Справа № 376/5/17-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/190/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 4 14.02.2018

У Х В А Л А
іменем України
14 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі
суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого в АДРЕСА_2 ), не працюючого, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, раніше не судимого,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
Цим же вироком вирішено питання про речові докази;
В С Т А Н О В И Л А:
За вироком суду, 31 жовтня 2016 року, близько 22 години 30 хвилин ОСОБА_7 знаходився в житловому будинку АДРЕСА_1 , за місцем свого фактичного проживання, де спільно з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вживав спиртні напої. В ході спільного розпиття спиртних напоїв у ОСОБА_7 виник конфлікт з його співмешканкою ОСОБА_10 , під час якого він умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень наніс один удар правою рукою в область грудної клітини ОСОБА_10 . Від отриманого удару остання впала на підлогу. Надалі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, наніс їй один удар кистю правої руки в область обличчя та два удари правою ногою в область черевної порожнини. Після конфлікту близько 23 години 30 хвилин, ОСОБА_7 викликав швидку медичну допомогу.
04 грудня 2016 року близько 16 години, ОСОБА_10 , не приходячи до свідомості, померла у відділенні інтенсивної терапії КЗ «Сквирська ЦРЛ».
Згідно висновку експерта №107 від 27 грудня 2016 року смерть ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наступила внаслідок закритої черепно-мозкової травми із забоєм головного мозку та крововилом в шлуночки мозку та травматичною субдуральною гематомою із здавленням мозку. При дослідженні тіла трупа та історії хвороби на ім`я ОСОБА_10 , виявлено такі пошкодження: закрита черепно-мозкова травма з крововиливом в шлуночки мозку та травматичною субдуральною гідромою до 100 мл. в праві лобній та тім`яній ділянці; розрив тонкої кишки на відстані 1,5 м. від ілеоцекального кута (по даним історії хвороби); розрив брижейки тонкої кишки довжиною 5 см. на відстані 15 см. від розриву тонкої кишки (по даним історії хвороби); численні садна, крововиливи в області волосяної частини голови, обличчя, тулуба, кінцівок (по даним історії хвороби). Описані вище тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів. Садна та крововиливи на ногах, руках тулубу відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Садна та крововиливи на обличчі та волосяній частині голови можуть бути зв`язані із черепно-мозковою травмою так як і сама черепно-мозкова травма відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя. Розрив брижейки тонкої кишки та розрив тонкої кишки відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя.
В апеляційних скаргах:
- обвинувачений просить пом`якшити призначене йому покарання. Вимоги обґрунтовує тим, що він раніше до кримінальной відповідальності не притягувався, злочин вчинив вперше. Просить взяти до уваги, що його співмешканка ОСОБА_10 ніде не працювала, вела аморальний спосіб життя, весь час надмірно вживала алкогольні напої та з цього приводу мала алкогольну епілепсію. Всі наведені обставини можуть підтвердити сусіди та занайомі. Обвинувачений зазначає, що в її смерті його причетності немає, і він навпаки допомагав їй прийти до тями та викликав медичну допомогу. Апелянт вказує, що має батьків похилого віку: батько інвалід ІІ групи, мати паралізована, й вони потребують його допомоги.
- захисник ОСОБА_8 просить змінити рішення суду першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого ст. 69 КК України, врахувавши пом`якшуючі обставини, відповідно до п.п. 1-2 ч. 1 ст. 66 КК України, та призначити ОСОБА_7 покарання, нижче межі, передбаченої ч. 2 ст. 121 КК України, а саме не більше 5 років позбавлення волі. Вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваний вирок є занадто суворим та підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. На думку захисника, судом першої інстанції в не в повному обсязі було враховано вимоги ст. 65 -67 КК України. Зокрема, не надано об`єктивну оцінку пом`якшуючим обставинам, а саме надання медичної допомоги потерпілій безпосередньо після вчинення злочину, хоча вказані обставини встановлені в самому вироку та підтверджуються показаннями свідків. Також було залишено поза увагою той факт, що обвинувачений супроводжував потерпілу до лікарні та всіляко допомагав при лікуванні. Захисник просить врахувати, що суд першої інстанції не взяв до уваги позицію потерпілого ОСОБА_12 , який просив суворо не карати обвинуваченого та охарактеризував потерпілу як особу, що вела аморальний спосіб життя. На думку апелянта, судом першої інстанції не зовсім об`єктивно було викладено питання каяття обвинуваченого, а неточність в його показаннях можна пояснити низьким рівнем освіти.
Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили пом`якшити покарання; прокурора, яка проти задоволення апеляційних скарг заперечувала; вивчивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Висновок суду про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам кримінального провадження і є обґрунтованим.
Наведеним у вироку доказам суд дав належну юридичну оцінку та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.
Відповідно до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в мажех апеляційних скарг.
Частиною 2 статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Засади призначення покарання визначені у ч. 1 ст. 65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У частині 2 статті 65 КК України зазначено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами покарання» передбачено, що, виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Як слідує із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання, судом першої інстанції було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Зокрема, взято до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий /т.1 а.п. 211/, вчинив тяжкий злочин, по місцю проживання характеризується позитивно /т.1 а.п.213/, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває /т. 1 а.п.214-215/.
Той факт, що обвинувачений добровільно відшкодував збитки потерпілому, судом першої інстанції було віднесено до обставини, яка пом`якшує покарання.
Обставиною, яка обтяжує покарання визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи вище викладене, а також позицію потерпілого ОСОБА_13 , суд першої інстанці призначив обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 121 КК України.
Що стосується аргументу апелянтів про неврахування судом надання обвинуваченим потерпілій медичної допомоги, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Пунктом 2-1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнається надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення злочину.
Відповідно до ст. 37 Основ законодавства України про охорону здоров`я, організація та забезпечення надання екстреної медичної допомоги громадянам та іншим особам здійснюються відповідно до Закону України «Про екстрену медичну допомогу». Виходячи із розуміння змісту медичної допомоги та кола осіб, які наділені відповідними повноваженнями щодо надання такої допомоги, врахування надання медичної допомоги як обставини, яка пом`якшує покарання, можливо лише щодо спеціальних суб`єктів - медичних працівників. Враховувати надання медичної допомоги в якості обставини, яка пом`якшує покарання, щодо загального суб`єкта, є некоректним, оскільки така особа безпосередньо після вчинення злочину може лише вжити всіх необхідних заходів для надання медичної допомоги потерпілому (наприклад, викликати невідкладну швидку допомогу, доправити транспортним засобом потерпілого до найближчого лікувально-профілактичного закладу тощо), що необхідно вважати іншою допомогою.
Під наданням іншої допомоги потерпілому необхідно розуміти вжиття будь-яких заходів з метою відвернення можливих суспільно небезпечних наслідків. Надання такої допомоги має відбуватися безпосередньо після вчинення злочину.
Так, під час розгляду справи в суді першої інтанції та під час апеляційного розгляду було встановлено, що між завданням потерпілій тілесних ушкоджень та викликом швидкої медичної допомоги пройшов значний проміжок часу, тобто, допомога була надана не безпосередньо після вчинення злочину з метою відвернення його наслідків, у зв`язку з чим, вказане не може розцінюватися як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого.
Посилання обвинуваченого на те, що він наніс потерпілій один удар в обличчя рукою та один раз штовхнув її ногою в область тулуба, у зв`язку з чим у останньої не могли утворитися наявні в неї тілесні ушкодження, спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Відповідно до висновку експерта №86/Д від 22 грудня 2016 року, при вивченні медичних документів на ім`я громадянки ОСОБА_10 виявлено: закрита черпно-мозкова травма з крововиливом в шлуночки мозку та травматично субдуральною гідромою до 100 мл в правій лобній та тімній ділянці; розрив тонкої кишки на відстані 1,5 м від ілеоцекального кута (по даним історії хвороби); розрив брижейки тонкої кишки довжиною 5 см на відстані 15 см від розриву тонкої кишки (по даним історії хвороби); численні садна, крововиливи в області волосяної частини голови, обличчя, тулуба, кінцівок (по даним історії хвороби). Описані вище тілесні пошкодження винкли від дії тупих предметів. Садна та крововиливи на ногах, руках, тулубу відносяться до категорії легких тілесних пошкоджень. Садна та крововиливи на обличчі та волосяній частині голови можуть бути зв`язані із черепно-мозковою травмою, так як і сама черпно-мозкова, відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень, як небезпечні для життя. Розрив брижейки тонкої кишки та розрив тонкої кишки відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень як небезпечні для життя. Весь комплекс тілесних ушкоджень не міг утворитися за обставин, на які вказує підозрюваний та свідок ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту. Всі тілесні ушкодження могли утворитися в час та за обставин вказаних у постанові слічого /т. 1 а.п.168 -170, 175/.
Що стосується посилання захисника на неврахування судом першої інстанції щирого каяття ОСОБА_7 , то слід зазначити, що в ході апеляційного розгляду обвинувачений вину свою не визнав, у зв`язку з чим, вказана обставина також не може бути взята до уваги.
Щодо вимог апеляційної скарги про застосування до обвинуваченого ст.69 КК України слід зазначити, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення , може призначити основне покарання , нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті / санкції частини статті/ Особливої частини цього Кодексу.
Оскільки під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину не встановлено, то наразі відсутні підстави для застосування до нього положень ст.69 КК України.
Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не ставлять під сумнів законність та обґрунтованість вироку, а тому колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого та захисника залишити без задоволення.
Вирок Сквирського районного суду Київської області від 06 грудня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення; обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :
___________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4