АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 квітня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
особи, відносно якої вирішується
питання про екстрадицію ОСОБА_7
перекладача ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року, -
Цією ухвалою задоволено клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту відносно громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Ісламської Республіки Іран, строком до 27 квітня 2018 року включно.
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що на даний час є достатні підстави для продовження останньому екстрадиційного арешту.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою звільнити його підзахисного з-під варти. Так, на думку апелянта, ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, оскільки постановленна в супереч вимог чинного законодавства, без належного, повного і всебічного дослідження обставин справи. Зокрема захисник вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, якими обґрунтовано клопотання про продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, є неналежними і недопустимими, так як вони сформовані з порушенням вимог національного законодавства України та міжнародних договорів. Таким чином, згідно доводів апеляційної скарги, прийняття рішення на підставі таких документів, саме по собі вже вказує на упередженість судового розгляду справи.
_____________________
Справа № 11-сс/796/1761/2018 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_10
Категорія ст. 591 КПК України Доповідач ОСОБА_1 .
Також, захисник вважає, що суд першої інстанції при розгляді вказаного клопотання відступив від положень ст. 584 КПК України та вдався в оцінку обґрунтованості підозри, при цьому не прийняв до уваги ні дані про особу ОСОБА_7 та належним чином їх не встановив, ні ті обставини, що за законом Ісламської Республіки Іран за один із вчинених злочинів йому загрожує покарання у виді штрафу. Також, апелянт вказує, що слідчий суддя не правильно зазначив анкетні дані його підзахисного.
Таким чином, захисник стверджує, що відсутні законні підстави для тримання ОСОБА_7 під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 584 КПК України, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадицій ний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою. При вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується положеннями цього Кодексу та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу. Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців. У межах цього строку слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.
Згідно ст. 585 КПК України запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиціним арештом) слідчий суддя може обрати лише за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачу. При цьому, при вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або іншого кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і установленої судової практики; вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про наявність підстав для подальшого утримання ОСОБА_7 під вартою (екстрадицій ний арешт) дотримався вказаних вимог закону, дослідив у відповідності до вимог ст. ст. 584, 585 КПК України всі надані йому матеріали, в тому числі і ті, що стосуються даних про його особу, на підставі чого прийшов до обґрунтованого рішення з приводу того, що будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не може гарантувати запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі.
З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується.
Так, 06 грудня 2017 року працівниками Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ», в порядку ст.ст. 208, 582 КПК України, затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В ході екстрадиційної перевірки встановлено, що ОСОБА_11 , обвинувачується у вчиненні шахрайства та відмивання грошових коштів.
Відповідно до ордеру на арешт, виданого 23 серпня 2017 року філією Громадської прокуратури 10 району 3 (Ванак) м. Тегеран, приписано арештувати ОСОБА_7 та доставити його до правоохоронних органів Ірану.
Злочини, які інкримінуються Мохаммадіяну Моджтаба відповідають кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України, і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі.
В ході розгляду клопотання прокурора про продовження екстрадиційного арешту, обставин, які перешкоджають видачі ОСОБА_7 , не встановлено.
Так, ОСОБА_11 не являється громадянином України, рішення про надання йому статусу біженця на день розгляду клопотання щодо останнього не приймалося, інкриміновані йому злочини є екстрадиційними, а строк давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не сплив.
Дванадцятимісячний термін перебування ОСОБА_7 під вартою не закінчився.
Таким чином, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких ОСОБА_11 обвинувачується компетентними органами Ісламської Республіки Іран, а також приймаючи до уваги конкретні обставини справи, дані про його особу, відсутність належних даних про міцні соціальні зв`язки в Україні, колегія суддів вважає, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою не може гарантувати запобігання втечі особи та забезпечити її подальшу видачу.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що за один із злочинів, який інкримінується ОСОБА_12 , за законом Ісламської Республіки Іран передбачено покарання у виді штрафу, що на думку захисника свідчить, що він не є екстрадиційним та перешкоджає його видачі, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу України, злочин є екстрадиційним, у разі, якщо за його вчинення за законом України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше одного року. Так, ОСОБА_11 обвинувачується компетентними органами Ісламської Республіки Іран у вчиненні шахрайства та відмивання грошових коштів, які відповідають кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209 КК України. Санкції ч. 4 ст. 190 і ч. 3 ст. 209 КК України передбачають покарання на строк більше одного року позбавлення волі, а тому інкриміновані ОСОБА_12 злочини є екстрадиційними.
Також, є безпідставними і посилання захисника на те, що надані суду матеріали сформовані з порушенням норм національного та міжнародного законодавства.
Не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи і доводи апелянта про те, що слідчий суддя під час розгляду клопотання про продовження ОСОБА_12 екстрадиційного арешту, вдався до оцінки обґрунтованості підозри.
Що стосується посилань захисника на те, що в постановленому слідчим суддею рішенні не правильно зазначені анкетні дані ОСОБА_7 , то відповідно до вимог кримінального процесуального закону це не є підставою для скасування судового рішення, а вказані скаржником помилки можна усунути шляхом виправлення описки у порядку, передбаченому ст. 379 КПК України.
Доводи сторони захисту про те, що Мохаммадіян Моджтаба зазнає політичного переслідування Ісламською Республікою Іран, на даний час не підтверджуються наданими суду матеріалами, крім того вони потребують з`ясування в ході проведення екстрадиційної перевірки, яка на даний час триває.
Таким чином, будь-які обставини, які б вказували на відсутність підстав для продовження екстрадиційного арешту ОСОБА_12 , відсутні.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухвали слідчого судді у зв`язку з чим не вбачає підстав для її скасування, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 309, 375, 376, 404, 405, 422, 584, 585, 590, 591 КПК України, колегія суддів,
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року, якоюзадоволено клопотання першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_9 та продовжено запобіжний захід у вигляді екстрадиційного арешту відносно громадянина Ісламської Республіки Іран ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про його видачу та фактичну передачу компетентним органам Ісламської Республіки Іран, строком до 27 квітня 2018 року включно, без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , що діє в інтересах ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3