11-кп/775/445/2017(м)
266/584/13-к

Категорія ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 304,
п.п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 грудня 2017 року Колегія суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Донецької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Антрацит Луганської області, громадянин України, раніше судимого: 18.12.2006 року Антрацитівським міським судом Луганської області за ч. 1, 2 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений 30 жовтня 2009 року за відбуттям покарання; що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
засуджений за
- ч. 1 ст. 304 КК України до 6 років позбавлення волі;
- ч. 3 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке його власністю;
- п.п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України до довічного позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка смт. Щотове м. Антрацит Луганської області, громадянка України, раніше не судима, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджена за ч. 3 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.
У строк покарання зараховано ОСОБА_10 попереднє ув`язнення з 07.09.2012р. по 13.11.2014р. та з 13.04.2016р. по 12.06.2017р. за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, згідно з якими одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі, та з урахуванням строку перебування у виправній колонії, ОСОБА_10 вважається такою, що відбула призначене покарання повністю.
Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз по 911 гривень 40 копійок з кожного.
Вказаним вироком ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що він достовірно знаючи про неповнолітній вік своєї співмешканки ОСОБА_10 , наприкінці серпня 2012 року запропонував їй вчинити розбійний напад на мешканку с. Урзуф Першотравневого району Донецької області ОСОБА_11 , збудивши таким чином у неповнолітньої бажання взяти участь у скоєнні цього злочину. Дійшовши згоди щодо спільного заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу з проникненням у житло, ОСОБА_8 і ОСОБА_10 за попередньою змовою між собою та ОСОБА_12 05 вересня 2012 року, будучи в стані алкогольного сп`яніння, приблизно о 22:00 годині прийшли до будинку АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_11 , яка відчинила їм вхідні двері. ОСОБА_8 і ОСОБА_12 увірвалися до будинку, після чого ОСОБА_8 штовхнув потерпілу руками в груди, від чого та впала на підлогу. Задля подолання опору ОСОБА_8 і ОСОБА_12 скотчем зв`язали потерпілій руки та заклеїли рот, а ОСОБА_10 , яка слідом за ними увійшла до будинку, зачинила вхідні двері на ключ.
Знаходячись у будинку, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 у присутності ОСОБА_10 стали вимагати у ОСОБА_11 гроші, внаслідок чого вона віддала їм 500 грн. Після цього ОСОБА_12 , застосовуючи до неї фізичне насильство, небезпечне для життя і здоров`я, завдавав їй удари кулаками по обличчю, а ОСОБА_8 і ОСОБА_13 вимагаючи гроші, почали обшукувати будинок, в якому знайшли їх і ювелірні вироби. Не зупиняючись на осягненому, ОСОБА_12 , продовжуючи вимагати гроші, став з силою здавлювати плоскогубцями 3-й палець лівої руки потерпілої, а потім манікюрними щипцями різати 5-й палець її правої руки. Після цього обвинувачені зірвали з вух ОСОБА_11 сережки та зняли з пальця руки кільце.
Після цього ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_12 з метою приховування розбійного нападу, з особливою жорстокістю, що полягала у заподіянні ОСОБА_11 великій кількості тілесних ушкоджень, тортурах, мордуванні та муках, усвідомлюючи, що вона особисто знайома з ОСОБА_12 і бачила їх усіх в обличчя, у зв`язку з чим могла їх упізнати та повідомити про вчинений ними злочин, вчинив її умисне вбивство.
Реалізуючи цей злочинний намір, ОСОБА_8 і ОСОБА_12 перевели ОСОБА_11 до входу в підвальне приміщення й штовхнули на підлогу. ОСОБА_12 став душити потерпілу, стискаючи руками шию, а ОСОБА_8 наніс удар ножем у груди, після чого співучасники скинули потерпілу в підвал. Але, розуміючи, що вона ще жива, ОСОБА_12 спустився в підвальне приміщення, де ножем, який йому передав ОСОБА_8 , став різати їй шию, заподіюючи муки і страждання. Для доведення злочинного наміру до кінця ОСОБА_8 передав ОСОБА_12 знайдену в будинку викрутку, якою той, завдаючи потерпілій сильний фізичний біль, наносив удари в грудну клітину, до тих пір, доки остання не перестала подавати ознаки життя.
Своїми сумісними погодженими злочинними діями ОСОБА_8 та ОСОБА_12 завдали потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у виді: різаної рани по передній поверхні шиї в нижній третині з пересіченою внутрішньою яремною веною і частково пересіченою трахеєю, різаної рани передньої поверхні шиї в середній третині, колото-різаної рани надключичної області справа, проникаючого колото-різаного поранення по передній поверхні грудної клітки зліва по пригрудинній лінії в області 4-го межребір`я в ліву плевральну порожнину, проникаючої колотої рани грудної клітки зліва в області 5-го межребір`я по передньопахвовій лінії в ліву плевральну порожнину з шістьма пошкодженнями реберної поверхні верхньої долі лівої легені в нижній третині, колотої рани по задній поверхні лівого передпліччя в середній третині, колотої рани по передній поверхні лівого стегна в нижній третині, різаної рани по передній поверхні грудної клітки зліва в області 3-го міжребер`я по передньопахвовій лінії, крововиливу в м`які покриви голови з боку внутрішньої поверхні в лобової області по центру, переломів 3-5-го ребер зліва по середньо-ключичній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини, які призвели до смерті ОСОБА_11 , що настала на місці вчинення злочину в результаті різаної рани шиї з пошкодження крупних судин, що ускладнилася недокрів`ям внутрішніх органів, набряком головного мозку і легенів, осередками гострої емфіземи і дистелектазів у легенях.
В своїй апеляційній скарзі на вирок обвинувачений ОСОБА_8 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить вирок в частинні його засудження за п.п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України скасувати та кримінальне провадження в цієї частині закрити, в іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимого вказує, що на досудовому слідстві і в ході судового розгляду було порушено його право на захист, оскільки обвинувачення побудовано на його показаннях, здобутих в наслідок застосування до нього недозволених методів слідства, справа розглянута судом однобічно, не досліджені докази на підтвердження його невинуватості у вчиненні вбивства потерпілої, не враховані його показання у суді про те, що в нього не було умислу та попередньої змови з ОСОБА_12 на вбивство ОСОБА_11 . До того ж, суд незаконно мотивував вирок показаннями обвинуваченої ОСОБА_10 на досудовому слідстві, яка у судовому засіданні від дачі показань відмовилась. Вважає, що суд безпідставно врахував такі обставини, що обтяжують покарання, як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, незважаючи на те, що потерпіла вела активний образ життя, та у стані алкогольного сп`яніння, про що докази в матеріалах кримінального провадження також відсутні. Тим самим суд порушив кримінальний та кримінальний процесуальний закон: змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивність. Вважає, що всі докази збоку обвинувачення у повному обсязі не підтверджують його винуватості у вчиненні вбивства потерпілої.
В своїй апеляційній скарзі, доповненнях та уточненнях до неї захисник ОСОБА_7 , з цих же підстав також, не оспорюючи доведеність вини, кваліфікацію дій ОСОБА_8 , розмір та міру призначеного йому покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, просить вирок скасувати з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.
В обґрунтування своїх апеляційних вимого вказує, що судовий розгляд було проведено і вирок ухвалено Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області з порушенням територіальної підсудності, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України дане кримінальне провадження підсудне Першотравневому районному суду Донецької області. Незважаючи на зазначене, після повернення Іллічівським районним судом м. Маріуполя обвинувального акту прокурору та усунення недоліків останнім, дане кримінальне провадження повинно було розглядатися саме Першотравневим районним судом Донецької області. Більш того з 2012 року справа неодноразово передавалась на розгляд з одного до іншого суду в межах територіальної юрисдикції апеляційного суду Донецької області. Однак, кожного разу не відбувалося автоматизованого розподілу справи між суддями, оскільки в матеріалах провадження відсутні відповідні протоколи, ухвала про призначення підготовчого судового засідання та журнал судового засідання про його призначення.
Також зазначає, що останній обвинувальний акт від 07.02.2017 року не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки прокурор виклав в ньому тільки попереднє обвинувачення та його обґрунтування, але не сформулював змінене обвинувачення та не вручив його копії ані ОСОБА_8 , ані йому. При цьому, в порушення вимог ч. 1 ст. 337 КПК України фактично поклав на себе функції сторони обвинувачення і у вироку самостійно сформулював його, чим вийшов за межі своїх повноважень. Отже вважає, що судом відносно ОСОБА_8 ухвалено вирок за обвинуваченням, яке йому у встановленому законом порядку не було висунуто.
Він був позбавлений можливості належним чином здійснювати захист обвинуваченого ОСОБА_8 оскільки за його клопотанням судом не надані відеозаписи слідчих експериментів з участю обвинувачених, якими суд обґрунтував вирок, чим порушено право на захист.
На думку захисника суд без достатніх доказів дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства потерпілої за попередньою змовою з ОСОБА_12 , з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин. Судом не надано належної оцінки показанням обвинуваченого ОСОБА_8 ; наявним в матеріалах справи доказам, які вказують на його непричетність до вчинення даного злочину; в порушення вимог КПК України вирок обґрунтуваний протоколами слідчих дій за участю неосудного ОСОБА_12 , який не є суб`єктом злочину, а тому дії ОСОБА_8 не можуть бути кваліфікованими за вказаними ознаками ч. 2 ст. 115 КК України. Припускає, що його дії слід правильно кваліфікувати за ч. 1 ст. 115 КК України.
Звертає увагу і на результати перевірки заяви ОСОБА_8 про застосування до нього недозволених методів ведення слідства, внаслідок чого він обумовив себе у вчиненні вбивства потерпілої. На його думку вказана перевірка проведена поверхово, оскільки будь які слідчі (розшукові) дії не проводилися, справу закрито відносно осіб, процесуальний статус яких та місце роботи не встановлені.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд не обґрунтував враховані обставин, які обтяжують покарання, такі як вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, рецидив злочину, оскільки в матеріалах справи відсутні підстави для їх врахування. Також суд належним чином не обґрунтував своє рішення про призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, в той час як ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання і у виді позбавлення волі і на певний строк.
В своїй апеляційній скарзі на вирок прокурор, не оскаржуючи доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок змінити, виключивши з обвинувачення ОСОБА_8 кваліфікуючу ознаку «за попередньої змовою групою осіб», передбачену п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, в решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх апеляційних вимого вказує, що на момент вчинення ОСОБА_14 суспільно небезпечного діяння, передбаченого п.п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, він був неосудним. Тому не був і суб`єктом злочину, що виключає його вчинення в групі осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги та частково апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення за винятком кваліфікації дій обвинуваченого за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України (вчинення умисного вбивства за попередньою змовою групою осіб), перевіривши матеріали кримінального провадження і, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга прокурора задоволенню з таких підстав.
Насамперед слід зауважити, що кримінальне провадження розглянуте повноважним судом.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24 лютого 2016 року попередній вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 квітня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 8 липня 2015 року щодо засудженого ОСОБА_8 та в порядку ст. 433 КПК України щодо засудженої ОСОБА_10 скасовано з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції (т.6 а.п. 60-63,85).
25 березня 2016 року ухвалою Апеляційного суду Донецької області задоволено подання голови Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24 березня 2016 року про направлення кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 для розгляду по суті до іншого суду з причин неможливості створити колегію суддів у складі трьох професійних суддів, з визначенням Ілльічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області (т.6 а.п. 86-93).
5 квітня 2016 року по справі призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалося та 23 травня 2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_10 у підготовчому судовому засіданні був повернутий прокурору ( т. 6 а.п. 94-150).
12 липня 2016 року новий обвинувальний акт надійшов до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області та 15 липня 2016 року проведено підготовче судове засідання, в якому було вирішено питання про призначення обвинуваченої ОСОБА_10 захисника, та 18 липня 2016 року справа призначена до судового розгляду колегією суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . В ході судового розгляду 7 лютого 2017 року прокурор уточнив обвинувачення і 8 лютого 2017 року в судовому засіданні сторони кримінального провадження отримали обвинувальний акт, який відповідає вимогам ст. 291 КПК України (т.7 а.п.1-31, 89-116).
Кожен раз зміна колегії суддів відбувалася на підставі протоколів автоматизованого розподілу судової справи між суддями (т.6 а.п. 89-90,94, т. 7 а.п. 23).
В матеріалах кримінального провадження відсутня ухвала суду про призначення підготовчого судового засідання після отримання останнього обвинувального акта, на що звертає увагу захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі як на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Водночас у статті 412 КПК України законодавець визначив, що невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.
Отже, з наведеного виходить, що для з`ясування питання про те, як відсутність ухвали про призначення підготовчого судового засідання вплинула на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити із «рівня істотності» відхилень від вимог норм кримінального процесуального права. У даному випадку колегія суддів вважає, що вказане порушення не перешкодило суду зробити правильний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин.
Враховуючи наведене, апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 з приводу порушення правил підсудності, невідповідності останнього обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, невручення його ОСОБА_8 , відсутності протоколів автоматизованого розподілу справи між суддями та ухвали суду про призначення підготовчого судового засідання, є безпідставними.
Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 з особливою жорстокістю, з метою приховати іншій злочин, є обґрунтованими.
Викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого і його захисника доводи про те, що судовий розгляд проведений судом неповно, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, порушено права обвинуваченого на захист, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, є безпідставними.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судовий розгляд проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, спрямованих на всебічне, повне і об`єктивне дослідження обставин кримінального провадження. Викладені у вироку висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 в умисному вбивстві ОСОБА_11 , вчиненому з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні і детально викладеними у вироку доказами в їх сукупності. А зокрема, його винність підтверджується матеріалами огляду місця події, матеріалами відтворювання обставин та обстановки події з його та обвинуваченої ОСОБА_10 участю, даними протоколів слідчих дій.
Суд ретельно перевірив в судовому засіданні доводи обвинуваченого, аналогічні тим, які викладені в його та захисника апеляційних скаргах про те, що у нього не було умислу на умисне вбивство потерпілої.
Викладені у вироку мотиви про визнання цих доводів безпідставними, направленими на пом`якшення відповідальності за скоєне, колегія суддів розцінює аргументованими, такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження.
Мотивуючи висновки про винність ОСОБА_8 в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_11 , суд обґрунтовано послався на матеріали відтворювання обставин та обстановки події з його та обвинуваченої ОСОБА_10 участю. ОСОБА_8 показав місце злочину, детально розповів про обставини його вчинення, розкрив його та неосудного ОСОБА_12 роль, продемонстрував послідовність подій, відтворив механізм нанесення потерпілій тілесних ушкоджень. Зокрема, під час проведення вказаної слідчої дії повідомив, що говорив ОСОБА_12 про необхідність вбити бабцю, або віднести до погреба, аби мати час, щоб утекти. ОСОБА_12 погодився з тим, що потерпілу треба вбити, щоб мати час поїхати з села. ОСОБА_8 показав комору, до якої вони перевели потерпілу, де за його словами, ОСОБА_12 спробував, але не зміг її задушити. Вона лежала боком на підлозі, ОСОБА_8 продемонстрував як наніс їй удар ножем у груди, після чого передав ніж ОСОБА_12 , який став різати жінці шію, при цьому зауважив, що якась вона міцна. Після цього вони кинули її у погріб, до якого спустився ОСОБА_12 і продовжив різати потерпілій шію. Потім ОСОБА_12 повернув йому ножа, він витер його об ганчірку, ОСОБА_12 сказав, що потерпіла не вмирає, після чого він знайшов у будинку викрутку, кинув її ОСОБА_12 і сказав, щоб той її добив. Невдовзі ОСОБА_12 повернув викрутку, яку він витер і поклав на стіл (т.4 а.п. 117-133, 136-141).
ОСОБА_10 також показала місце умисного вбивства, відтворила обставини його вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , повідомила, що чула як ОСОБА_8 говорив ОСОБА_12 , що треба «кінчати бабку», так як вона може його упізнати. Вони завели жінку до комори, ОСОБА_8 сказав ОСОБА_12 : «Макс тримай викрутку» (т.4 а.п. 68-93).
В ході судового розгляду обвинуваченим ОСОБА_8 було заявлено клопотання про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження та відеоматеріалами, доданими до протоколів відтворювання обставин та обстановки події
з його та ОСОБА_10 участю. Як вбачається зі справи ОСОБА_8 ознайомлений 27 червня 2017 року лише з її матеріалами у повному обсязі (т. 7 а.п. 170,171,174).
На думку колегії суддів вказане порушення також не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не перешкодило суду зробити правильний висновок щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства з особливою жорстокістю, з метою приховати інший злочин.
Більш того, додані до вказаних протоколів відтворювання обставин та обстановки події відеоматеріали дослідженні судом в судовому засіданні. При їх перегляді зауважень, питань, клопотань з боку сторони захисту не надходило. Вказані слідчі дії проведені під час дії КПК України в редакції 1960 року. Тому здобуті відомості є належними доказами, які суд обґрунтовано поклав в основу вироку.
Як видно із справи у ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не було підстав для самообмови, як і для того, щоб ОСОБА_10 могла обмовити ОСОБА_8 . У справі відсутні також данні, які б свідчили про одержання цих показань обманним чи будь-яким іншим протиправним способом. В судовому засіданні перевірялись доводи ОСОБА_8 про те, що до нього в стадії досудового слідства застосовувалися недозволені методи ведення слідства, внаслідок чого він обмовив себе, і свого підтвердження не знайшли і також визнані судом такими, що направлені винною особою на уникнення відповідальності від скоєного (т.7 а.п. 167-168). При цьому, слід зауважити, що вказана перевірка проводилась відповідно з вимогами КПК України.
Тому, апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 з зазначених приводів також є безпідставними.
З урахуванням наведеного, суд проаналізувавши причини часткової зміни ОСОБА_8 показань в подальшому і давши даній обставині у вироку відповідну оцінку, правильно обґрунтував свої висновки у вироку доказами, здобутими під час відтворюванні обставин та обстановки події з його та ОСОБА_10 участю.
Крім того, вказані докази, отримані в ході відтворення обставин і обстановки події знаходяться у повній відповідності з іншими доказами, які суд дослідив у судовому засіданні. Вони підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_17 про те, що у вечорі дня вбивства ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 вживали алкогольні напої; даними протоколу огляду місця події; висновками судово-медичних експертиз про характер, механізм і локалізацію заподіяних потерпілій тілесних ушкоджень та причину її смерті, що співпадає з іншими доказами, якими суд обґрунтував свої висновки (т.5 а.п. 74-76, 188-191).
За висновком амбулаторної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 як у період інкримінованих правопорушень, так і на час надання висновку ніяким хронічним психічним захворюванням не страждав та не страждає, міг і може усвідомлювати свої дії і керувати ними, у будь-якому тимчасовому стані розладу психічної діяльності, в тому числі і в стані патологічного сп`яніння не знаходився. Застосування примусових заходів медичного характеру за своїм психічним станом не потребує (т. 5 а.п. 274-278).
Вирішуючи питання про зміст і направленість умислу ОСОБА_8 , суд виходив із сукупності всіх конкретних обставин справи. Сам характер його та ОСОБА_12 дій свідчить про те, що вони діяли активно і узгоджено, з єдиним умислом, спрямованим на позбавлення життя потерпілої. Кожен з них виконав частину обсягу дій, які вони вважали за необхідне виконати для досягнення спільної мети. Завдаючи потерпілій численні удари, в тому числі ножем та викруткою в різні частини тіла, вони безперечно усвідомлювали, що позбавляють її життя і бажали цього, тобто діяли з прямим умислом на вбивство.
Разом з тим, враховуючи, що ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 квітня 2014 року відносно ОСОБА_14 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 3 ст. 187, п.п. 4, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом, оскільки згідно висновку судово психіатричної експертизи № 145 від 11 жовтня 2013 року в період інкримінованого йому діяння страждав хронічним психічним захворюванням - шизофренією і по психічному стану не міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Тобто на момент вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 3 ст. 187, п. п. 4,9,12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_14 не був суб`єктом злочину. Тому колегія суддів вважає неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_8 за кваліфікаційною ознакою умисного вбивства «за попередньою змовою групою осіб» і виключає її з вироку, задовольняючи з цього приводу апеляційні скарги ОСОБА_8 , його захисника та прокурора.
Досліджуючи об`єктивну сторону вчиненого ОСОБА_8 умисного вбивства потерпілої, суд врахував не тільки численність заподіяних їй ушкоджень, але й тяжкість і локалізацію їх створення, а також те, що винні особи протягом тривалого часу завдавали удари потерпілій спеціально пристосованими засобами в різні частини тіла, внаслідок чого вона відчувала особливі страждання. Ретельний аналіз зазначених обставин дав суду підстави зробити обґрунтований висновок про те, що ОСОБА_8 щодо потерпілої діяв з особливою жорстокістю, з метою приховати вчинений перед тим щодо неї розбій і усвідомлював це.
Таким чином, у справі зібрано достатньо доказів, які прямо і побічно викривають ОСОБА_8 в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_11 , вчиненому з особливою жорстокістю, з метою приховати іншій злочин. Суд правильно кваліфікував його злочинні дії за п. п. 4,9 ч. 2 ст. 115 КК України.
Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд врахував тяжкість вчинених злочинів, данні про його особу та обставини, що обтяжують покарання.
ОСОБА_8 вчинив умисні злочини, маючи судимість за умисні злочини, у стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку, яка 1931 року народження, і на момент вчинення злочинів майже досягла 80 років, що само по собі вже свідчить про досягнення нею похилого віку і неспроможність чинити опір. Вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння також знайшло підтвердження в судовому засіданні. Отже, суд обґрунтовано визнав рецидив злочинів, вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, щодо особи похилого віку обставинами, що обтяжують покарання.
Разом з тим, незважаючи на вчинення ОСОБА_8 низки умисних кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкі, направлені проти закріплених Конституцією України природних і невідчужуваних прав людини, саме проти життя і здоров`я людини, які визнаються найвищою соціальною цінністю, враховуючи його роль у вчиненні вбивства потерпілої, смерть якої настала від злочинних дій неосудного ОСОБА_12 , а також приймаючи до уваги позитивну характеристику ОСОБА_8 з місця проживання, колегія суддів вважає, що йому можливо призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, що буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів (т.5 а.п. 329).
Враховуючи наведене, апеляційні скарги ОСОБА_8 і його захисника з цього приводу також підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 405 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_7 , прокурора задовольнити частково.
Вирок Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 4 липня 2017 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючу ознаку умисного вбивства «вчинення за попередньою змовою групою осіб».

Вважати засудженого ОСОБА_8 за:

- ч. 1 ст. 304 КК України до 6 років позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 187 КК України до 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю;

- п.п. 4, 9 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 7 вересня 2012 року по 20 червня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України протягом 3х місяців з дня її оголошення, а засудженим ОСОБА_8 у той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_4