АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 648/57/18 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/791/298/18 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 березня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17.01.2018 року про відмову в задоволенні спільного клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з початковою освітою, раніше не судимого, засудженого:

07.04.2008 року Великоолександрівським районним судом Херсонської області за ст. 115 ч.1 КК України до 14 років позбавлення волі, ухвалою Білозерського районного суду Херсонської області від 17.03.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення з 03.01.2008 року по 08.07.2008 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;

початок строку: 03.01.2008 року,

кінець строку: 28.06.2021 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Відмовляючи в задоволенні спільного клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого, суд в ухвалі зазначив, що поведінка ОСОБА_8 та його ставлення до праці не є сумлінними, своє виправлення він не довів, що дає підстави для відмови у задоволенні клопотання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали суду та вважає, що суд не врахував, що він за період відбування покарання був працевлаштований за власним бажанням, без оплати праці, має 25 заохочень та 9 стягнень, які погашені в установленому порядку. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою звільнити його умовно-достроково від подальшого відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги засудженого та просив їх задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом при розгляді клопотання дотримано вищевказаних вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за період відбуття покарання засудженому комісією установи, як такому, що не став на шлях виправлення, відмовлялось в застосуванні заохочувальних норм, а саме: 28.06.2014 в переведенні до ДСР, та 28.10.2016 в направленні матеріалів до суду для застосування до засудженого заохочувальної норми у виді заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням. З характеристики на засудженого ОСОБА_8 випливає, що за період відбування покарання він має 9 стягнень, з яких 4 сувора догана, за систематичне порушення вимог режиму відбування покарання, які на теперішній час зняті та погашені.

Наведене свідчить, що поведінку засудженого протягом всього часу відбування покарання не можна вважати сумлінною.

Згідно вироку суду має позов про відшкодування шкоди у сумі 230,34 грн., про що до бухгалтерії установи надійшов виконавчий лист, проте зусиль до відшкодування шкоди не докладає.

Сумлінне ставлення до праці, на що вказує апелянт, не є беззаперечною підставою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, а є лише складовою, що характеризує особу засудженого.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження ОСОБА_8 про те, що він своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

Посилання засудженого на його працевлаштування, наявність заохочень, дотримання вимог режиму, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, його наслідки, що потягли смерть потерпілого, дані про особу засудженого в цілому за весь час відбування покарання, якому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання як такому, що не довів свого виправлення.

Наявність у засудженого неодноразових стягнень за весь час відбування покарання, до того ж 4 суворих доган, та не виявлення бажання про відшкодування шкоди за вироком, жодним чином не свідчать про те, що засуджений довів своє виправлення.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої та задоволення клопотання ОСОБА_8 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія судів не знаходить, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Білозерського районного суду Херсонської області від 17.01.2018 року про відмову в задоволенні спільного клопотання спостережної комісії Білозерського району Херсонської області та комісії Державної установи «Дар`ївська виправна колонія (№ 10)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2
Судді ОСОБА_3
ОСОБА_4