Єдиний унікальний номер № 285/327/16-к
Провадження № 1-кп/0285/57/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Новоград-Волинський кримінальне провадження № 0000261 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маневичи, Маневицького району, Волинської області, українця, громадянина України, інвалід ІІІ групи, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України
ВСТАНОВИВ:
29 серпня 2013 року солдат ОСОБА_5 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 29 серпня 2013 року №208 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду стрільця комендантського відділення комендантського взводу військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 01 травня 2014 року №208 ОСОБА_5 зарахований до списків особового складу частини та призначений на посаду кулеметника 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини - польова пошта НОМЕР_2 .
Згідно з вимогами ст.ст. 17, 65 Конституції України, визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів.
Згідно вимог ст.ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
У зв`язку із затвердженням Верховною Радою України Указів Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, №'454/2014 від 06 травня 2014 року, № 607/2014 від 21 липня 2014 року, № 15/2015 від 14 січня 2015 року в Україні розпочато процес мобілізації та оголошено особливий період, тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Однак, солдат ОСОБА_5 , під час проходження військової служби за контрактом у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.
Реалізуючи задумане, 07 травня 2015 року близько 09 год. 00 хв., солдат ОСОБА_5 , перебуваючи в розташуванні військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення ст. ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах особливого періоду, без дозволу відповідних командирів та поважних причин, з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби самовільно залишив розташування військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
За час відсутності в частині солдат ОСОБА_5 , обов`язки військової служби за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини та його причини не повідомляв та проводив час на власний розсуд до 26 жовтня 2015 року.
26 жовтня 2015 року о 15 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 прибув до військової прокуратури Житомирського гарнізону та повідомив про свою належність до військової служби та про вчинене ним самовільне залишення військової частини.
В судовому засіданні обвинувачений вину визнав повністю та пояснив, що 29.08.2013 року він був призваний на військову службу за контрактом та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 07.05.2015 року він без дозволу відповідних командирів та поважних причин самовільно залишив розташування військової частини польова пошта НОМЕР_2 . В скоєному щиро розкаюється, просить суворо не карати. Також, просить застосувати до нього як до такого, що брав участь в антитерористичній операції,. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» та звільнити його від відбування покарання.
Судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, і проти чого не заперечують всі учасники судового провадження.
Оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності суд вважає вину ОСОБА_5 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною і кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 407 КК України яка виразилась у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинені в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обираючи вид та міру покарання суд враховує, що вчинене кримінальне правопорушення є тяжким, тяжких наслідків від якого не наступило, особу обвинуваченого, який за місцем служби характеризується задовільно, раніше не судимий, обставини кримінального провадження, обставини, що пом`якшують покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого та призначає покарання у вигляді позбавлення волі.

Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважає, що воно підлягає задоволенню.
Суд враховує, що відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Статтею 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Згідно ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи… які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 , вчинив злочин до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», приймав безпосередню участь в антитерористичній операції про що свідчить довідка №11151/7 від 15.11.2016 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 367, 368 Кримінального Процесуального кодексу України, ст. 2 ЗУ "Про амністію у 2016 році", суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і обрати йому покарання за цим законом 3 (роки) позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 , від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Даний вирок може бути оскаржений, не з підстав заперечення обставин, зазначених відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Головуючий: ОСОБА_1