У Х В А Л А
21.12.2017 Справа №607/5524/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі кримінальне провадження №0001019 від 30 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувають матеріали у кримінальному провадженні №0001019 від 30 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

При виконанні вимог ст. 334 КПК України, кримінальне провадження №0002233 від 04 липня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, передане судді ОСОБА_1 для вирішення питання про його об`єднання, оскільки ним вже здійснюється судове провадження щодо ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 2 ст. 334 КПК України, у разі якщо на розгляд місцевого суду надійшли матеріали кримінального провадження щодо особи, стосовно якої цим судом вже здійснюється судове провадження, воно передається складу суду, що його здійснює, для вирішення питання про їх об`єднання.

За таких обставин, заслухавши думку учасників судового провадження, які щодо об`єднання вказаних кримінальних проваджень заперечили, та таке об`єднання двох проваджень в одне ускладнить їх судовий розгляд, збільшує коло учасників процесу, що негативно вплине на повноту судового розгляду, призведе до порушення розумних строків їх розгляду, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження №0002233 від 04 липня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (справа 607/12139/17) не підлягає об`єднанню з кримінальним провадженням №0001019 від 30 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Крім цього, прокурором ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки строк застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження закінчується 22 грудня 2017 року.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 заперечили, щодо задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою останньому та просять у його задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене прокурором клопотання, вважає, що таке підлягає задоволенню та обвинуваченому ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою.

Відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 липня 2017 року під час досудового розслідування була встановлена наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у зв`язку із чим до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, продовжений строк якого закінчується 22 грудня 2017 року.

Згідно ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, якою суд керується в силу ч. 2 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою суд також враховує засаду верховенства права, закріпленої у ст. 8 КПК України та практику Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ч. 2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження. Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою (sinequanon) належності її продовжуваного тримання під вартою.

Таким чином, суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у злочинах, у вчиненні яких в ін обвинувачується; вік та стан його здоров`я; те, що він раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, неодружений, відсутність у обвинуваченого утриманців, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи, що наявні достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, не зникли, оскільки є підстави вважати, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що він обвинувачується у вчиненні умисних, зокрема тяжких злочинів проти власності.

Вищевикладені обставини кримінального провадження свідчать про те, що тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 є виправданим заходом, оскільки є чіткі ознаки того, що перебуваючи на волі обвинувачений може ухилитися від суду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому справжній інтерес суспільства полягає у забезпеченні законності та запобігання порушенню прав осіб, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права обвинуваченого ОСОБА_7 на свободу.

Таким чином, з урахуванням викладених обставин та особи ОСОБА_7 , суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевикладеним ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 на строк, що не перевищує 60 днів - до 16 лютого 2018 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331, 369, 371 КПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

В об`єднанні кримінального провадження №0002233 від 04 липня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України з кримінальним провадженням №0001019 від 30 березня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України відмовити.

Матеріали кримінального провадження №0002233 від 04 липня 2017 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України передати керівнику апарату Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області для розподілу матеріалів кримінального провадження в загальному порядку.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 16 лютого 2018 року о 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити Начальнику СІЗО № 26 м. Чорткова, для відому та виконання.
Головуючий суддяОСОБА_1