АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/267/18 Справа № 205/6699/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року про задоволення клопотання засвудженого про умовно-дострокове звільнення щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Марганця Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, раніше судимого:

1)25.03.2003 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном на 2 роки;

2)28.01.2005 року Марганецьким міським судом Дніпроптеровської області за ст. 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробувальним терміном 2 роки;

3)27.04.2005 року Марганецьким міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений умовно-достроково 11.10.2007 року на невідбутий строк 4 місяці 16 днів;

4)25.12.2014 року Томаківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покараня у виді 120 годин громадських робіт;

5)11.08.2015 року Томаківським районим судом Дніпропетросвької області за ч.ч.1, 3 ст. 185, ст.ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців позбавлення волі згідно ухвали Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 24.02.2016 року, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме 03.07.2015 року по 14.09.2015 року, включно,-

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 24 листопада 2017 року задоволено клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно - дострокове звільнення.

Рішення суду обґрунтовано тим, що станом на 10.11.2017 року засуджений відбув більше 2/3 строку покарання. За весь період відбування покарання у виді позбавлення волі мав стягнення, які на даний час погашені. При цьому має одне дисциплінарне заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці. З характеристики засудженого вбачається, що той дотримувався правомірних та ввічливих стосунків з персоналом виправної установи, виконував окремі доручення, брав участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, періодично відвідував її заняття, робив для себе належні висновки, провину у скоєних злочинах визнає повністю, підтримує стійкі соціальні зв`язки зі своєю родиною шляхом листування і особистих побачень, отримує посилки.

Прокурор не погодився з вказаним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-достроково звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом не враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Натомість, за час відбування покарання він сім разів порушував режим відбування покарання, за що стільки ж разів притягався до дисциплінарної відповідальності. Заходи заохочення застосовувались до засудженого лише один раз за весь термін відбування покарання, за місцем відбування покарання характеризується посередньо.

Вказане не може свідчити про позитивні зміни в особистості засудженого та те, що він своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

Вказує, що судом під час розгляду клопотання, не з`ясовано у засудженого його ставлення до вчиненого злочину та додержання ним вимог режиму, зокрема щодо систематичного порушення ним режимних вимог під час відбування покарання.

Крім того, в порушення норм кримінального процесуального закону, в матеріалах провадження відсутній технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове засідання в суді першої інстанції.

Захисник в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

08 лютого 2018 року на електронну адресу суду надійшло його клопотання з проханням слухати справу за його відсутності. З урахуванням думки засудженого, який не заперечував проти розгляду апеляції за відсутністю захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю останнього, оскільки його відсутність не може вплинути на реалізацію права засудженого на обов`язковість його участі.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити, ухвалу скасувати.

Засуджений заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки прокурора та засудженого, дослідивши та перевіривши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону не були дотримані в повному обсязі.

Згідно зі ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Висновок про можливість застосування умовно - дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з вимогами ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч. 3 ст. 81 КК України.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» від 26.04.2002 року, умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш мяким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, ощадливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

При розгляді матеріалів справи суд прийшов до правильного висновку про фактичне відбуття засудженим ОСОБА_7 трьох чвертей строку покарання, призначеного за вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року, що дало йому право при певних умовах бути умовно-достроково звільненим з місць позбавлення волі.

І хоча умовно-дострокове звільнення є актом заохочення і застосовується тільки до тих засуджених, які сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і таке звільнення від відбування покарання є правом, а не обовязком суду, оцінюючи поведінку засудженого та відношення його до праці під час відбування покарання в місцях позбавлення волі, місцевий суд з огляду на діюче законодавство повинен був проаналізувати всі дані по справи та прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Як вбачається з характеристики, затвердженої заступником начальника Дніпропетровської виправлної колонії № 89 від 08 листопада 2017 року щодо ОСОБА_9 , останній за період утримання у Дніпропетровському слідчому ізоляторі зарекомендував себе негативно, порушував режим утримання, за що отримав три дисциплінарні стягнення, заходу заохочення не застосовувались.

За період відбування покарання у Солонянській виправній колонії № 21 зарекомендував себе з негативної строни, мав одне дисциплінарне стягнення, заходи заохочення не застосовувались.

З 05.09.2016 року відбуває покарання у Дніпропетровській виправній колонії № 89, працевлаштований на ливарній дільниці підприємства, має одне заохочення. На заходи виховного характеру реагує не своєчасно, допускає порушення вимог ПВР УВП, в наслідок чого має три дисциплінарні стягнення.

26 квітня 2017 року комісією ДВК № 89 засудженому ОСОБА_7 було відмовлено в застосуванні до нього підстав, передбачених ст. 101 КВК України «Про можливість застосування зміни умов тримання», за порушення режиму відбування покараня.

В цей же день засудженому було відмовлено в застосуванні до нього підстав ст. 82 КК України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання», як такому, що не довів свого виправлення.

За таких обставин доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність позитивних змін в особистості засудженого є такими, які заслуговують на увагу і тому підлягають задоволенню.

Доводи прокурора про відсутність в матеріалах провадження технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове засідання суду першої інстанції спростовані матеріалами які містяться в справі.

З них вбачається - наявна робоча копія диску з технічним записом судового засідання Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2017 року у справі за клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення (а.с. 15).

Враховуючи викладене, ухвала про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали на підставі п. 4 ч. 1 ст. 407, 411 КПК України, якою слід відмовити в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 4 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 листопада 2017 року про задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4