АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року, відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 . та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 20 березня 2001 року вироком Ватутінського районного суду м. Києва за ч. 3 ст. 117, ч. 2 ст. 140 КК України 1960 року до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 19.05.2005 на не відбутий термін покарання 11 місяців 2 дні;
- 18 листопада 2010 року вироком Дніпровського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 08.02.2013 на не відбутий термін покарання 1 рік 6 місяців,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

Справа № 11кп/796/1452/2017
Категорія: ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України
Суддя у першій інстанції ОСОБА_8
Суддя апеляційної інстанції ОСОБА_1

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначене йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю в 2 (два) роки.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Згідно з вироком суду, 26.03.2017 року, близько 16 год. 20 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «Велика Кишеня», розташованого в м. Києві, пл. Оболонська, 6, повторно, таємно, умисно, з корисливих мотивів, намагався викрасти чуже майно, що належить ТОВ «ФУДМЕРЕЖА», а саме: дві банки ікри «Лосось класичний», вагою 100 грамів та вартістю 181 гри. 73 коп. кожна, на суму 363 гри. 46 коп., та не розрахувавшись за викрадений товар, перетнув лінії кас, але не зміг довести свій умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий працівниками охорони магазину «Велика кишеня». Таким чином. ОСОБА_6 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, що не залежали від нього.

Не погодившись з вироком суду, прокурор Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вищевказаний вирок скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін.

При цьому, прокурор, не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведеність його вини, вважає що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не дотриманням вимог ст.ст. 50,65 КК України та принципу індивідуалізації покарання.
Зокрема, зазначає, що ОСОБА_6 , маючи не погашені у встановленому законом порядку судимості за двома попередніми вироками, вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, що свідчить, що обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий корисливий злочин з метою наживи.
Також вказує, що хоч ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав, проте призначений судом вид покарання не зможе надати останньому можливості в повній мірі відчути та зрозуміти наслідки вчиненого ним злочину, тому що судом належним чином не враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, сукупність усіх обставин, що характеризують обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, котрий підтримав подану апеляційну скаргу та просив їх задовольнити доводи обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Суд першої інстанції визнав обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, тобто у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненого повторно, розглянувши кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, з урахуванням того, що вказана вище кваліфікація дій обвинуваченої та фактичні обставини вчиненого нею кримінального правопорушення в суді першої інстанції ніким не ставилися під сумнів.

При цьому судом першої інстанції, після з`ясування того, чи не заперечують проти цього учасники судового провадження та чи правильно вони розуміють зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснення їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, тобто з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, був допитаний обвинувачений, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтвердивши обставини його вчинення.
При призначенні покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. 65 КК України, судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який є середньої тяжкості, відомості про особу обвинуваченого, який на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується формально позитивно. Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 судом визнано щире каяття, а обставиною, яка його обтяжує рецидив злочинів.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції обгрунтовано обрав ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі.
Також, обгрунтувавши прийняте рішення встановленими обставинами справи та даними про особу винного, суд дійшов висновку про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та вважав за доцільне призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України.
Колегія суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, згідно яких ОСОБА_6 вчинив закінчений замах на викрадення повторно чужого майна вартістю 363 гри. 46 коп., та встановлених судом першої інстанції даних про особу обвинуваченого, зокрема знаходження на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо можливості звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України. При цьому, на думку колегії суддів, посилання в апеляційній скарзі прокурора лише на попередні судимості ОСОБА_6 не свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі.
Виходячи з викладеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
В той же час, колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку на підставі положень ч.2 ст. 404 КПК України, оскільки при покладанні на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст. 75 КК України, суд першої інстанції зобов`язав ОСОБА_6 не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, в той час як перший із зазначених вище обов`язків взагалі не передбачений ч.1 ст. 76 КК України.
Так, відповідно до положень ч.1 ст. 76 КК України (в редакції Закону №1492-VIII), у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням суд покладає на засудженого такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а ч.2 ст. 76 КК України передбачено, що додатково може бути покладено обов`язок - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Виходячи з того, що суд поклав на обвинуваченого обо`язок не передбачений ч.1 ст. 76 КК України та взагалі ніяк не вмотивував необхідність застосування обов`язків, передбачених ч.2 ст.76 КК України, які є додатковими, та до того ж неправильно виклав зміст покладеного обов`язку, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про зобов`язання ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №5 ОСОБА_5 залишити без задоволення.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Оболонського районного суду м. Києва від 13 травня 2017 року відносно ОСОБА_6 змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про зобов`язання ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 76 КК України не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
У решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді:

______________ _______________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3