Справа № 558/42/18
номер провадження 1-кп/558/20/18

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 березня 2018 року смт. Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000187 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, вдівця, не працюючого, на утриманні має одну неповнолітню дитину, раніше, відповідно до вимог ст. 89 КК України, не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,
сторони кримінального провадження: державний обвинувач ОСОБА_4 , представник потерпілої ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_3 , суд, -

в с т а н о в и в:
Згідно обвинувального акта ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він 15 листопада 2017 року приблизно о 07-й годині з метою незаконного заволодіння чужим майном, прибув до господарства ОСОБА_5 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де скориставшись тим, що власниця домоволодіння перебувала в житловому будинку, переконавшись в тому, що його дії не будуть помічені іншими сторонніми особами, підійшов до погребу вказаного господарства, відчинив вхідні двері, що були зачинені на металеву засувку, увійшов в середину погреба, звідки умисно, таємно викрав чотири скляні банки ємністю по 0,5 літра кожна, наповнені малиновим повидлом, вартістю 43,00 гривні за одну, помістив їх в поліетиленовий пакет чорного кольору, який спеціально взяв з собою, та виніс на подвір`я господарства.

Після цього, ОСОБА_3 , продовжуючи свої протиправні дії, поєднані єдиним злочинним умислом, підійшов до приміщення житлового будинку ОСОБА_5 , де кулаком правої руки вибив віконне скло та через отвір, що утворився, дістав грошові кошти в сумі 95,00 гривень та пачку цигарок «Прима синя срібна» вартістю 23,00 гривні, що лежали на підвіконні, та з усім викраденим пішов із господарства ОСОБА_5 , тобто привласнив викрадене майно та розпорядився ним на свій розсуд, чим завдав потерпілій майнової шкоди на загальну суму 290,00 гривень.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло та інше приміщення.

Після надіслання до суду обвинувального акта, 2 лютого 2018 року між державним обвинувачем у кримінальному провадженні ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 і його захисником адвокатом ОСОБА_7 було укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди про визнання винуватості від 2 лютого 2018 року ОСОБА_3 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони за угодою вважали за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк один рік, з покладенням обов`язків на обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачених п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Разом з тим, ч. 4 ст. 469 КПК України визначає, що укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим, згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Згідно обвинувального акта встановлено, що потерпілою від вказаного злочину є ОСОБА_5 , жителька с. Рогізне, Демидівського району Рівненської області.

Потерпіла ОСОБА_5 надала письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні, що підтверджується її заявою від 2 лютого 2018 року (а.п. 38).

Крім того, згідно поданої до суду заяви від 2 лютого 2018 року (а.п. 34) потерпіла ОСОБА_5 зазначала про те, що шкоду завдану злочином, обвинуваченим ОСОБА_3 їй відшкодовано, будь-яких претензій до нього не має та не наполягає на призначені обвинуваченому ОСОБА_3 суворої міри покарання.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження, представник потерпілої, підтримали угоду про визнання винуватості, вважали її обґрунтованою та наполягали на її затвердженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 4 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Разом з тим, судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами чинного законодавства, інтересам суспільства чи окремих громадян, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

За угодою обвинуваченому ОСОБА_3 сторони узгодили призначення мінімального покарання, на застосуванні якого не заперечувала потерпіла та її представник; потерпіла надала згоду на укладення у даному кримінальному провадженні угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Вказані обставини, свідчать про те, що укладення угоди про визнання винуватості не буде суперечити правам та інтересам потерпілої та самого обвинуваченого.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Так, речовими доказами у кримінальному провадженні №0000187 визнані чотири банки ємкістю по 0,5 літра кожна, з малиновим повидлом, що належать ОСОБА_5 та передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області.

Суд приходить до висновку про повернення таких речових доказів потерпілій.

Під час досудового розслідування кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувався, клопотань про застосування запобіжного заходу сторони не заявляли, а тому підстав для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 на час до набрання вироком законної сили, немає.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, ст.ст. 12, 185 КК України, суд, -

з а с у д и в:
Затвердити угоду від 2 лютого 2018 року в кримінальному провадженню №0000187 про визнання винуватості.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, призначивши узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

До набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 запобіжний захід не застосовувати.

Речові докази: чотири банки ємкістю по 0,5 літра кожна, з малиновим повидлом, що передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Демидівського ВП Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області, повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1 .