АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1526/17 Справа № 206/2510/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 08.04.2016 року, за апеляційними скаргами: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 , на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянин України, маючого середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого,

раніше судимого:

1. 09.06.1988 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 206 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі;

2. 30.11.1993 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 81 ч. 4 КК України до 5-ти років позбавлення волі. На підставі ст. 45 КК України звільнено від покарання з іспитовим строком 2 роки;

3. 01.09.1994 р. Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ст. ст. 17 ч. 2, 215-3 ч. 1, 206 ч. 3 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

4. 15.02.2002 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі;

5. 19.11.2002 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 198 ч. 2 КК України до 1-го року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України частково приєднано невідбутний строк за вироком від 15.02.2002 р., до відбуття 3 роки 2 місяці позбавлення волі;

6. 31.01.2007 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 185 ч. 2, 186 ч. 3, 69, 70 КК України до 2-х років позбавлення волі;

7. 29.08.2007 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ст. 190 ч. 1 КК України до 1-го року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

8. 31.08.2009 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 2-х років позбавлення волі;

9. 20.02.2014 р. Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4-х років позбавлення волі;

10. 26.12.2014 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднано невідбутий строк за вироком від 20.02.2014 року до відбуття визначено покарання 4 роки 1 місяць позбавлення волі; 30.11.2015 року звільнився згідно ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2015 року на підставі ст. 6 Закону України « Про амністію в 2014 році» від 08.04.2014 року,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_9
обвинуваченого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7
потерпілого: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2016 року, ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання період часу попереднього ув`язнення з 12.04.2016 року до 28.12.2016 року, включно, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь експертної установи ФОП ОСОБА_11 витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи в сумі 165 гривень.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Згідно вироку суду першої інстанції, 07.04.2016 року о 14.00 год. ОСОБА_6 перебував біля входу в кафе ПП ОСОБА_12 , розташованого по АДРЕСА_2 , де зустрів раніше не знайомого йому ОСОБА_10 , який приїхав туди на велосипеді «Comanche» модель «Томагавк» світло-сірого кольору, номер рами НОМЕР_1 , та який невдовзі після розмови з ним о 14 годин 25 хвилин на вказаному велосипеді поїхав у напрямку будинку

АДРЕСА_2 .

В цей же день, 07.04.2016 року приблизно о 14 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 прослідував за потерпілим ОСОБА_10 в напрямку будинку АДРЕСА_2 та наблизився до 1-го під`їзду даного будинку, де побачив поряд з лавою з правої сторони вказаний вище велосипед «Comanche», модель «Томагавк» світло-сірого кольору, а також ОСОБА_10 та раніше не знайомого йому ОСОБА_13 , які сиділи на лаві. ОСОБА_6 , наближаючись до потерпілого, голосно висловився на його адресу, який в цей момент підвівся та пішов йому назустріч.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, того ж дня, тобто 07.04.2016 року приблизно о 14 годині 35 хвилин, знаходячись там же, біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 у безпосередній близькості з потерпілим ОСОБА_10 , та, стоячи обличчям до нього, ОСОБА_6 діючи умисно, з корисливих спонукань, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я ОСОБА_10 , а також діючи з метою подолання можливого опору потерпілого, напав на нього та наніс йому один прямий удар кулаком правої руки в ліву частину вилиці, внаслідок чого ОСОБА_10 , не втримавши рівновагу, впав навзнак на асфальтне покриття, вдарившись об нього головою та знепритомнів на деякий час.

В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: внутрішньо-шкіряного крововиливу з набряком м`яких тканин навколо в проекції тіла нижньої щелепи ліворуч в середній третині з переходом в підщелепну область; синця у правій параорбітальній області; чотирьох ділянок осадження: в лобній області праворуч, в скроневій області праворуч, у зовнішнього кута правої брови та в проекції правої виличної дуги ближче до межі росту волосся. За своїм характером виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Після цього ОСОБА_6 з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_10 , знаходячись на місці скоєння злочину, заволодів належним останньому револьвером марки «Флобер» модель «Сафарі РФ 461» вартістю 2162,62 грн., діставши його з кобури, що знаходилась на лівому плечі ОСОБА_10 , та, утримуючи його при собі, на належному потерпілому ОСОБА_10 велосипеді «Comanche» модель «Томагавк» номер рами G081119253 вартістю 6400 грн. з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заволодівши таким чином і велосипедом, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 8562,62 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити матеріали провадження на новий судовий розгляд.

Мотивуючи апеляційну скаргу обвинувачений вказує що порушено його право на захист, також не було опитано всіх свідків по справі, а саме ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Також обвинувачений вказує, що покази надані свідками не відповідають дійсності, разом з цим на думку обвинуваченого в суді першої інстанції не було підтверджено того факту що потерпілий був без свідомості, про що свідчать покази свідка ОСОБА_13 який знаходився на момент конфлікту поряд.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу обвинувачений вказує, що суд першої інстанції проігнорував скарги, які він надсилав відносно працівників поліції та справа розглядалась односторонньо. ОСОБА_6 зазначає, що у вироку суду не вказано пом`якшуючих обставин, а саме малолітньої дитини та матері інваліда.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений звертає увагу, що суд не допитав свідка ОСОБА_16 якому працівники поліції сказали обмовити обвинуваченого та дати неправдиві покази.

На думку обвинуваченого є порушенням те, що протоколи огляду, допиту складені без підпису та дати уповноваженої особи.

До того обвинувачений вказує що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року сфальсифікована, а саме в цей день обвинувачений перебував у СІЗО м. Дніпропетровська, а вище вказану ухвалу отримав в 04 жовтня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити матеріали провадження на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі захисник вказує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а саме що в ході конфлікту який почався в кафе де потерпілий розбив келих, відбулася штовханина між потерпілим та обвинуваченим.

Разом з цим, захисник вказує, що коли обвинувачений рухався за донькою до дитячого садку, до нього підбіг потерпілий та почав хапати за верхню одежу та одночасно замахнувся на ОСОБА_6 , в свою чергу обвинувачений наніс удар з метою уникнення протиправних дії з боку потерпілого.

Як вбачається з апеляційної скарги захисник вказує, що обвинувачений бачив що після інциденту ОСОБА_16 рухався на викраденому велосипеді що належить потерпілому. Захисник зазначає, що стороною захисту неодноразово надавалися клопотання про повторний допит свідка ОСОБА_16 який, на думку захисника заволодів велосипедом потерпілого після інциденту,та в свою чергу обмовив обвинуваченого під тиском працівників поліції. Не допитавши ОСОБА_16 , суд був позбавлений можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином на думку захисту було невірно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, тобто обвинувачений наніс удар у зв`язку з неприязними стосунками, а не з метою заволодіння велосипедом.

Крім того,захисник зазначає, що відповідно до показів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 які являються працівниками патрульної поліції, вони надали суду покази які отримали з «чужих слів», тобто дані покази є недопустимими.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції та направити на новий судовий розгляд.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що визнавши обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 КК України, суд першої інстанції на підтвердження доказів його винуватості привів показання свідка ОСОБА_19 , незважаючи на те, що він фактично вступив у протиріччя з показаннями потерпілого ОСОБА_10 .

Тобто потерпілий ОСОБА_10 вказав суду на надуманість показань обвинуваченого про нібито розбитий ним бокал в кафе та суперечку між ними з цього приводу, відсутність будь-яких стосунків з ОСОБА_6 та приводів до їх вияснення з боку ОСОБА_20 . Натомість свідок ОСОБА_19 стверджував, що 07.04.2016 біля кафе на вул. Н.Данченко в м. Дніпропетровську між ОСОБА_10 та ОСОБА_6 була сварка з приводу розбитою ОСОБА_10 бокала, в ході якої ОСОБА_6 зробив зауваження ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння і, оскільки не реагував на зауваження ОСОБА_6 , той наніс удар долонею в обличчя ОСОБА_10 .

Як вбачається з апеляційної скарги прокурор вказує, що фактично свідок ОСОБА_19 , викликаний для дачі показань в суді за клопотанням сторони захисту і не заявлений у порядку ст. 290 КПК України стороною захисту під час досудового розслідування кримінального провадження у відношення ОСОБА_6 підтвердив в суді вироблену обвинуваченим захисну версію про непричетність до вчинення розбійного нападу па ОСОБА_10 , оскільки, як стверджував ОСОБА_6 , він прямував до ОСОБА_10 з метою вияснити стосунки з приводу розбитого тим бокала у зв`язку з цим, тобто на грунті неприязнених стосунків, вдарив його, при цьому заперечував проти заволодіння майном потерпілого, що не відповідає дійсності.

На думку прокурора суд першої інстанції мав, відповідно, з урахуванням всіх досліджених доказів, критично оцінити показання свідка ОСОБА_19 та не викладати у вироку як доказ винуватості ОСОБА_6 .

Разом з тим, прокурор вказує що у вироку суду першої інстанції неточно і неповно викладено показання свідка ОСОБА_16 стосовно подій кримінального правопорушення, свідком яких він був, та не зазначено, що саме в той день, коли він одержав від ОСОБА_6 для продажу за 1200 грн. велосипед «Команч» світлого кольору, його з цим велосипедом затримали працівники патрульної поліції і він їм пояснив про те, яким чином і звідки він у нього опинився.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та обвинуваченого, які просили задовольнити апеляційні скарги скасувати вирок та направити на новий судовий розгляд, думку потерпілого який заперечував проти апеляційних скарг та просив вирок суду першої інстанції залишити без змін, думку прокурора , яка частково підримала доводи апеляційної скарги прокурора та просила виключити з вироку покази свідка ОСОБА_19 , як неналежний та недопустимий доказ та відмовити у задоволенні скарг сторони захисту, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника та про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора з наступних підстав.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення апеляційною інстанцією є:
1)неповнота судового розгляду
2)невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження
3)істотне порушення вимог кримінального процесуального закону
4)неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність
5)невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його право на захист, оскільки захисника обвинуваченому було надано у ході проведення досудового розслідування згідно до постанови слідчого від 11 квітня 2016 року та захисник ОСОБА_21 приймав участь при повідомленні обвинуваченому про підозру, роз`ясненні процесуальних прав на захист та допиті ОСОБА_6 у якості підозрюваного ( а.п. 49-61 т.1) при пред`явленні особи для впізнання ( а.п. 67-69 т.1) при одночасному допиті потерпілого та підозрюваного ОСОБА_20 ( а.п.75-80 з відеозаписом) та зі сторони ОСОБА_6 та його захисника ніяких заяв про порушення прав ОСОБА_6 не надходило, про що свідчать наведені матеріали кримінального провадження, що також спростовує доводи обвинуваченого про неправомірні дії працівників поліції та наявність скарг на вказані дії. Слід також врахувати, що обвинувачений зі стадії досудового слідства не визнавав своєї провини, тобто не може йти мова про самовикриття в результаті неправомірних дій працівників поліції.
Не можна вважати слушними доводи обвинуваченого, що наявні в матеріалах кримінального провадження процесуальні документи не містять підпису особи, яка їх склала.
Так, слідчим було складено протокол огляду місця події( а.п. 9 т.1) , де наявні підписи всіх осіб, які приймали участь у вказаній слідчий дії, тоді як на а.п. 10 т.1 цей протокол викладений у печатному варіанті для полегшення його сприймання. На а.п. 13 т.1 наявний протокол огляду предмету( велосипеду), який відповідає вимогам до вказаного процесуального документу та на а.п. 14 т.1 наявний той же протокол у печатному варіанті, що не є порушенням вимог закону.
Обвинувачений вказує, що ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2016 року сфальсифікована т.к. він не був присутнім на даному засіданні,однак в матеріалах провадження відсутній запис судового розгляду, що унеможливлює це перевірити. Враховуючи те,що обвинувачений завчасно отримав вказану ухвалу, де тільки була виправлена описка суду, яка не могла суттєво вплинути на розгляд кримінального провадження по суті, не можна вважати порушенням судом вимог ст. 107 КПК України.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг сторони захисту про не доведеність винуватості ОСОБА_6 за ч.1 ст.187 КК України, оскільки судом безпосередньо у судовому засіданні було допитано потерпілого, який на протязі всього судового розгляду у суді першої інстанції та при апеляційному розгляді стверджував, що саме обвинувачений завдав йому удару від якого він втратив свідомість.
Вказані покази були перевірені судом першої інстанції та вони були не тільки не спростовані, а навпаки знайшли своє підтвердження у показах свідків- очевидців,а саме ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_13 безпосередньо у судовому засіданні стверджував, що бачив, як ОСОБА_6 наніс удару ОСОБА_10 , він якого потерпілий упав на асфальт. Саме ОСОБА_6 обшукав непритомного потерпілого ОСОБА_24 та після, сів на велосипед потерпілого та поїхав.
Вказані покази були підтверджені свідком ОСОБА_22 , яка бачила з вікна як обвинувачений наніс удару її чоловіку та вона вибігла на вулицю та побачила непритомного ОСОБА_10 . Про те,що велосипед забрав ОСОБА_6 , повідомив сусід- очевидець- ОСОБА_13 .
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано навів у вироку , як доказ винуватості обвинуваченого, покази свідка ОСОБА_23 , яка також була очевидцем злочину та підтвердила під присягою про нанесення ударів потерпілому та незаконне заволодіння майном непритомного потерпілого ОСОБА_10 .
Безпосередньо отриманні у судовому засіданні покази вказаних свідків знайшли своє відображення у вироку суду та суд обґрунтовано врахував ці докази як належні та допустимі, які поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого у інкримінованому йому злочині.
Не можна погодитися с доводами апеляційної скарги захисника про визнання недопустимими доказами показів ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , оскільки на думку захисника вказані свідки, будучи працівниками поліції отримали фактичні дані з чужих слів.
У відповідності до ст. 97 КПК України, суд має право визнати допустимим доказом показання з чужих слів,якщо показання є допустимим доказом згідно з іншими правилами допустимості доказів.
Суд саме врахував, що покази інспекторів патрульної поліції міста викликають довіру щодо їх достовірності, оскільки саме вони зупинили ОСОБА_16 з велосипедом та затримали його до приїзду оперативно- розшукової групи. Покази про те, що саме ОСОБА_6 надав велосипед ОСОБА_16 для продажу,вказаний свідок надавав оперативно- розшуковій группі.
Вказані обставини повністю підтвердив свідок ОСОБА_16 , тому суд врахував складність спростування показань з чужих слів для сторони, проти якої вони спрямовані, тому обґрунтовано визнав показання ОСОБА_25 та ОСОБА_26 належними та допустимими доказами та навів їх у вироку.
На думку колегії суддів, не можна не погодитися з доводами сторони захисту про неповноту судового розгляду з приводу перевірки заяви свідка ОСОБА_16 про обмову обвинуваченого, тому у відповідності до вимог ст. 404 КПК України в інтересах виконання завдань кримінального провадження з метою перевірки апеляційних вимог сторони захисту,за ініціативою колегії суддів було встановлено місце знаходження свідка ОСОБА_16 та його було допитано в режимі відеоконференції з приводу його заяви про обмову обвинуваченого.
Свідок ОСОБА_16 під присягою підтвердив свої покази, які надавав суду першої інстанції та дав пояснення, що заяву, наявну в матеріалах кримінального провадження (а.п. 154-155 т. 3) написав за проханням обвинуваченого ОСОБА_6 , тому наполягає на показах, які давав суду першої інстанції про передачу йому ОСОБА_6 велосипеда та стверджує, що ОСОБА_16 не брав велосипеда біля під`їзду 07.04. 2016 року та вказаний велосипед він отримав для продажу від ОСОБА_6 .
Таким чином, усунувши неповноту судового розгляду безпосередньо при допиті свідка ОСОБА_16 , колегія суддів вважає, що не має підстав для сумнівів та винуватість саме ОСОБА_6 за ч.1 ст. 187 КК України поза розумним сумнівом знайшла своє підтвердження, тому не має підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту.
Однак, колегія суддів вважає слушними апеляційні вимоги прокурора в частині необґрунтованого посилання суду, як на доказ винуватості ОСОБА_6 , на покази свідка ОСОБА_19 .
Відповідно до ч.2 ст.290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості чи меншого ступеня винуватості обвинуваченого або сприяти пом`якшенню покарання.
Сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одна одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази (чч.11, 12 ст.290 КПК).
Колегія суддів зазначає, що чинний КПК не містить заборони для сторін кримінального провадження представляти в суді матеріали, не відкриті одна одній. Заборона адресована суду, який згідно з ч.12 ст.290 КПК не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази .

Частина 12 ст.290 КПК фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів, яка полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази в невідкритих матеріалах. Так, не відкриття сторонами кримінального провадження одна одній матеріалів суттєво зменшує їх доказову базу, що, у свою чергу, може негативно вплинути на законність та обґрунтованість прийнятого судом рішення.

Колегія суддів вбачає, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог ст. 290 КПК, оскільки допит свідка ОСОБА_19 було проведено з метою перевірки заяви обвинуваченого про його непричетність до інкримінованого йому злочину. Однак не можна не погодитися з доводами прокурора про те,що суд необґрунтовано послався на покази вказаного свідка, як на доказ винуватості обвинуваченого, хоча наведені у вироку покази не вказують на факти які підлягають доказуванню при судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_6 . Колегія суддів вважає необхідним виключити з вироку покази свідка ОСОБА_19 як доказ винуватості обвинуваченого, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування вироку суду, апеляційною інстанцією не встановлено.
На думку колегії суддів, покарання призначене судом першої інстанції відповідає вимогам ст. 65 КК України. Щодо не встановлення судом пом`якшуючих обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про наявність на утриманні обвинуваченого дочки та матері та інших обставин, які пом`якшують покарання та враховуючи особу обвинуваченого та конкретні обставини скоєння злочину, суд призначив необхідне та достатнє покарання.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів -,

П о с т а н о в и л а :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2017 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 187 КК України змінити.

Виключити з вироку суду показання свідка ОСОБА_19 як доказ винуватості ОСОБА_6 .

В решті вирок залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання період часу попереднього ув`язнення з 12 квітня 2016 року до 20 червня 2017 року, включно, у відповідності до ч.5 ст. 72 КК України, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Апеляційного суду :
------------------- ------------------- -------------------- ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4