АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/501/18 Справа № 205/2374/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000460 від 18 лютого 2017 року, відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, що мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину, та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України. На підставі ст.1 п. «В» Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання.

Стрекалова визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за наступних обставин.

Обвинувачений ОСОБА_7 , згідно рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2010 року, зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_8 , до повноліття дитини, починаючи з 09 серпня 2010 року. Проте, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів. Так, у обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно довідки - розрахунку Новокодацького ВДВС ДМУЮ, станом на 31 грудня 2013 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина на суму 22 208 грн.10 коп. Крім того, продовжуючи вчиняти злочин, обвинувачений ОСОБА_7 , починаючи з 01 квітня 2014 року виплат по аліментам на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 3 роки 3 місяці та 5 днів злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав, в центр зайнятості Новокодацького району м.Дніпропетровська не звертався та заходів до працевлаштування не приймав, на попереджувальні листи Новокодацького ВДВС ДМУЮ про необхідність погашення заборгованості та сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по аліментах, станом на 05 квітня 2017 року на загальну суму 59 266 грн.49 коп.

В апеляції потерпіла просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Мотивуючи заявлені вимоги потерпіла посилається на незаконність та необґрунтованість вироку в частині призначеного покарання. ОСОБА_8 вказує на те, що суд при призначенні покарання не надав належної оцінки обставинам що його обтяжують та пом`якшують покарання. На переконання потерпілої, суд безпідставно залишив поза увагою те, що обвинувачений вчинив злочин проти малолітньої дитини, яка є інвалідом. Застосування амністії відносно обвинуваченого ОСОБА_8 також вважає безпідставним, оскільки на момент винесення вироку строк дії закону закінчився, а також у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчинені кримінального правопорушення відносно дитини, що виключає можливість звільнення його від призначеного покарання. При цьому, із застосуванням ст. 75 КК України потерпіла також не погоджується та зауважує, що після винесення вироку обвинувачений не почав виплачувати заборгованість.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи потерпілої, яка апеляційну скаргу підтримала, позицію обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги потерпілої, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілої в частині скасування вироку з підстав неправильного застосування судом Закону України «Про амністію у 2016 році», перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільненню від відбування покарання підлягають, зокрема, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які мають дітей, яким не виповнилося 18 років та відносно яких вони не позбавлені батьківських прав.

Разом з тим, вказаним законом визначено коло осіб, до яких амністія не застосовується.

Так, в згідно зі ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується, зокрема, до осіб, які мають дітей, яким не виповнилося 18 років, і вчинили злочин, що посягають на життя, здоров`я, честь, гідність чи інші охоронювані законом права та інтереси цих дітей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений має двох дітей та надав свідоцтво про народження та довідку про не позбавлення батьківських права відносно тієї, яка перебуває на його утриманні та заборгованість по сплаті аліментів якій у нього відсутня. На підставі зазначених доказів суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Між тим, погодитись з правильністю такого рішення суду колегія суддів не може, оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, об`єктом якого є суспільні відносини, що забезпечують захист майнових інтересів і прав неповнолітніх або непрацездатних дітей, які потребують допомоги та відповідно потерпілим від вказаного кримінального правопорушення є неповнолітні та непрацездатні діти. Наведене свідчить про те, що обвинувачений посягав на інтереси дитини, що в даному випадку виключає можливість звільнення останнього від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про можливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році» та, погоджуючись з доводами апеляційної скарги потерпілої, вважає, що з цих підстав вироку суду належить скасувати.

Разом з тим, з огляду на те, що потерпіла в апеляційній скарзі не порушує питання про ухвалення відносно обвинуваченого нового вироку, колегія суддів в силу вимог ст. 404 КПК України за власною ініціативою позбавлена можливості прийняти своє рішення.

За таких обставин, керуючись вимогами ч. 2 ст. 9 КПК, яка передбачає обов`язок надання належної правової оцінки обставинам кримінального провадження, а також ч. 6 ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду належить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При новому розгляді справи суду необхідно усунути зазначену вище невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини справи, перевірити доводи, які викладені в апеляційній скарзі потерпілої, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України,

колегія суддів апеляційного суду,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2017 року, відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді