Дата документу Справа № 331/7850/15-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №11-кп/778/49/18 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №331/7850/15-кСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 вересня 2015 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні гіпермаркету «Ашан», розташованого за адресою: м.Запоріжжя, вул.Запорізька, 1б, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав картриджі для бритви «Джилет мак 3 турбо», чим спричинив ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет» матеріальні збитки на суму 446 грн. 87 коп.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням з урахуванням вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2015 року, остаточно призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК обвинуваченого звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Вирішено питання про запобіжний захід речові докази.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок скасувати. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК у виді 4 місяців арешту. На підставі ч.4 ст.70 КК, шляхом часткового складання, остаточно призначити покарання у виді 4 місяців 5 днів арешту.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ОСОБА_7 не одружений, не працює, будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, висновків для себе не зробив та знову вчинив умисний злочин. Крім того, попереднім вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2015 року ОСОБА_7 засуджений до покарання у виді громадських робіт, яке належить відбувати реально і до якого застосування положень ст.75 КК не передбачено. Незважаючи на це, суд остаточно призначивши покарання на підставі ч.4 ст.70 КК із застосуванням ст.75 КК, фактично звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням і від громадських робіт, яке належить відбувати реально. Також, незважаючи на те, що санкція ч.2 ст.185 КК передбачає і інші види покарання, менш суворі ніж позбавлення волі, суд у вироку не мотивував необхідність призначення обвинуваченому саме покарання у виді позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка частково підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, вважаючи за неможливе призначити покарання із застосуванням ч.4 ст.70 КК через сплив строку виконання попереднього вироку суду; з`ясувавши думку обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти скарги; перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до вимог ст.404 КПК, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання щодо оскарження висновків суду першої інстанції стосовно доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення і правильності кваліфікації його дій, колегія суддів вирок в зазначеній частині не перевіряла і не досліджувала. У зв`язку з чим, вважає встановленим вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК, за обставин встановлених судом першої інстанції і зазначених ним в оскарженому вироку.

Вирішуючи доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів виходить з такого.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК і звільняючи обвинуваченого від його відбування з іспитовим строком, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого, належним чином мотивувавши своє рішення в цій частині.

Відтак підстав вважати покарання, призначене обвинуваченому за ч.2 ст.185 КК, незаконним колегія суддів не вбачає. Більш того, обвинувачений і захисник наполягали на тому, щоб вирок в цій частині було залишено без змін. При цьому судова колегія відмічає, що до скасування попередньої ухвали апеляційного суду ОСОБА_7 протягом визначеного районним судом іспитового строку виконав покладені на нього обв`язки, повністю довівши можливість свого виправлення без ізоляції від суспільства і призначення йому покарання, яке б він мусив відбувати реально.

Крім того, слід зазначити, що статтею 80 КК передбачено нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

За таких обставин застосування ст.80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Відповідно до ч.1 ст.80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом двох років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2015 року за ч.1 ст.185 КК до 80 годин громадських робіт.

Даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, матеріали кримінального провадження не містять.

Відтак, з огляду на положення п.1 ч.1 ст.80 КК строк давності виконання попереднього вироку Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2015 року щодо ОСОБА_7 не переривався і на час розгляду справи апеляційним судом минув. А тому на день апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка звільнена від відбування покарання у виді громадських робіт.

За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначеного покарання змінити та виключити з вироку посилання суду на призначення обвинуваченому покарання на підставі ч.4 ст.70 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 01 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 в цій справі в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку посилання суду на призначення ОСОБА_7 покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненим від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язків, зазначених у вироку суду.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4