АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/231/17 Номер провадження 11-кп/786/691/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 ; т.з.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000050 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ланна Карлівського району Полтавської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, має неповнолітню дитину 2001 року народження, раніше судимого раніше судимого :

- 30.04.2009 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року обмеження волі; 21.12.2009 року рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області на підставі ст. 81 КК України звільнено від відбування покарання умовно - достроково на невідбуту частину покарання 5 місяців 4 дня;

- 09.03.2010 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 310, 75, 76 КК України до покарання у вигляді 3 років 1 місяця 8 днів позбавлення волі з випробуванням на 1 рік;

- 14.12.2010 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309, 71 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі; 16.08.2013 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтава на підставі ст. 81 КК України звільнено від відбування покарання умовно достроково на невідбуту частину покарання 4 місяця 28 днів;

- 22.05.2015 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням на 2 роки;

за обвинуваченням вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3 ст. 185 КК України,-

у с т а н о в и л а:
До Апеляційного суду Полтавської області надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 11 травня 2017 року, яким останнього засуджено за вчинення кримінального правопорушення , передбаченого ч. 3 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років позбавлення волі; відповідно до ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання згідно вироку Карлівського районного суду Полтавської області від 22.05.2015 року у вигляді 3 (трьох) місяців позбавлення волі та остаточно призначено покарання у вигляді 4 ( чотирьох ) років 3 ( трьох ) місяців позбавлення волі; вирішено питання про речові докази; цивільний позов потерпілої гр. ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено; стягнуто з ОСОБА_7 на її користь у відшкодування матеріальної шкоди - 4 750 гривень та моральної шкоди 3 000 грн., а всього 7 750 грн. Не погоджуючись з вказаним рішенням обвинувачений ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та призначити йому менш суворе покарання.

На обґрунтування поданої апеляції зазначає , що судом першої інстанції не враховано при призначенні покарання визнання ним вини, активне сприяння розкриттю злочину, а також його сімейне становище, а саме те, що він має матір пенсійного віку, сестру, яка є інвалідом третьої групи та самостійно виховую малолітню дитину. Крім того, на переконання принесеної апеляції вказує на позицію потерпілої, яка не наполягала на призначенні йому суворого покарання.

Інші учасники вирок суду не оскаржували.

За вироком суду ОСОБА_7 в листопаді 2016 року, точна дата слідством не встановлена, з метою викрадення чужого майна, прийшов до господарства потерпілої гр. ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , де шляхом відкриття засуву дверей проник на горище будинку, звідки умисно, повторно, таємно викрав майно потерпілої, а саме : килим розміром 2 х 1,5 м., вартістю 819 грн.; три килимові доріжки розміром 0,50 х 5 м., (2,5 м2) загальною вартістю 355 грн.; чотири рулони шпалер вартістю по 200 грн., загальною вартістю 800 грн. З сараю вказаного домогосподарства таємно викрав електричний навісний ліхтар 150 Вт. вартістю 56 грн., а всього майна на загальну суму 2 030 грн.

Крім того, ОСОБА_7 у листопаді 2016 року, точна дата слідством не встановлена, в нічний час доби, з метою викрадення чужого майна, знову прийшов до господарства потерпілої гр. ОСОБА_8 , по АДРЕСА_1 , де шляхом зриву навісного замка проник до сараю, звідки умисно, повторно, таємно викрав майно потерпілої, а саме : два мішки грецьких горіхів загальною вагою 40 кг., вартістю 800 грн.; алюмінієву каструлю ємкістю 20 л., вартістю 150 грн.; чотири чавунних казани ємкістю по 1,5 л., вартістю по 50 грн. кожен, загальною вартістю 200 грн.; алюмінієвий бідон ємкістю 40 л., вартістю 300 грн.; електрогазонокосарку «Agrimotor КК 3813» синього кольору вартістю 2 500 грн., а всього майна на загальну суму 3 800 грн.

Заслухавши суддю-доповідача , обвинуваченого , який підтримав подану ним апеляцію та просив її задовольнити , прокурора , який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження , обговоривши доводи апеляції , провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого , колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону .

Так, фактичні обставини щодо інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень в ході розгляду провадження в суді першої інстанції не досліджувались в порядку статті 349 КПК України та в апеляційному порядку не оскаржуються.

Що стосується доводів апеляції обвинуваченого про суворість призначеного покарання , колегія суддів вважає їх переконливими.

Так, визначаючи обвинуваченому покарання суд у відповідності із вимогами ст. ст. 50, 65-67 КК України правильно врахував тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, які є тяжкими злочинами, обставини, що пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю злочину, обставину , відсутність обставин, що обтяжує покарання , дані, що характеризують особу обвинуваченого те, що раніше ОСОБА_7 засуджувався за вчинення умисних злочинів, в тому числі проти власності, вчинив злочин в період іспитового строку та обґрунтовано прийшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції даних статей з реальним його відбуванням.

Разом з тим, відповідно до частин 2, 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

На підтвердження вказаного свідчить і практика Європейського суду з прав людини ( далі Європейський суд) , яка відповідно до ст.. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» є джерелом національного права.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що « для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Визначаючи обвинуваченому конкретний розмір покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вказані норми Закону, практику Єврепейського суду, а також дані про особу та конкретні обставини вчиненого ним кримінального правопорушення , зокрема те , що обвинувачений має на вихованні неповнолітнього сина , думку потерпілого у справі, який не наполягав на суворому покаранні, кількість епізодів вчиненого ним кримінального правопорушення, загальну кількість та цінність викраденого майна

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку , що призначене обвинуваченому покарання слід пом`якшити , а тому вирок суду підлягає зміні.

Що стосується клопотання обвинуваченого про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» , то воно не підлягає задоволенню виходячи із положень статті 9 зазначеного закону, як особі, яка після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання , знову вчинила умисний злочин.

Колегія суддів також вважає , що обвинуваченому має бути зараховано в строк відбування покарання час його перебування під вартою за правилами статті 72 КК України в ред. від 26.11.2015 року з 11 травня 2017 року по 20 червня 2017 року.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду Полтавської області,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково;
Вирок Полтавського районного суду від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 змінити;
Пом`якшити ОСОБА_7 покарання за ст.185 ч.3 КК України до 3 рокі 3 місяців позбавлення волі;
На підставі статті 71 КК України шляхом часткового приєднання до призначеного покарання , покарання за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 22.05.2015 року остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі;
В іншій частині вирок суду залишити без змін;
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України в ред. від 26.11.2015 року зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання час його перебування під вартою з 11 травня 2017 року по 20 червня 2017 року із розрахунку один день перебування під вартою за два дні позбавлення волі;
Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту проголошення , а особою, що перебуває під вартою у той же строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді :

____________ ___________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3