№707/195/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 жовтня 2017 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, маючого на утриманні сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,-
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 22.11.16 р. близько 17 години 40 хвилин, керуючи автомобілем «ЗИЛ - ММЗ 45021», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Чигиринський шлях (колишняня Жовтнева) в селі Червона Слобода Черкаського району Черкаської області, у напрямку міста Черкаси, в порушення вимог п.п. 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, а тому при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований за нерегульованим перехрестям з вулицею Комарова, і позначений дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 «Пішохідний перехід» та лініями горизонтальної дорожньої розмітки 1.14.3 «зебра» Правил дорожнього руху України, по якому рухався пішохід ОСОБА_7 зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, вчасно не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, продовжив рух та скоїв наїзд на останнього.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Порушення правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_4 , а саме вимог п.п. 2.3 б) та 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо - транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті ОСОБА_7 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, обставини вчинення ним злочину підтвердив у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та показав, що 22.11.16 року рухався на автомобілі «ЗИЛ - ММЗ 45021», та не встежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, та при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу по якому рухався пішохід ОСОБА_7 вчасно не зменшив швидкість, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, продовжив рух та скоїв наїзд на останнього.

Враховуючи ту обставину, що обвинувачений визнає свою вину повністю та у відповідності до вимог ст. 349 КПК України при визначенні обсягу доказів, які повинні були досліджуватись, учасники судового процесу не заперечували проти визнання недоцільним їх дослідження, оскільки обставини та докази ніким не оспорюються та правильно їх розуміють учасники процесу і за відсутності сумнівів у добровільності такої їх позиції, суд вважає недоцільним досліджувати докази по справі, роз`яснивши учасникам процесу про те, що вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений визнав свою вину повністю, погоджуюється з кваліфікацією вчиненого ним діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, які надані на підтвердження винуватості обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його винуватість у вчиненому злочині доведено повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України відповідно до положень Загальної частини цього ж кодексу суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття, та добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій, молодий вік обвинуваченого, його особу, який за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, враховуючи відсутність обтяжуючих покарання обставини, та з урахуванням всіх викладених вище обставин суд вважає за необхідним призначити покарання яке, є необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів, у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого заявив клопотання про застосування до ОСОБА_4 амністії, звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні малолітнього сина, не позбавлений батьківських прав, злочин який йому інкримінується вчинений з необережності, не є особливо тяжким, відповідно до ст. 12 КК України, а тому він підпадає під дію п.в) ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році» ,з наслідками застосування амністії ознайомлений.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі п.«в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цьогоЗакону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Згідно п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, підлягають особи, які на момент вчинення злочину не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
На день набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 має на утриманні малотнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_2 виданого 10.01.2017 року.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_4 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_4 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Цивільний позов не заявлено.
На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати в сумі 4050 гривні 36 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 373-375 КПК України, суд, -
ЗАСУДИВ:
Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання.
Процесуальні витрати в сумі 4050 гривень 36 копійок стягнути з ОСОБА_4 , на користь держави.
Вирок після проголошення вручити учасникам кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляція до судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1