Справа № 751/355/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/720/2017
Категорія - ч.3 ст. 332 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Трінкомалі, Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка, громадянина Демократичної Соціалістичної Республіки Шрі-Ланка, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 Редді

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України і призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України, обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення експертиз всього на загальну суму 11 264,80 гривень на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 08 серпня 2016 року, на речі, документи та грошові кошти, які вилучені 06 серпня 2016 року під час особистого обшуку ОСОБА_7 , скасовано.

Арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2016 року, на речі та документи, що належать ОСОБА_10 та вилучені під час обшуку автомобілю марки «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_1 , скасовано.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 серпня 2016 року, на автомобіль марки RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, номер кузову НОМЕР_2 , об`єм двигуна 2188, 2003 року випуску, власником якого є ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 11 серпня 2016 року, на будинок АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_10 , скасовано.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 серпня 2016 року, на майно, яке вилучено під час обшуку житла ОСОБА_7 .

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.08.2016 близько 14 год. 45 хв. ОСОБА_12 , знаходячись у кафе «МсFoxy», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Сверстюка (М. Раскової), 1, пообіцяв громадянину Республіки Індія ОСОБА_13 організувати та сприяти його незаконному переправленню через державний кордон України за грошову винагороду у розмірі 100 000 грн.

Згідно досягнутої домовленості, ОСОБА_12 організує перевезення ОСОБА_13 разом з групою інших нелегальних мігрантів до кордону з Угорщиною та надасть поради та засоби для полегшення незаконного перетину кордону.

Після цього, 05.08.2016 близько 11 год. 34 хв. ОСОБА_12 , знаходячись в приміщенні автоматичних камер схову залізничного вокзалу станції «Київ-Пасажирський» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, отримав від ОСОБА_13 частину від обумовленої за організацію та сприяння незаконному переправленню через державний кордон України суми грошової винагороди у розмірі 12 500 грн. Згідно попередньої домовленості решту грошових коштів у сумі 87 500 грн. ОСОБА_13 залишив у комірці № 1160 зазначених вище камер схову для отримання ОСОБА_14 безпосередньо перед переправленням ОСОБА_13 через державний кордон України.

З метою забезпечення перебування ОСОБА_13 у м. Києві до відправлення, ОСОБА_12 , знаходячись біля вказаного залізничного вокзалу, домовився з невстановленою особою про оренду квартири за адресою: АДРЕСА_3 , куди відвіз ОСОБА_13 .

У подальшому, з метою сприяння незаконному переправленню кількох осіб через державний кордон України, у невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці, ОСОБА_12 вступив у злочинну змову з Особою 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особою 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження .

Згідно домовленості ОСОБА_12 повинен сформованій ним групі нелегальних мігрантів надавати поради та засоби, за допомогою яких вони могли б перетнути державний кордон України, керувати діями Особи 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особи 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, а Особа 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особа 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження повинні здійснити перевезення вказаних осіб до місця перетину державного кордону України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 06.08.2016 близько 08 год. 22 хв., ОСОБА_12 на автомобілі «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 разом з ОСОБА_13 приїхали до гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою м. Київ, вул. Братиславська, 11, де ОСОБА_12 , з метою надання засобів для перетину кордону ОСОБА_13 , придбав кусачки по металу та стартові пакети мобільного оператору, один з яких передав йому для зв`язку та усунення перешкод під час перетину кордону.

Цього ж дня о 8 год. 56 хв., згідно попередньої домовленості з ОСОБА_14 , до гіпермаркету «Епіцентр», який розташований за адресою м. Київ, вул. Братиславська, 11, приїхали Особа 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особа 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter 316» д.н.з. НОМЕР_3 , до якого за вказівкою ОСОБА_7 сів ОСОБА_13 .

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у цей же день близько 10 год. 23 хв., ОСОБА_12 на автомобілі «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 поїхав до будинку за адресою: АДРЕСА_4 , звідки з метою організації та сприяння незаконному переправленню через державний кордон України забрав громадян Індії ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та посадив їх до свого автомобіля.

В цей час, діючи за вказівкою ОСОБА_12 , Особа 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особа 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter 316» д.н.з. НОМЕР_3 , приїхали на ділянку місцевості, яка розташована поблизу будівлі за адресою: м. Київ проспект Перемоги, 148/1, де чекали ОСОБА_17 .

На вказану ділянку місцевості близько 10 год. 38 хв. ОСОБА_12 на автомобілі «Renault Master» д.н.з. НОМЕР_1 привіз ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , які пересіли до автомобіля «Mercedes Benz Sprinter 316» д.н.з. НОМЕР_3 , після чого передав Особі 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження, грошові кошти у сумі 11 656 грн. та 800 доларів США, що еквівалентно 19 840 грн., за сприяння у незаконному переправленні через державний кордон України сформованої ОСОБА_14 групи нелегальних мігрантів.

Після цього, Особа 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особа 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження за вказівкою ОСОБА_7 сформовану ним групу нелегальних мігрантів ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , на автомобілі «Mercedes Benz Sprinter 316» д.н.з. НОМЕР_3 повезли у напрямку державного кордону з Угорщиною з метою сприяння їх незаконному переправленню через державний кордон України.

Особа 2, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження та Особа 1, щодо якої матеріали виділені в окреме провадження за вказівкою ОСОБА_7 довезли вказану групу нелегальних мігрантів, сховавши їх у спеціально обладнане сховище вказаного автомобіля, на територію контрольованого прикордонного району, однак 06.08.2016 близько 23 год. 10 хв. були затримані працівниками поліції на ділянці місцевості, яка знаходиться на 118 кілометрі автодороги Мукачево-Рогатин-Львів на околиці с. Велика Копаня, Виноградівського району, Закарпатської області.

Одночасно з цим, 06.08.2016 близько 23 год. 45 хв. ОСОБА_7 затримано у приміщенні автоматичних камер схову залізничного вокзалу станції «Київ-Пасажирський» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1, з грошовими коштами у розмірі 87 500 грн., які ОСОБА_13 залишив у комірці № 1160 для ОСОБА_7 за організацію та сприяння його незаконному переправленню через державний кордон України.

Не погоджуючись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 призначити покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, не оспорюючи обставини злочину, кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та даним про особу. Вказує, що судом безпідставно застосовано положення ст. 69 КК України, оскільки, на переконання прокурора, визнання вини та щире каяття є тотожними поняттями і не можуть вважатися двома окремими обставинами, що пом`якшують покарання, крім того, звертає увагу, що обвинувачений визнав вину лише після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження під тиском доказів і усвідомленням невідворотності покарання, що вказує і на відсутність з його боку активних дій, якими б він сприяв розкриттю злочину. Також вказує на безпідставність такої пом`якшуючої вину обставини як збіг сімейних обставин, оскільки, на думку апелянта, судом не встановлено об`єктивного зв`язку між обставинами, які він зазначив як тяжкі та вчиненням злочину.

Крім того, прокурор посилається на безпідставність звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 75 КК України, оскільки поза увагою суду залишилося те, що ОСОБА_12 був організатором та керівником злочинних дій інших учасників групи, що вказує на його підвищену суспільну небезпечність, вчинений ним злочин є тяжким, направленим на порушення суспільних відносин з охорони суверенітету України, цілісності й недоторканості її кордонів, тому на переконання прокурора, його виправлення без відбування покарання не можливе.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційну скаргу задовольнити з указаних у ній обставин, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

Під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_12 свою вину у скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю і пояснив, що він повністю погоджується з пред`явленим обвинуваченням.

Висновок суду про доведеність його вини у вчиненні зазначеного у вироку діяння за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Дії ОСОБА_7 судом вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 332 КК України, як вчинення дій за фактом організації, керівництва та сприяння незаконному переправленню кількох осіб через державний кордон України, вчинених з корисливих мотивів, сприяння незаконному переправленню кількох осіб через державний кордон України за попередньою змовою групою осіб.

Обставини вчинення кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, тому в цій частині вирок суду не переглядається.

Вирішуючи питання стосовно призначення покарання ОСОБА_10 колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не знаходять своє підтвердження.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, при яких його вчинено, відсутність тяжких наслідків, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, щиро кається у вчиненому, до затримання працював, оскільки являється фізичною особою-підприємцем, враховані судом і обставини, що пом`якшують його покарання, а саме визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, таких як тяжка хвороба батька дружини та наявність на утриманні трьох малолітніх дітей, а також відсутність обставин, що обтяжують його вину. Сукупність усіх наведених обставин, які суд визнав винятковими і такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, з огляду на принцип призначення покарання та другорядну роль у ньому кари як мети покарання, дала суду підстави дійти обґрунтованого висновку про можливість застосовування положень ст. 69 КК України та звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.

Перевіряючи доводи прокурора стосовно рішення суду першої інстанції з питання покарання винного, колегія суддів враховує наступне.

Статтею ст. 50 КК України передбачається, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд має призначати покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини цього ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини КК за вчинений злочин, визначаються статтею 69 цього ж Кодексу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався згаданих загальних засад призначення покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, а також наявність обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які його обтяжують та призначив ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, дійсно класифікується, як тяжкий, про що наголошує у своїй апеляційній скарзі прокурор, обґрунтовуючи тим самим свої доводи про м`якість призначеного судом покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Проте, колегія суддів вважає, що сам по собі цей факт у даному конкретному провадженні не є достатнім для визнання вироку суду в частині застосування судом положень ст. 69, 75 КК України незаконним, оскільки на ступінь тяжкості злочину впливають і інші фактори та обставини, які встановив суд. Зокрема те, що обвинувачений усвідомив протиправність своїх дій, визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, на що суд першої інстанції вірно послався у вироку. Законодавець не обмежує часовими рамками обвинуваченого у визнанні вини, крім того, в матеріалах справи наявна копія з`явлення із зізнанням, датована 15.12.2016 року (том 2 а.п. 97), в якій останній вказує на визнання вини та готовність давати правдиві показання, що вказує на сприяння обвинуваченим органам досудового розслідування у розкритті злочину.

Зазначені обставини колегія суддів вважає такими, що мають істотне значення для правильного вирішення даного провадження, у тому числі стосовно покарання.

Як особа ОСОБА_12 характеризується позитивно, вперше притягнутий до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та місце реєстрації (а.п. 84), являється багатодітним батьком (а.п. 82-83), одружений, що вказує на його сталі соціальні зв`язки в Україні, визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, щиро кається і сприяв розкриттю злочину, що обґрунтовано визнано судом обставинами, які пом`якшують покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції кримінального закону.

Тому доводи прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів вважає переконливо не аргументовані. З цих же підстав колегія суддів знаходить такими, що не заслуговують на увагу і доводи прокурора стосовно застосування положень ст.75 КК України.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання відповідно до ст.75 КК щодо особи, яка вчинила тяжкий злочин, чим саме обґрунтовує свої вимоги прокурор, кримінальним законом не заборонено. З урахуванням перерахованих вище обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, за відсутності обставин, які б його обтяжували, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та у сукупності з позитивними даними про особу обвинуваченого, вказують на можливість застосування до нього положень ст.69 КК України, що дає підстави вважати призначене ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі за своїм розміром необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових правопорушень і, що він може бути виправленим без ізоляції від суспільства та звільнений від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст.75, 76 КК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 травня 2017 року, щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4