У Х В А Л А
06 лютого 2018 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю військового прокурора ОСОБА_3 заявника ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2017 року.

В С Т А Н О В И В:
24.01.2018 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду з клопотанням про скасування арешту його майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2017 року, мотивуючи це тим, що вказаною ухвалою було накладено арешт на належне йому майно, яке було тимчасово вилучене 11 грудня 2017 р. в ході проведення обшуку, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 , оскільки накладення арешту було проведено не обгрунтовано, та в тому, що на сьогодні відпала потреба в подальшому арешті вказаного автомобіля. Крім цього, вказаний автомобіль він придбав лише в квітні місяці 2017 року, автомобіль да цього перебував за кордоном, і він не міг використовувати його для перевезення викраденого ОСОБА_6 палива. Як вбачається із підозри, яка пред`явлена ОСОБА_6 органи досудового розслідування зазначають, що викрадене паливо в бочках об`ємом 200 л. перевозилось автомобілем ГАЗ-3302 та невстановленим автомобілем. В той же час про автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в цій підозрі нічого не вказано. В протоколах допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 08.11.2017 року та в протоколі допиту свідка ОСОБА_7 мова йде про автомобілі «Газель» та «Мерседес» зеленого кольору. В протоколі допиту свідка ОСОБА_8 дійсно згадується автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER білого кольору, але не вказано, що це саме належний йому автомобіль.

По вказаному кримінальному провадженні він був допитаний лише як свідок, є власником вказаного автомобіля, добровільно надав працівникам військової прокуратури свій автомобіль для огляду та обшуку, що було проведено ними ще 11.12.2017 року, при цьому під час огляду автомобіля слідів вчинення ні на автомобілі , ні в ньому не було встановлено. Потреба в арешті його автомобіля по справі ОСОБА_6 в клопотанні обгрунтовувалась тим, що його автомобіль є знаряддям злочину, який інкримінується ОСОБА_6 . З цього часу пройшло майже два місяці, але ніяких доказів вчинення злочину ОСОБА_6 за допомогою вказаного автомобіля слідством не встановлено, тому він вважає, що арешт на вищезазначене майно, було накладено помилково, на невірних даних наданих слідчому судді прокурором, а тому він підлягає скасуванню, а саме майно підлягає поверненню йому, як його власнику та володільцю.

Прокурор заперечує проти задоволення клопотання.

Заслухавши пояснення заявника, доводи його захисника та думку прокурора по справі, суд вважає за необхідне задовільнити клопотання, по слідуючих обставинах.

Відповідно до ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходами забезпечення кримінального провадження є … арешт майна, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, винесеної на підставі доказів обставин справи, на які посилаються прокурор, слідчий.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

Існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

Може бути виконане завдання для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України;

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

П.1 ст. 167 КПК України передбачає можливість тимчасового вилучення майна у вигляді речей, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони використані як знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.

Таким чином, діючим законодавством дійсно передбачена можливість накладення арешту на майно підозрюваного, обвинуваченого, або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально-протиправними діяннями підозрюваного, обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння. Саме на прокурора та слідчого покладено обов`язок надати суду такі докази.

В той же час, в судовому засіданні при розгляді клопотання про скасування арешту автомобіля, прокурор не надав ніяких доказів тому, що ОСОБА_4 вчиняв даний злочин взагалі та з використанням вказаного автомобіля, як не вказав на докази, відповідно до яких підозрюваний ОСОБА_6 протягом 2015-2017 років вчиняв злочини, саме з використанням спірного автомобіля. Не заперечував прокурор також того, що на даний час ОСОБА_4 по даному кримінальному провадженні має статус свідка, хоча діючим законодавством передбачена можливість застосування такого виду заходів забезпечення як арешт майна лише до підозрюваних, обвинувачених. Не надав також прокурор слідчому судді доказів можливості спецконфіскації спірного автомобіля за вироком суду відносно ОСОБА_6 чи можливого обов`язку ОСОБА_4 нести цивільну відповідальність за шкоду, нанесену діями підозрюваного ОСОБА_6 .

Положеннями ч. 1 ст. 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Частиною 1 ст. 9 КПК України встановлено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватись вимог Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Положення пункту 1 статті 1 Протоколу № 1 від 20.03.1952, № ETS N 009 «Протокол до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини 2 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Отже, заслухавши скаржника ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що заявник та його представник надали слідчому судді достатні докази того, що подальша потреба цього заходу відпала, тому клопотання про скасування арешту майна підлягає до задоволення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 174 КПК України,
У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Скасувати арешт на належне ОСОБА_4 майно, на яке було накладено арешт ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 14.12.2017 року, а саме: автомобіль марки «VOLKSWAGEN TRANSPORTER», спеціальний фургон малотонажний-в, номер кузова НОМЕР_1 , 2011 року випуску, білого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 власником якого є ОСОБА_4 .

Копію ухвали направити для продовження досудового розслідування та відома до прокуратури Білоцерківського гарнізону .

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1