Дата документу Справа № 320/6352/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №320/6352/16-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/778/1035/17 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2017 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Мелітополь Запорізької області, громадянки України, яка зареєстрована та до затримання проживала за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:
обвинувачена ОСОБА_6 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року, яким її засуджено за ч.2 ст.389 КК України до двох місяців арешту; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутих покарань, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 1 місяць, з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 постановлено обчислювати з моменту її фактичного затримання, а саме: з 30 листопада 2016 року.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_6 , не оспорюючи обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію своїх дій, просить вищевказаний вирок суду в частині призначеного покарання змінити, пом`якшивши його шляхом застосування ст.69 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує на наявність у неї ряду тяжких хвороб, лікування яких в умовах ізоляції від суспільства є неможливим. Також зазначає, що її донька ОСОБА_9 , 1999 року народження, на даний час потребує її допомоги, оскільки у 2017 році народила дитину.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 визнано винною та засуджено за те, що вона будучи засудженою до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин, яке призначено за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 04 квітня 2016 року, та попередженою 23 травня 2016 року про кримінальну відповідальність за ухилення від відбуття даного виду покарання, систематично ухилялася від виконання покарання.

Так, ОСОБА_6 23 травня 2016 року направлена для відбуття покарання до КП «Житломасив». Згідно з наказом №169/1 від 23 травня 2016 року, вона була належним чином повідомлена про порядок та умови відбування покарання та ознайомлена з графіком роботи. Також постановою інспектора КВІ м.Мелітополя від 23 травня 2016 року було встановлено дні явки засудженої на реєстрацію - в першу та третю п`ятницю кожного місяці, про що ОСОБА_6 теж була належним чином повідомлена. Незважаючи на винесені письмові застереження щодо недопущення порушень порядку відбування громадських робіт, які були винесені 15 червня 2016 року, 23 червня 2016 року та 15 липня 2016 року, ОСОБА_6 продовжила систематично порушувати порядок виконання громадських робіт, не з`являлася у визначені дні на реєстрацію до КВІ м.Мелітополя.

Станом на 16 вересня 2016 року засуджена ОСОБА_6 відбула лише 16 годин громадських робіт з призначених судом 80 годин.

Заслухавши доповідь судді; обвинувачену ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, крім того, зарахувати попереднє ув`язнення обвинуваченої із розрахунку, один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої та вважала, що оскаржуваний вирок суду є законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, переглядаючи оскаржуваний вирок суду у межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, засновані на доказах, досліджених в судовому засіданні, належним чином оцінених судом, і, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена ОСОБА_6 у судовому засіданні повністю визнала себе винною, дала показання по суті пред`явленого їй обвинувачення, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження інших, окрім показань обвинуваченої, доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового провадження не оспорювались. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють обвинувачена та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_6 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. При цьому суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу обвинуваченої ОСОБА_6 , яка свою вину у вчиненому визнала в повному обсязі, щиросердо розкаялась та активно сприяла розкриттю злочину, що судом обґрунтовано визнано в якості обставин, що пом`якшують покарання. Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав рецидив злочину.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту в межах санкції статті обвинувачення, та вважає, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів.

Також суд обґрунтовано призначив остаточне покарання ОСОБА_6 із застосуванням положень ст.71 КК України - за сукупністю вироків.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_6 , правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України і підстав для пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати обвинуваченій ОСОБА_6 період її попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 30 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.389 КК України, - без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати обвинуваченій ОСОБА_6 період її попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з 30 листопада 2016 року по 20 червня 2017 року (включно), із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, але з моменту вручення їй копії даної ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4