1-кп/357/16/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20.02.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000051 від 26.06.2017 року, щодо -

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, не одруженого, працюючого вчителем ЗОШ № 46 м. Кривий Ріг, раніше не судимого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , призваного на військову службу по мобілізації 01.08.2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 407 ч. 3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
01 серпня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 молодший сержант ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації та з 30 серпня 2014 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (з 30 червня 2017 року військова частина НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) № 138 його зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду головного сержанта командира бойової машини 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону цієї ж військової частини, яка дислокується по АДРЕСА_2 .

3 червня 2015 року відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 157 молодшого сержанта ОСОБА_4 зараховано в розпорядження командира цієї ж військової частини.

Під час проходження військової служби молодший сержант ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч. 1, 2, 3, 4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених йому за посадою.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, молодший сержант ОСОБА_4 13 листопада 2014 року, діючи в порушення вищевказаних вимог Закону, бажаючи тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, умисно, без поважних причин, не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , яка дислокується по АДРЕСА_2 , та в період з 13 листопада 2014 року по 21 серпня 2017 року ухилявся від обов`язків військової служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням службових обов`язків.

21 серпня 2017 року молодший сержант ОСОБА_4 з`явився до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому злочину визнав повністю і показав суду, що дійсно він був призваний 01 серпня 2014 року на військову службу під час мобілізації, яку проходив спочатку у 17 танковій бригаді, а потім був переведений до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_2 . В складі даної військової частини він був направлений 25.08.2014 року в зону АТО в Донецьку область. В період часу з 25.08.2014 року по 28.10.2014 року він приймав участь в антитерористичній операції. Після чого, 29.10.2014 року йому надали відпустку по 13.11.2014 року і він поїхав до себе додому в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області. Однак 13.11.2014 року він не повернувся з відпустки до військової служби і залишився за місцем свого постійного проживання і влаштувався на роботу. Перед тим, які його відправляли у відпустку, то до його відома доводили інформацію про необхідність повернення після відпустки до військової частини, однак він даною інформацією проігнорував і цього не зробив і вже згодом, коли його повідомили про те, що відносно нього розпочато кримінальне провадження, то він з`явився до м. Біла Церква.

У скоєному ОСОБА_4 розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі і просить застосувати до нього амністію.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази, зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 407 ч. 3 КК України, оскільки він не з`явився вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад один місяць, вчиненому особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 за місцем проходження військової служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря-нарколога і лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, при цьому чистосердечно розкаюється наведену обставину суд розцінює як пом`якшуючу відповідальність.

Обтяжуючі відповідальність обставини судом не встановлені.

Призначаючи міру покарання, крім того, що ОСОБА_4 чистосердечно розкаюється, суд також враховує, що ОСОБА_4 під час проходження військової служби перебував в зоні АТО, а також те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та працевлаштований.

Враховуючи всі наведені вище обставини, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази у провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Запобіжний захід не обирався.

При цьому обвинувачений ОСОБА_4 заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання та застосування до нього Закону України «Про амністію».

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII, який набув чинності, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також особи визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частиною другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористічній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районі антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).

У відповідності до стаття 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» виконання цього Закону покладається на суди.

Питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників. Застосування цього Закону здійснюється щодо: а) осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням, та осіб, яких засуджено до покарань, не повязаних з позбавленням волі, крім покараня у виді штрафу, - за поданням органу виконання покарань, який здійснює контроль за поведінкою засудженого, або за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

ОСОБА_4 відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 від 13.09.2017 року за № 432 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької області, при цьому вчинив вперше злочин, який згідно ст. 12 КК України не є особливо тяжким злочином, просить звільнити його від покарання за вчинений злочин, а тому підлягає звільненню від відбування покарання згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання за ч. 3 ст. 407 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом цього строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обв`язки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_6 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» від 22 грудня 2016 року № 1810-VIII звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання за вчинений злочин.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,