Ухвала
Іменем України
22 лютого 2018 року

м. Київ
Справа № 405/1729/17

Провадження № 51-4160ск18
Верховний Суд колегією Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду Кіровограда від 15 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2017 року в інтересах засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця м. Кропивницького, судимого вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2017 року за ч. 1 ст. 185 КК України (далі КК)на 1 рік 6 місяців позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ленінського районного суду Кіровограда від 15 вересня 2017 року ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за ч. 3 ст. 15 КК і ч. 2 ст. 185 КК на строк 1 рік, за ч. 2 ст. 185 КК - на строк 2 роки, за ч. 3 ст. 185 КК - на строк 3 роки, а на підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням, постановлено виконувати самостійно.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржено.
Ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2017 року вирок залишено без зміни.

ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він в період часу з 1 грудня по 3 грудня 2016 року, точної дати не встановлено, в нічну пору доби, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою, проникли до комори, розташованої у під`їзді АДРЕСА_1 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_7 загальною вартістю 7 761 грн.
Крім того, ОСОБА_5 в період часу з 4 січня по 5 січня 2017 року, точної дати не встановлено, в нічну пору доби, за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою, проникли у підвальне приміщення будинку АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_8 загальною вартістю 2 828 грн.
6 січня 2017 року близько 03.00 год. ОСОБА_5 , побачивши біля будинку № 5 на площі Дружби Народів у м. Кропивницькому автомобіль ВАЗ 2101, намагався викрасти з нього акумуляторну батарею вартістю 1 300 грн, однак не довів злочин до кінця з підстав, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий власником автомобіля ОСОБА_9
12 січня 2017 року близько 17.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з невстановленою особою зі сходового майданчику будинку АДРЕСА_3 таємно викрали належний ОСОБА_10 дитячий велосипед вартістю 1 510 грн.
14 січня 2017 року близько 02.00 год. ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та невстановленою особою проникли у приміщення гаражу по АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_11 загальною вартістю 25 799 грн.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 просить змінити судові рішення у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через суворість, призначити мінімальну міру покарання у межах санкцій статей, за яких засуджено ОСОБА_5 , застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК та звільнити його на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням. На обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом безпідставно:

- недостатньо враховано те, що ОСОБА_5 щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, від злочину тяжких наслідків не настало, обтяжуючі покарання обставини відсутні, утримує малолітню дитину, хворіє на туберкульоз, має ІІ групу інвалідності;
- не взято до уваги показання ОСОБА_5 про те, що він має намір виплачувати збитки потерпілим, злочини вчиняв у зв`язку з тяжким матеріальним становищем, оскільки його не брали на роботу;
- не призначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, яке, на думку захисника, мало бути призначено, оскільки ОСОБА_5 вчинив злочини до постановлення попереднього вироку.
Мотиви Суду

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оскаржуються.
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається із долучених копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував:
- ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК відносяться до категорії середньої тяжкості та тяжких;
- пом`якшуючу покарання обставину, якою суд визнав щире каяття та сприяння розкриттю злочину;
- відсутність обтяжуючих обставин;
- дані про особу ОСОБА_5 , який перебуває на обліку в Кіровоградському туберкульозному диспансері, у зв`язку з чим йому було надано ІІ групу інвалідності, має малолітню дитину, при цьому раніше судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, не працює, не одружений;
- його характеристику згідно з досудовою доповіддю від 24 квітня 2017 року, відповідно до якої ОСОБА_5 характеризується як особа, яка мінімалізує наслідки своїх дій та скоєні власні помилки не усвідомлює, ризик вчинення ним повторного злочину та небезпеки для суспільства органом пробації оцінюється як високий.
Тому, з урахуванням положень статей 50, 65 КК, суд дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливо тільки в умовах ізоляції його від суспільства, з відбуванням покарання в місцях позбавлення волі, та обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі на певний строк, не застосовуючи при цьому положення закону, передбачені ст. 75 КК.
Що стосується тверджень у касаційній скарзі про те, що судом не взято до уваги наявність тяжкого матеріального становища у ОСОБА_5 , що змусило його до вчинення кримінальних правопорушень, то ці доводи також були предметом розгляду суду апеляційної інстанції і обґрунтовано визнані ним недостатніми підставами для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.
Під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції доводи засудженого, які аналогічні доводам касаційної скарги, належним чином перевірено й спростовано.
При цьому, суд апеляційної інстанції, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, вчинення ним трьох епізодів тяжкого злочину та двох середньої тяжкості, особи обвинуваченого ОСОБА_5 , якого на час вчинення злочинів було притягнуто до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, його характеристик, обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для звільнення останнього від відбування призначеного йому покарання на підставі ст. 75 КК.

Посилання в касаційній скарзі захисника про намір ОСОБА_5 виплачувати збитки потерпілим, який він не може здійснити внаслідок перебування у місцях позбавлення волі, також не є переконливим аргументом щодо можливості виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства при звільненні від відбування покарання з випробуванням.
Доводи касаційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_5 вчинив злочини до постановлення попереднього вироку, а тому, на думку захисника, йому має бути призначено покарання за сукупністю злочинів на підставі саме ч. 4 ст. 70 КК, Суд вважає безпідставними, оскільки вони не узгоджуються з положеннями закону.

Так, відповідно до роз`яснень п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
На обґрунтування своїх доводів захисник посилається на зміст ч. 4 ст. 70 КК та роз`яснень п. 25 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, однак ці положення закону стосуються випадків, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку. Оскільки ОСОБА_12 вчинив декілька злочинів, але всі до постановлення попереднього вироку, суд обґрунтовано призначив йому покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, та, врахувавши роз`яснення п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, ухвалив виконувати самостійно попередній вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 лютого 2017 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі та звільнено на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду Кіровограда від 15 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 20 листопада 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_13 ОСОБА_2 ОСОБА_3