Постанова

Іменем України

22 березня 2018 р.

м. Київ

справа № 748/990/16-к

провадження № 51-1290 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_6 , прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000152 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого, у тому числі 26 грудня 2011 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, 24 лютого 2012 року за ч. 1 ст. 129 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, 17 березня 2016 року за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

визнаного винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Вирішено долю судових витрат та речових доказів.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без зміни.

Вирішено питання про зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину за таких обставин.

На початку жовтня 2015 року у невстановлені досудовим розслідуванням час та у ніч із 08 на 09 лютого 2016 року ОСОБА_7 повторно шляхом відкривання вхідних дверей незаконно проник до сараю на території домоволодіння ОСОБА_8 , розташованого по АДРЕСА_2 , звідки викрав її майно на загальну суму 1452 грн та 170 грн відповідно.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 також обвинувачувався у тому, що він у ніч із 01 на 02 лютого 2016 року повторно шляхом відлому кватирки проник до літньої кухні на території домоволодіння ОСОБА_9 , розташованого по АДРЕСА_2 , звідки викрав майно на загальну суму 510 грн.
Виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення у зв`язку з недоведеністю його вини, суд вказав, що крім заяви потерпілої про вчинення злочину та протоколу огляду господарства останньої інших доказів, якими б було підтверджено факт таємного викрадення майна ОСОБА_9 , поєднаного з проникненням до її літньої кухні шляхом відлому кватирки, стороною обвинувачення не надано.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

у касаційних скаргах:
- засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , наводячи аналогічні доводи, вказують на незаконність судових рішень із підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Посилаються на те, що місцевий суд обґрунтував вирок щодо ОСОБА_7 недопустимими доказами та, уточнивши дату вчинення злочину, вийшов за межі своєї компетенції. Звертають увагу на формальний розгляд провадження та неналежну перевірку судом апеляційної інстанції доводів сторони захисту і безпідставну, на їх думку, відмову у задоволенні клопотання про повторне дослідження матеріалів провадження. Стверджують, що суд апеляційної інстанції безпосереднього не допивши свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не мав права посилатися на їхні показання. Засуджений просить судові рішення щодо нього скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції. Захисник висуває вимогу про скасування ухвали суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_7 та призначення нового розгляду в цьому суді.
- прокурор, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, стверджує про незаконність ухвали апеляційного суду, яку просить скасувати, призначивши новий розгляд провадження в цьому суді. Зазначає про невідповідність оскаржуваного судового рішення вимогам статей 370, 419 КПК України, оскільки не надано оцінки показанням потерпілої ОСОБА_9 , її заяві про вчинення злочину, протоколу огляду місця події, а тому рішення місцевого суду про виправдування ОСОБА_7 за вказаним епізодом злочинних дій вважає незаконним. Не погоджується з позицією апеляційного суду про відсутність підстав для зазначення в резолютивній частині вироку рішення про виправдання ОСОБА_7 за епізодом злочинної діяльності. Вказує на м`якість призначеного засудженому покарання.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 підтримав касаційні скарги сторони захисту та просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просив касаційну скаргу сторони обвинувачення задовольнити, скасувавши ухвалу суду апеляційної інстанції з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційних скарг.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Як вбачається з матеріалів провадження, окрім іншого, ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він у ніч із 01 на 02 лютого 2016 року повторно вчинив крадіжку майна ОСОБА_8 , поєднану з проникненням у приміщення.
При цьому ОСОБА_7 не висувалось обвинувачення у вчиненні у ніч із 08 на 09 лютого 2016 року вказаного вище кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що, місцевий суд, постановляючи вирок, вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, уточнивши дату вчинення злочину, що погіршило становище ОСОБА_7 щодо можливості належного захисту від пред`явленого обвинувачення. На вказані вище порушення, допущені місцевим судом, не звернув уваги суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок щодо ОСОБА_7 ..

Зазначене порушення вимог кримінального процесуального закону є істотним, оскільки перешкодило постановити законне та справедливе судове рішення, а тому є підставою для скасування вироку та ухвали щодо ОСОБА_7 у частині засудження за ч. 3 ст. 185 КК України, і призначення нового розгляду в цій частині в суді першої інстанції.

Разом з тим, є безпідставними твердження прокурора про формальність розгляду провадження судом апеляційної інстанції при вирішенні питання про залишення без зміни вироку першої інстанції в частині виправдання ОСОБА_12 за епізодом таємного викрадення майна ОСОБА_9 , поєднаного з проникненням у приміщення.
Твердження прокурора про неврахування судом апеляційної інстанції протоколу огляду місця події території домоволодіння ОСОБА_9 є необгрунтованими, оскільки в ухвалі суду вказано чому місцевий суд правильно визнав цей доказ недопустимим.
У касаційній скарзі прокурор не заперечує, що заяву про вчинення злочину потерпіла ОСОБА_9 подала через 10 днів після крадіжки її майна, у судовому засідання вона не змогла пояснити за якими ознаками вона впізнала ОСОБА_7 .
Суд апеляційної інстанції постановив законне та обґрунтоване рішення про залишення без зміни вироку місцевого суду щодо ОСОБА_7 у частині виправдування, у зв`язку з чим касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

При цьому чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено окреме прийняття рішення по кожному епізоду злочинної діяльності, які не дістали самостійної кримінально-правової кваліфікації, а тому суд апеляційної інстанції правильно визнав безпідставними твердження прокурора про недотримання місцевим судом вимог ст. 373 КПК України.

З огляду на викладене, а також з урахуванням ч. 3 ст. 438 КПК України відповідно до якої суд касаційної інстанції не вправі скасувати виправдувальний вирок лише з мотивів істотного порушення прав обвинуваченого, підлягають скасуванню судові рішення щодо ОСОБА_7 лише в частині засудження за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

При новому судовому розгляді провадження щодо ОСОБА_7 суду належить повно й всебічно з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, дослідити обставини провадження, наявні докази, дати їм належну оцінку і постановити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, п. 15 «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII), Суд

у х в а л и в:

Касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судами першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення.
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 квітня 2017 року щодо засудження ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3