МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
17 квітня 2018 року Справа №370/1693/16-к

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участую прокурора ОСОБА_3 ,

при розгляді у підготовчому судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області кримінальне провадження №0000734 від 13 липня 2016 року, за яким обвинувачуються
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України;
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Великий Карашин, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в :
До Макарівського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000734 від 13 липня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України.
У підготовчому судовому засіданні, прокурор заперечив щодо повернення обвинувального акту, висловив думку про те, що він в повній мірі відповідає вимогам КПК України.
Заслухавши думку прокурора, дослідивши обвинувальний акт, додані до нього додатки, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство).
Так у обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
У судові засідання 16.03.2018 року, 02.04.2018 року, 17.04.2018 року обвинувачені не прибули, так як за вказаними в обвинувальному акті адресами, як реєстрації так і проживання, не проживають, що підтверджується відмітками відділення зв`язку на повернених поштових відправленнях, що у матеріалах кримінального провадження.
При цьому, відсутність належного повідомлення обвинувачених у справі про час та місце розгляду справи виключає процесуальну можливість застосування до них приводів.
Крім того, прокурором надано суду докази, з яких вбачається, що на момент складення обвинувального акту та вручення його копії ОСОБА_4 , остання вже відбувала покарання у Чернігівській виправній колонії №44 за вироком Бородянського районного суду Київської області, що додатково підтверджує, що зазначені у обвинувальному акті адреси місцезнаходження ОСОБА_4 , не встановлені належним чином, оскільки не відповідають дійсності.
Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатися із обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив, мету його вчинення, діяння (дія чи бездіяльність) особи, наслідки від таких дій, причинний зв`язок між діями та відповідними наслідками, що настали а також обставини, що впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.
Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статі кримінального закону, а й точне формулювання у тому числі і об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Крім того, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.5 ст.9 КПК). У Кримінальному процесуальному кодексі України також зазначається, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2 ст.8 КПК). А в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 р. практика Суду визнається джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001р., справа «Даллос проти Угорщини, п. 47). Крім того право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).
Суд вважає, що у даному кримінальному провадженні, формулювання обвинувачення не є конкретним, оскільки не містить всіх елементів складу злочину та обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Так, з об`єктивної сторони грабіж характеризується відкритим способом викрадення чужого майна. Відкритим визнається викрадення, що здійснюється у присутності інших осіб, які розуміють протиправний характер дій винного, а він, у свою чергу, усвідомлює цю обставину. Такими особами можуть бути особи, у власності, володінні чи під охороною яких знаходиться майно, на яке здійснюється посягання, очевидці.
З об`єктивної сторони вчинення грабежу можливе у формі: 1) відкритого викрадення чужого майна без застосування насильства або погрози його застосування (ненасильницький грабіж); 2) відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства або погрози його застосування (насильницький грабіж). При ненасильницькому грабежі винний при вилученні майна не звертається до застосування насильства або погрози до потерпілого чи інших осіб (не здійснює цілеспрямованої дії на їх психіку чи тілесну недоторканість), а обмежується прикладенням певних зусиль лише безпосередньо для вилучення майна. Типовим проявом простого грабежу є так званий "ривок", коди грабіжник несподівано для потерпілого чи інших осіб захоплює майно (вихоплює із рук сумку, зриває з голови шапку тощо). При насильницькому грабежі винний не тільки прикладає певні зусилля для того, щоб безпосередньо вилучити чуже майно, а ще і вдається до насильницького впливу на потерпілого чи інших осіб. При цьому насильство застосовується як засіб протиправного вилучення або утримання такого майна.
Застосування в процесі відкритого викрадення насильства істотним чином змінює правову сутність грабежу: за таких обставин обов`язковим додатковим об`єктом злочину виступає особа потерпілого, до якої було застосовано насильство (її психічна і фізична недоторканість).
Так у формулюванні обвинувачення вказано, що обвинувачені застосовували насильство до потерпілого, при цьому така кваліфікуюча ознака у обвинувальному акті не вказана. Також не конкретизовано які саме дії обвинувачених утворюють об`єктивну сторону інкримінованого злочину.
Формулювання обвинувачення також не містить часу вчинення дій, які інкримінуються обвинуваченомим.
Відсутність в обвинувальному акті конкретного формулювання обвинувачення унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист та ухвалене судове рішення за таких обставин, у будь-якому разі повинно бути визнано незаконним у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Крім того, у порушення ч. 4 ст. 291 КПК України розписка підозрюваних про отримання копії обвинувального акта містить виправлення, що не допускається та ставить під сумнів дату його вручення.
Також згідно зі ч.2 ст.109 КПК України реєстр матеріалів повинен містити:

номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення;

реквізити прийнятих процесуальних рішень;

вид заходу забезпечення, дату і строк його застосування.

Всупереч вимогам п. 1 ч. 2 ст. 109 КПК України такий реєстр не містить відомостей про час проведення деяких процесуальних дій, а лише про дату.
Всупереч п. 2 ч. 2 ст. 109 КПК у розд.II реєстру «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» не зазначено відомостей, вказаних у розд.III «Заходи забезпечення кримінального провадження, застосовані під час досудового розслідування».
Враховуючи викладене, суд вважає, що даний обвинувальний акт всупереч ст. 291 КПК України не містить встановленого місця проживання або знаходження обвинувачених, належним чином сформульованого обвинувачення, часу вчинення злочину, розписки про вручення обвинувального акту підозрюваним містять виправлення, а реєстр матеріалів складений з порушенням КПК України.
Судом звертається увага на те, що статтею 314 КПК України не передбачено можливості виправлення технічних помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту, реєстру матеріалів досудового розслідування або розписки про отримання копії обвинувального акту після їх надходження до суду.
Також чинний КПК України не ставить в залежність відповідність обвинувального акту вимогам закону від можливості їх виправлення процесуальних порушень в подальшому, в ході судового розгляду, наприклад шляхом зміни прокурором обвинувачення на підставі ст. 338 КПК України, оскільки така зміна обвинувачення можлива лише при встановленні в ході судового розгляду нових фактичних обставин кримінального правопорушення.
Вказані вище недоліки свідчать про оформлення обвинувального акту з недотриманням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України та не можуть бути усунуті у іншому порядку, а ніж шляхом повернення обвинувального акту прокурору.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 3, 110, 291, 315, 372, 376 КПК України, суд
у х в а л и в :
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000734 від 13 липня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України повернути прокурору, який його направив до суду для усунення недоліків та приведення обвинувального акту та доданих до нього документів у відповідність до КПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Макарівський районний суд Київської області протягом семи днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали був складений у межах строків, визначених ч. 2 ст. 376 КПК України та проголошений 17.04.2018 року.

Суддя ОСОБА_1