АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005850, по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Києва, зареєстрованої та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 04.06.2016 року о 10:45 год., керуючи автомобілем «Опель Астра», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по крайній правій смузі руху транспортних засобів проїзної частини проспекту Науки в напрямку вулиці Столичне Шосе в місті Києві, в районі будинку № 45, допустила порушення вимог п.п. 2.3 б); 10.1; 11.4 та 1.3 дорожньої розмітки ПДР України, проявила неуважність, неправильно зреагувала на зміну дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху в ліву сторону не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, перетнула дорожню розмітку 1.3 ПДР України, виїхала на середню смугу руху проїзної частини зустрічного напрямку руху та допустила зіткнення з автобусом марки «Богдан А-09201», д.н.з. з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого пасажир автобуса ОСОБА_9 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог 2.3 б); 10.1;11.4 та 1.3 дорожньої розмітки ПДР України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної ДТП та її наслідками.

В поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального провадження та правову кваліфікацію дій обвинуваченої, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості вчиненого нею злочину та особі винної.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що суд при призначенні ОСОБА_7 покарання належним чином не врахував те, що обвинувачена вчинила тяжкий злочин, наслідком якого є спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, не розкаялася у вчиненому та не відшкодувала завданих збитків. Також просить врахувати, що обвинувачена під час судового розгляду постійно змінювала версії причини ДТП, що свідчить про її намір ввести суд в оману та уникнути відповідальності. Судом також не враховано позицію потерпілої про необхідність призначення обвинуваченій більш суворого покарання.

За результатами апеляційного розгляду просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.
Під час апеляційного розгляду обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_8 відмовились від поданих апеляційних скарг та звернулись до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного їй покарання у виді позбавлення волі на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки на день набрання чинності цим законом обвинувачена досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».
Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу та просили її задовольнити, проти звільнення обвинуваченої від відбування покарання на підставі акта амністії заперечувала, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти поданої апеляційної скарги потерпілої та просили звільнити обвинувачену від відбування покарання на підставі акта амністії, прокурора, який не заперечував щодо застосування до обвинуваченої положень Закону України «Про амністію у 2016 році», провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини вчиненого злочину та правова кваліфікація дій обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються та не оскаржуються, а тому у відповідності до положень ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються.
Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання по ч.2 ст.286 КК України, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував тяжкість вчиненого нею злочину, віднесеного кримінальним законом до категорії тяжких, дані про особу винної, яка раніше не судима, є пенсіонеркою. Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, як на стадії досудового розслідування, так і судом не встановлено. З урахуванням цього суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, тобто в межах, визначених санкцією ч.2 ст.286 КК України.
Суд також обгрунтував свій висновок про неможливість застосування положень ст.75 КК України та відсутність законних підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням.
Наведені у поданій потерпілою апеляційній скарзі обставини також були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання та не підтверджують того, що призначене їй покарання за своїм розміром є явно несправедливим, через мякість.
Колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченої про звільнення її від відбуття призначеного їй покарання у виді позбавлення волі на підставі акта амністії підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні необережного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, вирок стосовно якої не набрав законної сили, є особою, яка досягла пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення». Обмежень для застосування амністії, передбачених ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», не встановлено.
З урахуванням викладеного, ОСОБА_7 на підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягає звільненню від відбування призначеного їй основного покарання за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році», колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Клопотання ОСОБА_7 задовольнити.
На підставі п.«г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» звільнити ОСОБА_7 від відбування обновного покарання, призначеного їй за вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 07 серпня 2017 року.
Ухвала суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

________________ ________________ ________________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3