Ухвала іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 28 вересня 2017 року матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000866 за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції на вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Шкатово 17 Приморського краю, Російської Федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Задоволено частково цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та стягнуто з ОСОБА_7 на користь останнього 53930, 68 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 50000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено новий, яким призначено ОСОБА_7 покарання за ст. 128 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_8 100000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За обставин, встановлених судом та детально описаних у вироку суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за необережне тяжке тілесне ушкодження.

Так, 13 травня 2015 року близько 21.30 год., ОСОБА_7 знаходився на території дитячого майданчику, розташованого біля магазину за адресою: вул. Янтарна, 75-А, м. Дніпро, де в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_8 , діючи з необережності внаслідок злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання шкоди для здоров`я останнього, хоча повинен був і міг її передбачити, наніс один удар кулаком лівої руки в область обличчя потерпілому, в результаті якого він упав з висоти власного зросту та вдарився головою об бетонне покриття. Внаслідок зазначених дій, ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у виді: тяжкої закритої черепно-мозкової травми (з порушенням свідомості кома-2, порушенням дихання - трахеотомія), забою головного мозку 3-го ступеня з контузійним вогнищем забиття у лівій лобній частці по задньому краю та в задніх відділах середньої скроневої звивини, субарахноїдального крововиливу, гострої епідуральної гематоми у лівій тьмяно потиличній області, зміщення речовини головного мозку праворуч, закритого лінійного перелому тім`яної кістки ліворуч з переходом на скроневу кістку, садна в потиличній області, з розвитком в посттравматичному періоді помірних когнітивних та речових розладів, правосторонньої пірамідної недостатності, які за своїм характером відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент заподіяння.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про скасування вироку суду апеляційної інстанції і призначення нового розгляду кримінального провадження у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого внаслідок суворості. Вказує, що всупереч вимогам статей 401, 402 КПК України йому та засудженому не були направлені копії апеляційної скарги представника потерпілого та таким чином порушено право на захист. Не погоджується з призначеним апеляційним судом покаранням, та посилається на неврахуванні належним чином при обранні його виду та розміру того, що на утриманні ОСОБА_7 перебуває троє малолітніх дітей та компетентними органами вирішується питання про можливість позбавлення ОСОБА_9 їх матері, батьківських прав. Обґрунтовує безпідставність, на його думку, збільшення апеляційним судом суми стягнутої в рахунок відшкодування заподіяної потерпілому моральної шкоди.
У касаційній скарзі прокурор також просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд провадження в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Вважає необґрунтованим вирок суду в частині необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання та збільшення суми відшкодування заподіяної моральної шкоди і посилається на порушення, на його думку, вимог ст. 23 КПК України щодо безпосереднього дослідження доказів при його ухваленні.
Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, яка вважала, що оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, доведеність цього обвинувачення та кваліфікація діяння за ст. 128 КК України в касаційних скаргах не оспорюються.
Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд при виборі покарання зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції, постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 ці вимоги закону врахував не в повній мірі, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.
Зокрема, апеляційний суд дійшов висновку про те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції пославшись на обставини, які він враховує при призначенні покарання, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення засудженому саме покарання у виді громадських робіт, яке є найменш суворим видом покарання, передбаченого санкцією ст. 128 КК України. При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції не в достатній мірі врахував наслідків, що настали отримання потерпілим тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою інвалідність, хоча і внаслідок необережного їх заподіяння, але шляхом вчинення активної дії саме ОСОБА_7 за обставини, що обтяжує покарання перебування у стані алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд відзначив, що за наведених обставин, призначення ОСОБА_7 покарання у виді громадських робіт в даному конкретному випадку не є необхідним і достатнім для його виправлення та не сприятиме меті покарання попередженню вчиненню нових злочинів.
Врахувавши ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як злочин невеликої тяжкості, обставин, що пом`якшують покарання: щире каяття, повне визнання вини у скоєному, часткове відшкодування шкоди потерпілому, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, дані про особу ОСОБА_7 який на спеціальних обліках не перебуває, працює, позитивно характеризувався за місцем проживання та роботи, має на утриманні трьох малолітніх дітей, апеляційний суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі.
З висновками суду апеляційної інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання погоджується і суд касаційної інстанції, в зв`язку з чим, твердження в касаційній скарзі захисника засудженого про наявність достатніх підстав для пом`якшення призначеного йому покарання, колегія суддів вважає безпідставними та приходить до висновку, що призначене судом апеляційної інстанції покарання останньому є справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи касаційної скарги прокурора про порушення вимог ст. 23 КПК України при прийнятті рішення про необхідність призначення більш суворого покарання, оскільки такі свого підтвердження перевіркою матеріалів справи не знайшли, як і не знайшли свого підтвердження посилання в касаційній скарзі захисника про те, що всупереч вимогам ст.ст. 401, 402 КПК України йому та засудженому не були направлені копії апеляційної скарги представника потерпілого та таким чином порушено право на захист (а.с. 193).
Також, колегія суддів вважає непереконливими твердження в касаційних скаргах захисника та прокурора про необґрунтованість рішення суду в частині вирішення цивільного позову потерпілого, зокрема, про збільшення суми стягнення в рахунок відшкодування заподіяному потерпілому моральної шкоди.
Як убачається з вироку, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що за встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, його наслідків, що потягли за собою тривалі душевні страждання потерпілого, відповідатиме вимогам розумності та справедливості сума в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 100000 грн. При цьому суд керувався принципами розумності та справедливості та приймав своє рішення, безпосередньо дослідивши докази на підтвердження погіршення здібностей потерпілого та зміни способу життя останнього в результаті вчинених ОСОБА_7 дій.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у справі колегією суддів не встановлено, а тому підстав, передбачених ст. 438 КПК України для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення касаційних вимог немає.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIIІ від 02 червня 2016 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , а також прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3