Справа № 346/3630/17
Провадження № 1-кп/346/342/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні внесеному в єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000165 від 03 серпня 2017 року про обвинувачення :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, військовослужбовця за контрактом на посаді начальника радіорелейної станції взводу зв`язку центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_1 , старшого солдата, учасника АТО, раніше не судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 ККУкраїни, -
ВСТАНОВИВ:
Між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 03 серпня 2017 року укладена угода про визнання винуватості у відповідності до ст. 472 КПК України, відповідно до якої підозрюваний ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість за ст. 407 ч.4 КК України.
Стороною обвинувачення у кримінальному провадженні підозрюваному ОСОБА_5 роз`яснено положення:
- частини 2 статті 473 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: наслідки укладення та затвердження такої угоди (наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 Кримінального процесуального кодексу України, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 Кримінального процесуального кодексу України);
- частини 4 статті 394 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень (вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, в тому числі не розяснення йому наслідків укладення угоди);
- частини 3 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України., а саме: судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку (вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою - сьомою статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі не розяснення засудженому наслідків укладення угоди);
- частин 1-3, 4, 6, 7 та 8 статті 474 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: загальний порядок судового провадження на підставі угод (якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Прокурор має право відкласти направлення до суду обвинувального акта з підписаною сторонами угодою до отримання висновку експерта або завершення проведення інших слідчих дій, необхідних для збирання та фіксації доказів, які можуть бути втрачені зі спливом часу, або які неможливо буде провести пізніше без істотної шкоди для їх результату у разі відмови суду в затвердженні угоди;
- статті 475 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: вирок на підставі угоди (якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання);
Вирок на підставі угоди може бути оскаржений у порядку, передбаченому цим Кодексом, з підстав, передбачених статтею 394 Кримінального процесуального кодексу України;
- статті 476 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: наслідки невиконання угоди (у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Ухвала про скасування вироку, яким була затверджена угода, або про відмову у скасуванні вироку може бути оскаржена в апеляційному порядку.
Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом;
- статті 389-1 Кримінального кодексу України, а саме: умисне невиконання угоди про примирення або визнання винуватості (умисне невиконання засудженим угоди про примирення або визнання винуватості - карається арештом на строк до шести місяців або обмеженням волі на строк до трьох років);
- статті 63 Конституції України, а саме: підозрюваний, обвинувачений не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сімї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- статті 18 Кримінального процесуального кодексу України, а саме свобода від самовикриття (жодна особа не може бути примушена визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення або примушена давати пояснення, показання, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні нею кримінального правопорушення.
Досудовим розслідуванням установлено, що 18.09.2015 року між ОСОБА_5 та Міністерством оборони України в особі ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 укладено контракт про проходження військової служби на строк 3 (три) роки.
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 03.02.2016 року № 10-РС обвинуваченого старшого солдата ОСОБА_5 було призначено на посаду водія-електрика радіорелейної станції взводу зв`язку центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку даної військової частини. Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 від 03.02.2016 №34 старший солдат ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 15.12.2016 №259-РС старший солдат ОСОБА_5 призначений на посаду начальника радіорелейної станції взводу зв`язку центру зв`язку тилового пункту управління польового вузла зв`язку даної військової частини.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обовязком громадян України.
Проходячи військову службу у вищевказаній військовій частині обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обовязок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обовязки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обовязку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обовязків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Згідно п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обовязок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обовязкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби обвинуваченому - старшому солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо і до часу незявлення на службу останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
18 квітня 2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обовязків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин, не зявився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем постійного проживання в м. Коломия Івано-Франіквської області, де проводив час на власний розсуд.
01 серпня 2017 року о 15 год. 00 хв. обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 за сприяння працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 самостійно з`явився до військової прокуратури ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ).
02.08.2017 року о 09 год. 00 хв. обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 повернувся до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та приступив до виконання службових обовязків.
Таким чином, обвинувачений старший солдат ОСОБА_5 18.04.2017 року о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обовязків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не зявився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 15 год. 00 хв. 01.08.2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в м. Коломия Івано-Франківської області.
Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України, в обсязі згідно повідомленої йому підозри від 03.08.2017 року, а саме в тому, що він 18.04.2017 року о 09 год. 00 хв., діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проходячи військову службу за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обовязків військової служби, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не зявився вчасно на службу до розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та незаконно, без поважних причин перебував поза розташуванням військової частини до 15 год. 00 хв. 01.08.2017 року, тобто тривалістю понад один місяць, проводячи час на власний розсуд за місцем постійного проживання в м. Коломия Івано-Франківської області, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, сторони узгодили покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України у межах санкції ч.4 ст. 407 КК Україи у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, враховуючи особу підозрюваного, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, а також те що обвинувачений являється учасником АТО, має на утриманні одну малолітню дитину, сторони дійшли згоди про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік.
Обвинувачений ОСОБА_5 згідний на призначення зазначеного покарання.
Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості.
Захисник просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та подав в судовому засіданні клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.407 КК України згідно ст. 2 ЗУ "Про амністію в 2016 році".
Обвинувачений в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та просив затвердити угоду про визнання винуватості, йому є зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, крім того просив суд застосувати по відношенню до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» .

Прокурор не заперечив щодо застосування щодо обвинуваеного ОСОБА_5 Закону України «Про амністію у 2016 році» .

Відповідно до ст. 468 ч.1 п.2 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 ч.4 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши угоду про визнання винуватості, переконався, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України є правильною, злочин у вчиненні якого він визнав себе винуватим є тяжким, а шкода завдана лише державним та суспільним інтересам, зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України, обвинувачений цілком розуміє права, передбачені ст. 474 ч.4 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди визначені ст. 473 КПК України і умисного невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільними, відповідають інтересам суспільства та не порушують прав свобод та інтересів сторін та інших осіб, а тому є підстави для її затвердження, визнання винуватим ОСОБА_5 за ст. 407 ч. 4 КК України, призначення узгодженого сторонами покарання у межах санкції ч.4 ст. 407 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України враховуючи особу обвинуваченого, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та беззастережне визнання ним винуватості, а також те, що обвинувачений являється учасником АТО, має на утриманні одну малолітню дитину слід звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.
Окрім того, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 є учасником АТО, що підтверджується копією війскового квитка серії НОМЕР_2 та посвідченням серії НОМЕР_3 від 30.11.2016 року, скоїв злочин, який не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи, обставини, які б виключали можливість застосування амністії, передбачені ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» відсутні, захисник подав клопотання про застосування щодо обвинуваченого Закону України «Про амністію у 2016 році» та обвинувачений просив суд застосувати щодо нього ЗаконУкраїни «Про амністію у 2016 році», тому суд приходить до висновку, що обвинуваченого на підставі ст.ст. 2, 15 Закону України „Про амністію у 2016 році" необхідно звільнити від відбування покарання.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.314, 368, 369, 373, 374, 394, 395, 468, 469, 474, 475, 476 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», суд, -
у х в а л и в :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 03 серпня 2017 року між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 .
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити йому покарання 3 (три) роки позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного за даним вироком, на підставі ст. 2, 15 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області.

Суддя ОСОБА_1