Справа № 359/510/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/376/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 28.03.2018

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
« 28 » березня 2018 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

представника Бориспільської виправної колонії №119 ОСОБА_8

засудженого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року, якою в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_9 відмовлено,

в с т а н о в и л а:
До Бориспільського міськрайонного суду надійшло спільне подання в.о.начальника Бориспільської ВК № 119 та голови спостережної комісії при Бориспільській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_9 , на підставі ст. 81 КК України, обґрунтоване тим, що засуджений відбув 3/4 строку покарання, спочатку характеризувався посередньо, а в подальшому зарекомендував себе з позитивної сторони, працевлаштований на дільниці деревообробки, за зразкову поведінку і сумлінне ставлення до праці отримав 5 заохочень, має 1 стягнення, яке погашене у встановленому законом порядку, приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених в розділі "Духовне відродження".
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 31.01.2018р. відмовлено в задоволенні вказаного клопотання з підстав того, що ОСОБА_9 своєю поведінкою не довів, що став на шлях виправлення.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нову, якою застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт зазначив, що старанною працею довів своє виправлення, оскільки працевлаштований від початку відбування покарання в БВК №119, за що отримав 5 заохочень, мав 1 стягнення у 2016 році та одну профілактичну бесіду у 2014 році, які погашені у встановленому законом порядку, зазначив, що відбув ? строку призначеного покарання, а тому заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_9 , його захисникаа ОСОБА_7 , представника колонії ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали суду 1 інстанції є необґрунтованими.

Згідно п.3 ч.3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох четвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
З матеріалів справи вбачається, що вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.09.2013р. ОСОБА_9 засуджений за п.6 ч.2 ст.115 КК України на 14 років позбавлення волі.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 3.02.2016 р. ОСОБА_9 зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 27.09.2010 р. по 24.12.2013 р., що становить загалом 3 роки 2 місяці 27 днів, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_9 рахується з 27.09.2010р., кінець строку 30.06.2021р.,тобто засуджений фактично відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р. умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
На думку колегії суддів, суд І інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_9 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Так, суд приймаючи рішення про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_9 , обґрунтовано зазначив, що засуджений не досяг необхідного ступеню виправлення.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_10 з 23.01.2014 р. відбуває покарання в БВК № 119, з 1.08.2014р. був працевлаштований на виробництві установи на дільниці деревообробки, має 5 заохочень, мав 1 стягнення за порушення вимог режиму відбування покарання, яке знято та погашено в установленому порядку, відповідно до постанови про накладення стягнення, винесеної начальником БВК № 119 від 17.02.2016 р., ОСОБА_9 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме проведено з останнім профілактичну бесіду.
З характеристики( а.с.24) вбачається, що 19.07.2016р. комісією відмовлено щодо ОСОБА_11 переведення з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації у зв`язку з наявністю стягнення; 2.11.2016р. комісією відмовлено у заміні ОСОБА_11 невідбутой частини більш м`яким у зв`язку з тим, що останній не довів свого виправлення.
При цьому згідно характеристики начальника відділення СПС №7 ОСОБА_12 , затвердженої начальником БВК №119 ОСОБА_13 від 5.01.2018р. та виписки з протоколу від 5.01.2018р. про вирішення питання застосування умовно-дострокового звільнення - засуджений ОСОБА_9 довів своє виправлення та заслуговує умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд І інстанції дійшов правильного висновку про те, що матеріали особової справи містять матеріали, що свідчать про нестабільну поведінку засудженого ОСОБА_9 , яка постійно змінювалася, що на даний час засуджений ще остаточно не став на шлях виправлення.
Також колегія суддів бере до уваги те, що засуджений фактично перебував в місцях позбавлення волі за особливо тяжкий злочин без врахування зарахування 3 років 2 місяців 27 днів за ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3.02.2016р. із призначених судом 14 років лише 7 років 6 місяців.

Доводи апеляційної скарги засудженого стосовно того, що він заслуговує на застосування до нього положень ст. 81 КК України є необґрунтованими, оскільки процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 відсутні, а тому ухвала суду І інстанції є законною та обґрунтованою.Підстав для її зміни чи скасування колегія суддів не знаходить.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31 січня 2018 року щодо ОСОБА_9 - залишити без зміни.

Судді