Провадження № 1-кп/638/211/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 січня 2018 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003645, внесеному до ЄРДР 29.07.2016 року , за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Харкова, громадянину України, українцю, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 24.04.2015 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч.3 ст.185 КК України, до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбуття покарання згідно ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

Встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення -злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за таких обставин.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.08.2016 року відносно підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжено ухвалами суду.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого на строк до 60 днів, мотивуючи тим, що ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, продовжують існувати. Зазначив, що на даній стадії судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник просила відмовити в задоволенні клопотання на тій підставі, що ніяких ризиків на даний час не існує.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань , суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , відсутність відомостей про наявність таких захворювань які унеможливлюють перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі, дані про особу останнього, який інкримінуєме йому кримінальне правопорушення вчинив в період відбування іспитового строку за вироком суду від 24.04.2015 року , до моменту затримання не працював, не одружений, не має в місці жеребкування міцних соціальних зв`язків. Вказані обставини свідчать на те, що неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Належних доказів на підтвердження того факту, що раніше встановлені ризики втратили актуальність або перестали існувати, суду не представлено.

Такими чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177, 331 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17:50 години 16 січня 2018 року, тобто до 17:50 години 16 березня 2018 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1