вироком чинності та відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2017 року до набрання вироком чинності з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_13 строк попереднього ув`язнення з 26 березня 2017 року до 03 січня 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
ОСОБА_11 визнати невинуватим та виправдати за ч.1 ст.263 КК України та ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
ОСОБА_12 визнати невинуватим та виправдати за ч.2 ст.289 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Арешт, накладений ухвалами слідчого судді від 24.01.2017. на автомобіль «Audi А-6»; ухвалами слідчого судді від 29.03.2017. на майно, вилучене в ході обшуку у ОСОБА_13 ; від 29.03.2017. на майно, вилучене під час обшуку ОСОБА_14 - скасувати. Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 29.03.2017. на пістолет та набої, залишити до вирішення питання щодо кримінальної відповідальності інших осіб за ст..263 ч.1 КК України.
Речові докази пістолет марки ПСШ 790 з патронами, що знаходяться на зберіганні в Подільському ВП ГУНП в Одеській області, залишити на зберіганні до вирішення питання щодо встановлення особи, якій він належить; автомобіль «Audi А-6», що знаходиться на зберіганні на арештмайданчику, та оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, - повернути за належністю потерпілому ОСОБА_15 .
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 матеріальні збитки в сумі 4000 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн солідарно.
Позовні вимоги в частині відшкодування витрат на ремонт автомобіля та його збереження на арештмайданчику залишити без розгляду, в іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на користь ОСОБА_15 процесуальні витрати витрати, пов`язані з прибуттям представника потерпілого до суду, в сумі 2655,44 грн солідарно.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Балтський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_14 - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.
Копії вироку негайно вручити обвинуваченим та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку не пізніше наступного для після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
СУДДЯ