В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"10" листопада 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0017822 від 24.11.2015 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 23 листопада 2015 року приблизно об 11 годині 00 хвилин, з метою вчинення повторного таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, перебував за адресою: АДРЕСА_3 .

В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 зайшов до будинку АДРЕСА_3 , де обрав об`єктом свого злочинного умислу майно з квартири АДРЕСА_4 .

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 , переконавшись, що сторонні особи за його діями не спостерігають, діючи умисно, з метою незаконного збагачення, пошкодивши замок вхідних дверей, проник до квартири АДРЕСА_5 .

Продовжуючи свої злочинні наміри, направлені на повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у житло, ОСОБА_6 , будучи впевненим, що його злочинні дії залишаються непоміченими, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_5 , обстежив приміщення зазначеної квартири, після чого, повторно таємно викрав майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме: ноутбук марки «НР», вартістю 5000 грн., мобільний телефон марки «Nокіа 5530 ЕхргеssМusіс», вартістю 2000 гривень, мобільний телефон марки «Samsung S5380», вартістю 1300 гривень, мобільний телефон марки «Samsung», вартістю 400 гривень, GРS-навігатор марки «Go Wау 366S». вартістю 1000 гривень, фотоапарат марки «Olympus», вартістю 5000 гривень, пульт від телевізора марки «Рhilips», вартістю 1500 гривень, машинку для стрижки волосся марки «Рhilips», вартістю 600 гривень, ключ від автомобіля марки «Gееlу», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 2500 гривень, грошові кошти у сумі 5280 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.11.2015 становить 126614 гривень 40 копійок) та 25000 гривень, чим завдав матеріального збитку потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 170914 гривень 40 копійок.

Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченогоч. 3 ст. 185 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому.
Останній виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.
Також, крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього злочину, так як повністю погоджується з встановленими під час досудового розслідування справи обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.

З урахуванням наведеного суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він своїми умисними діями скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, поєднане з проникненням у житло.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд не убачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною у діях обвинуваченого рецидив злочину, як про те вказано в обвинувальному акті, оскільки системний аналіз КК України свідчить, що якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
Також суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, спосіб життя (раніше неодноразово судимий, не працює, не одружений), стан здоров`я, що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі.

Також, виходячи з того, що ОСОБА_6 03.10.2016 засуджено Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, а даний злочин вчинено ним до постановлення зазначеного вироку, остаточне покарання йому слід визначити з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування його ст. 69, чи норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, суд виходить з наступного.
У судовому засіданні цивільний позивач заявлені вимоги щодо відшкодування підтримала.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має прав пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Так, частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
У цьому випадку, в судовому засіданні цивільний відповідач/обвинувачений зазначені вимоги визнав повністю, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зазначених вимог, так як вони цивільним позивачем підтверджені відповідними доказами.
При цьому у строк відбування покарання за даним вироком слід зарахувати ОСОБА_6 покарання, відбуте частково за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 за правилами передбаченими статтею 72 КК України.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому не обирався та підстави для його визначення, на цьому етапі, відсутні, однак у порядку п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України є доречним до набрання цим вироком законної сили тимчасово залишити обвинуваченого у слідчому ізоляторі.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред"явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 більш суворим за даним вироком остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 10.03.2016 зарахувавши у нього строк відбутого частково покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 03.10.2016 за правилами передбаченими статтею 72 КК України.
Тимчасового залишити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ДУ «Київський слідчий ізолятор» до набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 170914,40 грн. та моральну 10000 грн., а всього 180914 (сто вісімдесят тисяч дев`ятсот чотирнадцять) гривень 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертиз у сумі 982 гривні 8 копійок.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1