Справа №488/2623/15-к 09.11.2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 листопада 2017 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши матеріали кримінального провадження №00001092 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 липня 2017 року, стосовно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миколаєва, раніше судимого, працюючого слюсарем Вітовської центральної районної лікарні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6
обвинувачений ОСОБА_5
захисник ОСОБА_7
встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 06.07.2017р.
Короткий зміст вироку.
Вироком Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 7-ми років позбавлення волі.

Відповідно до ст.71 КК України до вказаного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 25.07.2002 року, і остаточно визначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», взявши його під варту із зали суду.

Зараховано до строку відбутого покарання термін затримання та перебування ОСОБА_5 під вартою у період з 16 квітня 2015 року по 06 квітня 2017 року включно, зарахувавши у строк відбутого покарання у виді позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до положень ч. 5 ст.72 КК України, в редакції, чинній на час його тримання під вартою.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 на відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином 5828,47 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави за проведення судових експертиз - 15 385,56 грн.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави в особі фінансового управління Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області кошти, витрачені Жовтневою ЦРЛ на лікування потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у сумі 6 938,81 грн.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що не погоджується з прийнятим рішення суду першої інстанції, оскільки вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню.
Вказує, що він та потерпілі були доставлені в приймальне відділення лікарні де їх роздягли, працівники міліції відразу вилучили одяг в якості речового доказу, а потім його одежа та мобільний телефон зникли, про що апелянт повідомив слідчого, проте той проігнорував цей факт.
Звертає увагу, що суд безпідставно послався, як на доказ його провини, на показання потерпілих. На думку обвинуваченого, покази потерпілих є непослідовними та протирячать один одному.
Крім того, апелянт, зазначає, що слідчий експеримент був проведений з порушенням процесуальних норм, а тому є незаконним.
Посилається на те, що допитані в судовому засіданні свідки не були присутні під час конфлікту, а про те, що трапилося дізналися з чужих слів.
Звертає увагу, що суд не допитав головних свідків по справі, оскільки сторона обвинувачення не змогла забезпечити їх явку до суду.
На думку обвинуваченого, всі по справі докази вимагають ретельної перевірки, досудове слідство проводилось в односторонньому порядку, а суд розглядаючь дану справу проявив упередженість до нього.
Обставини встановлені судом першої інстанції.
Судом визнано доведеним, що 11.04.2015 року близько 17- 50 години, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, прийшов за гаражі, розташовані у дворі багатоповерхових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де на той час потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вживали спиртні напої разом із знайомою обвинуваченого - ОСОБА_10 .

В ході розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 виникла словесна сварка. З метою припинення сварки, потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 втрутилися до цієї сварки, на що ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із потерпілими, з метою завдання тяжких тілесних ушкоджень, утримуючи в правій руці наявний при ньому ніж, умисно наніс ним один удар в область живота ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх завдання - у вигляді проникаючої колото - різаної рани черевної порожнини з пошкодженням 12-ти палої кишки. В результаті отриманого ножового поранення потерпілий ОСОБА_8 став присідати, під час чого ОСОБА_5 , продовжуючи свої злочинні дії, направлені на завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , тим же ножем наніс один удар в область шиї потерпілого, завдавши різану рану шиї, яка відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Під час завдання ОСОБА_5 ножового поранення шиї ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 , намагаючись припинити дії обвинуваченого, почав відтягувати ОСОБА_5 від ОСОБА_8 , схопивши його за тулуб ззаду, на що обвинувачений, продовжуючи свої злочинні дії, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_9 , наявним у нього в правій руці ножем наніс один удар в область живота потерпілому ОСОБА_9 , в результаті чого спричинив останньому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням поперечно ободочної кишки із внутрішньочеревною кровотечею, та тим же ножем наніс один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження, за ознакою короткочасного розладу здоров`я у вигляді колото різаної рани грудної клітини без проникнення в черевну порожнину.

Дії ОСОБА_5 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст. 121 КК України, як спричинення потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора який вважав вирок суду законним, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі обєктивно зясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані в повному обсязі, оскільки в ході перегляду вироку суду першої інстанції , апеляційним судом не було встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які моглиб потягти за собою скасування вироку, чи його зміну.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 в суді першої інстанції вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав частково та пояснив, що 11.04.2015 року вжив спиртне та по дорозі з роботи додому, за гаражами багатоповерхових будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , зустрів ОСОБА_10 , у якої раніше проживав, та в якої він мав забрати власні речі. За гаражами також знаходилися потерпілі та інші невідомі йому особи в спільній компанії. В ході розмови ОСОБА_10 почала його ображати, тому їх розмова переросла у сварку, до якої втрутилися потерпілі, як і погрожували йому розправою. Він намагався залишити їх, але був зажатий між потерпілими, через що злякався за своє життя, тому що ОСОБА_8 почав на нього кидатися, ОСОБА_9 став смикати його за куртку, намагався завалити на землю, дані особи стали його бити. ОСОБА_8 першим наніс йому удар кулаком в обличчя. ОСОБА_9 наніс удар в голову, потім схопив його рукою за шию та став валити на себе, почав викручувати руки, а він намагався вирватися. Потерпілі били його по голові і тулубу, хто конкретно та скільки ударів йому наніс, вказати не зміг, але від цих ударів він мав розсічення тканин, через що був у крові. У цей час, він дістав з кишені ніж, яким став безцільно розмахувати, намагаючись вирватися, та демонструючи його з метою залякування потерпілих та припинення ними побиття, внаслідок чого і могли бути заподіяні удари потерпілим цим ножем. Після чого почав відходити, але його наздогнали невідомі особи та потерпілий ОСОБА_9 , збили з ніг та почали бити. Протиправні дії щодо його побиття були припинені свідками цих подій ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Вважає, що потерпілі його обмовляють з метою уникнення відповідальності за скоєні ними протиправні дії стосовно нього.

Вину визнає частково, бо наміру позбавити життя потерпілих або умисно завдати їм тілесні ушкодження у нього не було, його дії були вчинені внаслідок самозахисту, так як він намагався захистити своє життя від протиправного посягання потерпілих.

Проте крім часткового визнання обвинуваченим своєї провини, його вина у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, за викладених у вироку обставин, підтверджується доказами, які були дослідженні судом першої інстанції та наведені у вироку.
Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_8 спростував пояснення обвинуваченого та показав, що вони з обвинуваченим були сусідами, мешкали близько 2-х місяців на одному поверсі будинку, неприязних стосунків у них не було. 11.04.2015 року він разом із потерпілим ОСОБА_9 за гаражами розпивали спиртне. До них прийшла ОСОБА_10 , а пізніше підійшов і обвинувачений, який був напідпитку та агресивно налаштований, став між ним і ОСОБА_9 та почав з`ясовувати стосунки із ОСОБА_10 . Обвинувачений висловлював в їх із ОСОБА_9 адресу погрози розправою, після чого раптово наніс йому удар ножем в живіт, від чого відбувся витік крові і він впав на бік, більше нічого не пам`ятає, у тому числі удару обвинуваченим йому ножем в шию. Вважає, що обвинувачений його міг вбити, якби не була надана своєчасна лікарська допомога.
Свої пояснення ОСОБА_8 підтвердив під час проведення слідчого експерименту 08.06.2015 року за його участю, що зафіксовано на відеозапису який оглянуто судом під час судового розгляду справи(а.с.111 -118 т. 2).
Потерпілий ОСОБА_9 також спростував пояснення обвинуваченого та суду показав, що з ОСОБА_5 вони були знайомі, неприязних стосунків у них не було. 11.04.2015 року за гаражами він розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_10 .. В цей час до них підійшов ОСОБА_5 , Який був дуже агресивно налаштований, та почав сваритися із ОСОБА_10 . ОСОБА_8 зробив зауваження обвинуваченому, але останній відсік його агресивно та пригрозив вбивством. В цей час ОСОБА_5 знаходився обличчям до ОСОБА_8 , та - спиною до нього ( ОСОБА_13 ), коли він почув звук відкидання леза ножа, та зрозумів, що ОСОБА_5 дістав ніж, яким наніс удар ОСОБА_8 , після чого останній став присідати , а обвинувачений іще раз наніс йому удар ножем у шию, тоді він ОСОБА_9 , щоб завадити подальшому нанесенню ударів ОСОБА_8 , потягнув ОСОБА_5 на себе, обхопивши його ззаді в області таза. В цей час, обвинувачений , повернувшись, наніс йому удар ножем в живіт. Інших ударів він не пам`ятає. Після цього ОСОБА_5 пішов від них, а він направився за ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , що були неподалік, та стали наздоганяти ОСОБА_5 , аби відібрати ніж. З цією метою, він збив обвинуваченого та вибив ногою з рук ніж, щоб він нікому не нашкодив. Після чого втратив свідомість та прийшов до тями вже в реанімації.
Свої пояснення ОСОБА_9 підтвердив під час проведення слідчого експерименту 09.06.2015 року за його участю, що зафіксовано на відеозапису який оглянуто судом під час судового розгляду справи (а.с. 95-102 т. 2).
Показзання потерпілих узгоджуються між собою та підтверджені даними слідчих експериментів, проведених з потерпілими, даними висновків експерта щодо межанізму, локалізації та тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, за такого посилання обвинуваченого на те, що показання потерпілих мають суперечності, є надуманими та нічим не підтверджені.
Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_16 пояснив, що експертиза ним проводилась на підставі медичних документів, а саме медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_9 . Із даних, що містились в медичних документах встановлено, що ширина рани в області черевної порожнини сягала біля 3 см., тоді як сама широка частина клинка ножа 3,5 см. Із чого можна зробити висновок про те що лезо ножа не повністю проникло в тіло потерпілого. Разом з тим, глибина раневого каналу у медичній карті вказана не була. Розташування потерпілого в момент спричинення ушкоджень, з огляду на наявні тілесні ушкодження, могло змінюватися. Такі тілесні ушкодження, могли бути спричинені стоячи обличчям, або передньою боковою поверхнею потерпілого по відношенню до нападника. Пошкодження внутрічеревної вени призвело до внутрішньої кровотечі. У ОСОБА_9 було виявлено 1,5 % алкоголю у крові, що свідчить про середній ступінь сп`яніння. Сила, з якою було завдано удар в область грудної клітини свідчить про умисність таких дій, але не достатність для нанесення проникаючого поранення.
Що повністю підтверджує показання потерпілого ОСОБА_9 щодо обставин спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень.
Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 показала, що потерпілий ОСОБА_9 є її братом, 11.04.2015р. вона почула крики сусідів, вибігла із дому на двір та побачила свого брата, який тримався руками за живіт, підійшовши до брата вона підняла футболку то побачила різану рану живота. ЇЇ брат попросив надати допомогу потерпілому ОСОБА_8 , що був за гаражами і вона направилась до нього. За гаражами на землі в крові лежав ОСОБА_8 без свідомості та хрипів, у нього була різана рана шиї та рана в області живота. Після чого вона викликала карету швидкої допомоги.
Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що 11.04.2015 року після обіднього часу виносив сміття та зустрів ОСОБА_10 , яка повідомила про нанесення ножових поранень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Після чого він побіг за гаражі та побачив там ОСОБА_8 з раною в області живота. Будь-яких інших ушкоджень не помітив через шок. По дорозі побачив ОСОБА_9 на лавці, який тримався за живіт та просив викликати швидку допомогу. Чув від присутніх, що ножові поранення наніс ОСОБА_5 ..
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 11.04.2015 року вони із свідком ОСОБА_11 з автомобіля бачили біля будинку по АДРЕСА_2 , обвинуваченого та ОСОБА_15 і ОСОБА_9 , усі були в нетверезому стані. ОСОБА_15 та ОСОБА_9 били ОСОБА_5 , намагались вибити з його рук ніж, від чого останній втратив свідомість. ОСОБА_15 продовжив бити обвинуваченого навіть після того, як забрали ніж. Вона бачила потерпілого ОСОБА_9 із пораненням в області живота.
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 11.04.2015 року із автомобіля вони їхали з ОСОБА_12 , на вул.Ленінградській бачили бійку. Троє чоловіків наздоганяли обвинуваченого, збили його з ніг та почали бити, один був навідстані від них. Він (свідок) хотів захистити обвинуваченого, проте, йому повідомили, що обвинувачений наніс ножові поранення двом чоловікам. У ОСОБА_9 він побачив окривавлений одяг, той тримався за живіт. У обвинуваченого він побачив ніж, та із силою забрав його, витягнувши з руки.
Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_15 про те, що йому не було відомо яким чином ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження. Оскільки, як встановлено судом зі змісту пояснень свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , вони бачили , що саме ОСОБА_9 та ОСОБА_15 били обвинуваченого.
Крім того, доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджується письмовими доказами, які були дослідженні судом першої інстанції та наведені у вироку.
Так, час та місце вчинення злочину підтверджується даними протоколу огляду місця події від 11.04.2015 року із таблицею зображень земельної ділянки, розташованої з правого боку від будинку АДРЕСА_2 , з якого слідує, що під час огляду даної території, на проїзній частині в`їзду у двори будинків АДРЕСА_4 виявлена калюжа та краплі рідини бурого кольору, розбиті окуляри та ніж довжиною 22 см. На відстані 100 м від даної ділянки з боку будинку АДРЕСА_2 біля підсобних приміщень виявлена також калюжа рідини бурого кольору, чоловічий капелюх, біля дитячого майданчику - краплі рідини бурого кольору. (а.с. 72-84 т. 2).
Щодо часу, механізму та тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень - висновком судово - медичної експертизи №105 від 27.05.2015 року, згідно якого потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючої рани черевної порожнини з пошкодженням поперечно - ободочної кишки із внутрішньочеревною кровотечею, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.
Також виявлені тілесні ушкодження у вигляді колото різаної рани грудної клітини без проникнення в черевну порожнину, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Дані тілесні ушкодження могли утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмету, можливо клинка ножа у строк та за обставин, вказаних в постанові.
Вказані тілесні ушкодження при неодноразовому падінні з положення стоячи виключено.
В момент нанесення тілесних ушкоджень, розташування нападника та потерпілого могло змінюватися.
Будь-яких пошкоджень, характерних для боротьби та самооборони, які б свідчили про фізичний супротив під час посягання на життя та здоров`я потерпілого, не виявлено. Після заподіяння тілесних пошкоджень, потерпілий міг самостійно пересуватися та вчиняти самостійні активні дії у проміжок декількох годин (а.с. 93 -94 т. 2);

висновком судово - медичної експертизи №107 від 26.05.2015 року згідно якого потерпілому ОСОБА_8 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото - різаної рани черевної порожнини з пошкодженням 12-ти палої кишки, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, та тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитися від дії якогось колючо-ріжучого предмету, можливо клинка ножа у строк та за обставин, вказаних в постанові. Будь-яких пошкоджень, характерних для боротьби та самооборони, не виявлено. (а.с. 109-110 т. 2).
Проаналізувавши всі, надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у спричиненні потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 умисних тяжких тілесних ушкоджень, тобто умисних тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та вірно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.
При цьому суд у вироку навів ґрунтовні мотиви, чому він відхилив версію обвинувачено, про те, що тілесні ушкодження ним були завдані потерпілим у стані необхідної оборони.
Таким чином, доводи апелянта про невмотивованість та необґрунтованість висновків суду першої інстанції суперечать змісту судового рішення, в якому наведено суть всіх досліджених під час судового розгляду доказів, яким дана належна оцінка, мотиви прийняття їх судом на підтвердження винуватості ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині, а також мотиви не прийняття доказів обвинуваченого та сторони захисту на спростування висновків суду, зокрема, і показаннь обвинуваченого щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпіли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в стані необхідної оборони .
Всі наведені у вироку докази - показання свідків, потерпілих та експерта, висновки експертів та письмові докази є такими, що узгоджуються між собою, доповнюють одне одного, є повними, безсумнівними, належними та допустимими, оскільки, у відповідності до ст.ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та отримані в порядку, передбаченому КПК України.

Суд повно та об`єктивно дослідив обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є безпідставними.

Призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, а також розяснень, що містяться в постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має непогашену судимість за скоєння умисного вбивства, вчинив злочин під час умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення в стані алкогольного спяніння, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, відсутність обставин, що помякшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 25.07.2002р. був засуджений Апеляційним судом Миколаївської області за п.п. «е», «ж», «і» ст. 93 КК України до 14 років позбавлення волі, звільнений 03.03.2014р. умовно-достроково з невідбутим строком на 1 рік 9 місяців 21 день, знову вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, що вказує на злочинність його намірів та стійке небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Виходячи із зазначених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 повинно відбуватися в місяцях позбавлення волі і з урахуванням конкретних обставин кримінальногопровадження та даних про особу обвинуваченого, призначив покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України та остаточно призначив покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України. Призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, відповідає меті покарання.

Врахувавши вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вироку, про що просить обвинувачений.

В той же час, враховуючи положення ч. 5 ст. 72 КК України , суд апеляційної інстанції вважає необхідним зарахувати ОСОБА_5 в строк покарання у виді позбавлення волі строк попереднього увязнення у виді тримання його під вартою.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє увязнення», попереднє увязнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Суд першої інстанції ухваливши вирок, застосував до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду, та постановив зарахувати йому в строк відбування покарання період перебування під вартою з 16 квітня 2015 року по 6 квітня 2017 року.

Оскільки, відповідно до вимог ч.2 ст. 532 КПК України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, ОСОБА_5 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк відбування покарання період перебування під вартою з 6 липня 2017 року (день постановлення вироку) по 9 листопада 2017 року (день набрання вироком занонної сили) , з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.

Керуючись ч.5 ст. 72, ст. 376, ст. 404, 407,424,425, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 6 липня 2017 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання, строк попереднього увязнення з 6 липня 2017 року по 9 листопада 2017 року (включно) з розрахунку один день попереднього увязнення за один день позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий
Судді