Номер провадження 1-кп/243/219/2017
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» грудня 2017 року судова колегія Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
- секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
- прокурора - ОСОБА_5 ,
- обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
- захисників обвинуваченого - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі № 4 Слов`янського міськрайонного суду Донецької області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000619 від 23 липня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Апеляційного суду Донецької області 27 грудня 2016 року по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Торецьк (Дзержинськ) Донецької області, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який займав посаду міського голови м. Торецька Донецької області до 29 серпня 2016 року, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 110 ч. 2, ст. 258-3 ч. 1 КК України.
ОСОБА_6 захід забезпечення кримінального провадження був обраний у виді тримання під вартою.
В С Т А Н О В И Л А:
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшли матеріали кримінального провадження внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000619 від 23 липня 2016 року з Обвинувальним актом та додатками, які надійшли з Апеляційного суду Донецької області 27 грудня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 110 ч. 2, ст. 258-3 ч. 1 КК України у відношення якого 17 серпня 2016 року обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою Ухвалою слідчого судді від 17 серпня 2016 року.
У судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_6 було заявлено Клопотання про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, Клопотання обґрунтоване тим, що він позбавлений Обвинувальним актом прокурора від 10 листопада 2016 року свободи в порушенні міжнародних Угод ратифікованих Україною, а також в порушенні п. 3 ст. 5 Конвекції ООН «Про захист прав людини і основоположних свобод», в порушенні ст. 21 Закону України «Про боротьбу з тероризмом, в порушенні ст. 5 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», в порушенні п. 46, п. 47, п. 48, п. 62, п. 85, п. 87, п. 88 Рішення Європейського суду з прав людини справа «Луценко проти України» (Заява № 6492/11) Страсбург 3 липня 2012 року, в порушенні п. 62, п. 63, п. 64 Рішення Європейського суду з прав людини справа «Доронін проти України» (Заява № 16505/02) Страсбург 19 лютого 2009 року, в порушенні п. 81, п. 82, п. 83 Рішення Європейського суду з прав людини справа «Молодорич проти України» (Заява № 2161/02) від 28 жовтня 2010 року, в порушенні п. 188, п. 246, п. 263 Рішення Європейського суду з прав людини справа «Тимощенко проти України» (Заява № 49872/11) від 30 липня 2013 року.
У судовому засіданні захисником обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_8 було заявлено Клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ОСОБА_6 вже більше року утримується під вартою, є літньою людиною, йому виповнилося 70 років. Розгляд справи можливо займе дуже тривалий проміжок часу. ОСОБА_6 позбавлений свободи в порушенні міжнародних Угод ратифікованих Україною, а також в порушенні п. 3 ст. 5 Конвенції ООН «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також до суду 11 серпня 2017 року надійшов Лист № 1/7-С-296108.17-1/05-21 від «Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини» ОСОБА_9 , в якому була зазначена необхідність врахування положень Європейського законодавства та недопущення можливого негативного рішення ЄСПЛ по даній справі в подальшому, що безперечно відображається на іміджі України, як правової держави. Просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою для ОСОБА_6 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 110 КК України, ч. 1 ст. 258-3 КК України на цілодобовий домашній арешт.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт підтримав, просив судову колегію клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт не підтримав, вважає, що підстав для скасування чи зміни запобіжного заходу не має, крім того існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).
Заслухавши думку учасників судового засідання, при вирішенні питання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав задоволення Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 та Клопотання його захисника адвоката ОСОБА_8 .
Відповідно до ч.1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Статтею 178 КПК України, передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:
1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;
3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;
4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;
5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;
6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;
7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;
8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;
9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;
10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;
11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Розглянувши Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, судова колегія виходить з практики Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства України, та зазначає, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.
Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків, які ще не допитані у судовому засіданні.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).
Крім того, з Обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину.
Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі Волосюк проти України).
Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту та ОСОБА_6 не наведено.
Згідно із ст. 29 Конституції та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження права людини на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 7 Кримінального процесуального кодексу зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам, до яких, зокрема, належить і принцип законності. Законність - це суспільно-політичний режим, що виражається в пануванні права й закону в суспільному житті, неухильному дотриманні приписів правових норм усіма учасниками суспільних відносин, послідовній боротьбі з правопорушеннями й свавіллям у діяльності посадових осіб, у забезпеченні порядку й організованості в суспільстві.
Законність, що виключає можливість будь-якої сваволі, стає неодмінною передумовою будь-якого культурного суспільства. Отже, прагнення до правової визначеності це природна мета будь-якої правової системи.
Європейський суд з прав людини сформулював певну позицію із цього приводу. Так, у п.24 рішення у справі «Чанєв проти України» від 9.01.2015 року, зазначено, що «слово «законний» і словосполучення «відповідно до процедури, встановленої законом» у п.1 ст.5 конвенції за своєю суттю відсилають до національного законодавства та встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм».
Фактично правова позиція ЄСПЛ, як і низка інших національних нормативно-правових актів, зводиться до безумовної необхідності дотримання процесуальних норм та узгодженості їх між собою.
Відповідно до абз. 13 п.2 Рішення Конституційного суду України № 1-р/2017 від 23 листопада 2017 року Конституційний Суд України виходячи з положень частин першої, другої статті 29 Основного Закону України та сформульованих ним юридичних позицій, а також беручи до уваги наведені положення міжнародних правових актів щодо захисту права людини на свободу та особисту недоторканність, вважає, що право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, визначених законами України. Обмеження конституційного права на свободу та особисту недоторканність має здійснюватися з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина та виключно на підставі вмотивованого рішення суду.
До заходів забезпечення кримінального провадження відповідно до частини другої статті 131 Кодексу належать: виклик слідчим, прокурором, судовий виклик і привід; накладення грошового стягнення; тимчасове обмеження у користуванні спеціальним правом; відсторонення від посади; тимчасове відсторонення судді від здійснення правосуддя; тимчасовий доступ до речей і документів; тимчасове вилучення майна; арешт майна; затримання особи; запобіжні заходи. Згідно з частиною першою статті 176 Кодексу видами запобіжних заходів є особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Серед наведених видів запобіжних заходів особливе місце займають домашній арешт та тримання під вартою, оскільки вони пов`язані з обмеженнями конституційного права особи на свободу та особисту недоторканність.
Запобіжний захід у виді домашнього арешту полягає в обмеженні свободи пересування підозрюваного, обвинуваченого шляхом його ізоляції у житлі через заборону залишати його цілодобово або у певний період доби; домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі; строк тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців; у разі необхідності продовження цього строку можливе за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 Кодексу (частини перша, друга, шоста статті 181 Кодексу).
Так, відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у виді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261 Кримінального кодексу України.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
У відповідності до п.п. 61,62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.
Судова колегія, враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8-ми років, та враховує те, що в районі проживання обвинуваченого проводиться антитерористична операція та є ризики, що обвинувачений може сховатися на території не підконтрольній владі України, та інші запобіжні заходи частиною першою статті 176 КПК України у відношенні осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтею 258-3 КК України не передбачені, враховуючи всі обставини, ризики, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини та вимоги національного законодавства України, які встановлюють зобов`язання забезпечувати дотримання його матеріально-правових і процесуальних норм, судова колегія дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 369, 372, судова колегія, -
У Х В А Л И Л А:
У задоволенні Клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.
У задоволенні Клопотання захисника адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт відмовити.
Копію ухвали направити обвинуваченому та вручити захиснику адвокату ОСОБА_8 .

Ухвала оскарженню не підлягає.
Ухвалу постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.
Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3