Єдиний унікальний номер № 285/3315/17
Провадження № 1-кп/0285/578/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 січня 2018 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Новограді-Волинському кримінальне провадження № 285/3315/17 0000224 від 15.08.2017 року) по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покришів, Брусилівського району, Житомирської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, офіційно непрацюючого, РНОКПП - НОМЕР_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ :
20 березня 2014 року старшого солдата запасу ОСОБА_4 , на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17 березня 2014 року, призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації та того ж дня направлено для проходження військової служби до військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) ( АДРЕСА_3 )

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 20 березня 2014 року № 75 старшого солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення, та призначено на посаду номера обслуги 2 протитанкового взводу протитанкової артилерійської батареї, військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 .

10 серпня 2014 року відповідно до усного наказу командира протитанкової артилерійської батареї військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , капітана ОСОБА_5 , старшому солдату ОСОБА_4 надано відпустку терміном на 10 (десять) діб з 10 серпня 2014 року по 20 серпня 2014 року, яку останній проводив за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

Під час проведення відпустки старший солдат ОСОБА_4 в період часу з 14.08.2014 по 22.08.2014 року знаходився на стаціонарному лікуванні в Брусилівській ЦРЛ, з приводу защемленої правобічної пахвинної кили та останньому зроблена операція (герніотомія пластика кили).

В подальшому, старший солдат ОСОБА_4 15 вересня 2014 року звертався до лікаря травматолога військової частини НОМЕР_4 з діагнозом: Стан після операції (28.08.2014) з приводу пахової кили справа, та останньому було надано звільнення від виконання службових обов`язків на 10 календарних днів на підставі постанови ГВЛК військової частини НОМЕР_4 від 15.09.2014 № 1239.

29 вересня 2014 року старшому солдату ОСОБА_4 на підставі ст. 56 гр. 2 розкладу хвороб Наказу МОУ №402-2008 року надано звільнення від виконання службових обов`язків терміном на 10 днів на підставі постанови ГВЛК військової частини НОМЕР_4 від 29.09.2014 №1526, про що старший солдат ОСОБА_4 доповів в усній формі командиру підрозділу капітану ОСОБА_5 , та останній повідомив, що вказаний період, він може перебувати за місцем проживання до 13 жовтня 2014 року, тобто надано звільнення до 13.10.2014 року включно.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Під час проходження військової служби старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації відповідно до положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 49, 127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок та вимоги військових статутів, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Однак, старший солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, під час проходження військової служби у Збройних Силах України, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях та тимчасово ухилитися від військової служби.

Реалізуючи задумане, старший солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, 14 жовтня 2014 року, близько о 08 год. 00 хв., не з`явився після лікування до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , обов`язки за посадою не виконував, перебуваючи поза межами військової частини органи державної влади або правоохоронні органи, в тому числі органи військового управління, про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від неї та його причини, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

30 червня 2015 року, близько 08 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 та приступив до виконання службових обов`язків.

Відповідно до наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 № 156 від 30 червня 2015 року старшого солдата призваного по мобілізації ОСОБА_4 звільнено з військової служби у запас - через службову невідповідність, відповідно до п. «е» ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, щиро розкаявся у скоєному.

Покази обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорюються, зміст даної статті обвинуваченому, роз`яснено.

Наведене свідчить про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Проаналізувавши всі досліджені докази в їх сукупності, суд знаходить доведеною винність обвинуваченого ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у нез`явленні військовослужбовцем (крім строкової служби) вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад один місяць, кваліфікує за ч. 3 ст. 407 КК України.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченому, суд також враховує, що обвинувачений раніше не судимий, вперше вчинив злочин середньої тяжкості, вину визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, збитків кримінальним правопорушенням не завдано, на утриманні має одну неповнолітню дитину, самостійно з`явився до війської частини, за місцем реєстрації характеризується виключно позитивно.

Вказані обставини суд вважає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Враховуючи вищевикладене, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає за доцільне застосувати ст. 69 КК України, перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 407 КК України та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу, вважаючи його необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Разом з тим, у судовому засіданні від обвинуваченого надійшло клопотання про звільнення його від відбування покарання відповідно до Закону України «Про амністію у 2016 році».

Прокурор не заперечував щодо заявленого клопотання та вважає, що воно підлягає задоволенню.

Суд враховує, що відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань. Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до п. "В" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року звільняются від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

Судом встановлено, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, ОСОБА_4 має неповнолітню дитину, якій не виповнилося 18 років: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якої не позбавлений батьківських прав. Злочин, вчинений ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

Наслідки застосування амністії обвинуваченому роз`яснені і зрозумілі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, п. "В" ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, суд, -

УХВАЛИВ :
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України і призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі п. "В" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий :