Справа № 592/6680/16-к
Провадження № 1-кп/592/95/17
УХВАЛА

01 вересня 2017 року м. Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в особі судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора Сумської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження № 0000701 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білопілля Сумської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, -

встановив:

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Прокурор вважає за доцільне продовжити тримання обвинуваченої під вартою з тих підстав, що на даний час не зменшилися ризики, визначені у ч. 1 ст. 177 КПК України, та, що фактично обвинувачена переховувалася від суду.

Захисник та обвинувачена вважають, що немає підстав для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Вирішуючи питання про продовження тримання обвинуваченої під вартою, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Так, 29 серпня 2016 року обвинувачена ОСОБА_4 , будучи належним чином сповіщена про день та час розгляду кримінального провадження, не прибула за викликом у судове засідання без поважних причин.

13 вересня 2016 року обвинувачена ОСОБА_4 повторно не прибула за викликом у судове засідання без поважних причин.

03 жовтня 2016 року суд оголосив розшук обвинуваченої ОСОБА_4

11 січня 2017 року суд надав дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4

23 березня 2017 року ОСОБА_4 була затримана.

Ухвалою суду від 24.03.2017 р. застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 на строк до 21.05.2017 р.

19.05.2017 р. та 14.07.2017 р. під час судового розгляду суд продовжував дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_4 відповідно на строк до 17.07.2017 р. та 11.09.2017 р.

Суд враховує той факт, що органами досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти власності, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, її вік і те, що вона офіційно не працює. Вказані факти дають достатні підстави вважати, що її дії, як і сама ОСОБА_4 , як особа, представляють підвищену суспільну небезпеку, а тому є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачена ОСОБА_4 може залишити місце проживання, переховуватися від суду з метою уникнути взагалі відповідальності за скоєне; вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема, здобувати собі, як ніде не працююча особа, матеріальні засоби для існування; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, докази сторонами кримінального провадження ще не надавались та не досліджувались. З огляду на викладене, суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням відомостей про особу, не забезпечить її належної процесуальної поведінки та не буде запобігати ризикам, визначеним у ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 на строк до 30.10.2017 р. включно.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 199, 331 КПК України, суд, -

постановив:

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Білопілля Сумської області, на строк два місяці до 24 год. 30 жовтня 2017 року.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1