Справа № 461/7801/17
пр.№ 1-кс/464/72/18
У Х В А Л А
22 січня 2018 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в :
в провадженні Сихівського районного суду м.Львова перебуває скарга ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб прокуратури Львівської області щодо невнесення до ЄРДР відомостей його заяви про вчинення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 375 КК України. Згідно ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу слідчим суддею, що здійснюватиме розгляд зазначеної скарги визначеноОСОБА_4

12.01.2018 року скаржником заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_4 з тих підстав, що суддя ОСОБА_5 тривалий час працювала в Сихівському районному суді м.Львова на посаді заступника голови суду, що згідно п.3 ч.1 ст.34 КПК України унеможливлює розгляд його скарги суддями Сихівського районного суду м.Львова. Вказана обставина ставить під сумнів об`єктивність та неупередженість як судді ОСОБА_4 , так і усіх суддів Сихівського районного суду м.Львова тому унеможливлює розгляд його скарги слідчим суддею ОСОБА_4 .

Скаржник на розгляд заяви не з`явився, зазначивши у заяві про відвід, що просить таку розглянути у його відсутності.

Прокурор в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду заяви .

Вивчивши матеріли заяви, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, які виключають участь судді в кримінальному провадженні та підстави для його відводу, зокрема: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 року у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії», тощо) важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду.
Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.
Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».
Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».
Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язані між собою (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»). Зазначену позицію Європейського суду підтримав і Верховний Суд України у справі №5-15п12 (ухвала Верховного Суду України від 01.03.2012 у справі №5-15п12).
Згідно пункту 2.5 Бангалорських принципів діяльності судді, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви у неупередженості судді.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.34 КПК України кримінальне провадження не може розглядатись судом, у якому обвинувачений чи потерпілий працює або працював .
Як вбачається із змісту скарги ОСОБА_3 така подана ним щодо невнесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей його заяви щодо вчинення кримінального правопорушення суддею Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_5 , яка тривалий час працювала на посаді заступника голови Сихівського районного суду м.Львова.
Незважаючи на те, що ст.34 КПК України регулює питання розгляду кримінального провадження, проте, зазначена обставина може поставити під сумнів об`єктивність та неупередженість судді ОСОБА_4 при розгляді скарги ОСОБА_3 .
Відтак, з метою недопущення формування думки щодо неупередженості судді у результаті розгляду даної скарги, суд вважає, що будь-яке подальше рішення по даній скарзі викликатиме сумніви в його об`єктивності та безсторонності, а тому з метою уникнення перешкод у розгляді скарги, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст.76, 81 КПК України,суд,-

у х в а л и в:
заявлений відвід слідчому судді ОСОБА_4 - задоволити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: