Справа №468/258/17-к 20.02.2018
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000440, за апеляційною скаргою прокурора Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року, стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Добре, Баштанського району, Миколаївської області, громадянина України, раніше судимого, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

-якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6

встановив:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 містяться всі відомості, необхідні та достатні для чіткого й детального інформування останнього про характер обвинувачення та його причини, а зазначення в обвинувальному акті, поряд із вказівкою про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, також і вказівки про підозру його у вчиненні цього ж злочину, на думку прокурора, не могло істотно вплинути на конкретність обвинувачення й зашкодити праву обвинуваченого на захист та на справедливий суд.

Вважає, що попри відсутність в обвинувальному акті конкретної вказівки на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано.

Зазначає, що обставини, які відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню (час, місце, спосіб та інші обставини вчиненні кримінального правопорушення), винуватість тощо викладено чітко і конкретно.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
17.03.2017 року з Апеляційного суду Миколаївської області, відповідно до положень ст. 34 КПК України, до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2015 року за № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

У підготовчому судовому засіданні учасники судового провадження проти призначення кримінального провадження до судового розгляду не заперечували.

Заслухавши прокурора, потерпілого, обвинуваченого, захисника, вивчивши обвинувальний акт, суд прийшов до висновку про неможливість призначення провадження до судового розгляду та необхідність повернення обвинувального акта прокурору через його невідповідність вимогам закону.

Ухвалою суду від 11.12.2017р. обвинувальний акт по кримінальному провадженню № 0000440 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт суддя зазначив, що обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, що позбавляє обвинуваченого ОСОБА_6 права бути детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який залишив розгляд даного питання на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до змісту п. 3 ч. 2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.
Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, визначено ч. 2 ст. 291 КПК України.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.
Із вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Як слідує із тексту обвинувального акта, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.
Так, відповідно до ч.2 ст. 42 КПК, обвинуваченим є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу, а обвинувальний акт, згідно із п. 3 ч. 2 ст. 283 КПК України, є однією із форм закінчення досудового розслідування, тобто обвинувальний акт це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (ст. 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж. Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення і лише в його межах (ч.1 ст. 337 КПК).

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує короткий виклад або повний текст обвинувального акта (ч.2 ст. 347 КПК), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст. 348 КПК).
До процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК, на стадії досудового розслідування особа перебуває у статусі підозрюваного.
Підозра є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст. 276 КПК). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
У міжнародних джерелах права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).
Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.
Як зазначено у постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16, в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо невідповідності вимогам КПК України обвинувального акта відносно ОСОБА_6 .
Обвинувальний акт не містить формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення, що позбавляє обвинуваченого ОСОБА_6 права бути детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
З урахуванням викладеного, відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу прокурора Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 року, якою обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000440 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України повернуто прокурору без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Судді