Номер провадження: 11-сс/785/1630/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року про застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000913 від 03.12.2015 року,-

встановив:

Оскарженою ухвалою в кримінальному провадженні №0000913 від 03.12.2015 рокуза ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_11 , про застосування відносно:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, освіта вища юридична, не одруженого, останнє відоме місце постійного проживання: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, тобто з 18.09.2017 року по 17.11.2017 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_12 підозрюється за ч.2 ст.110 КК України у здійсненні публічних закликів до вчинення умисних дій, вчинених з метою зміни меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 110 КК України, а тому до нього у відповідності до вимог ч.5 ст.176 КПК України неможливе застосування іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, існують ризики, передбачені п.п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики можливого переховування від органів досудового розслідування та суду і незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, пославшись на вимоги ч. 2 ст. 183 КПК України, констатував, що заявленим в клопотанні ризикам неможливо запобігти застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисник підозрюваного ОСОБА_12 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та невмотивованість ухвали, та постановлення її в порушення прав підозрюваного, передбачених положеннями Кримінального процесуального закону України і практики Європейського суду з прав людини, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Захисник посилається на те, що розгляд клопотання слідчого про обрання ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчим суддею здійснено з порушенням норм кримінального процесуального законодавства, і зазначає при цьому таке:

- слідчий суддя в даному кримінальному провадженні, визначений в порушення вимог ст. 35 КПК України, оскільки при розподілі справи в Київському районному суді м. Одеси не було забезпечено дотримання вимог об`єктивного та неупередженого розподілу матеріалів даного кримінального провадження, а тому слідчий суддя ОСОБА_13 був призначений з порушенням принципів випадковості та вірогідності;

- слідчим суддею не були достовірно та об`єктивно з`ясовані обставини, які б свідчили про наявність та обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_12 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КПК України, а надані слідчим матеріали не містять належних та достатніх доказів, які вказують на його причетність до злочину. Повідомлення про підозру було здійснено не уповноваженою на це особою - слідчим УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 , хоча у витягу з ЄРДР слідчим у даному кримінальному провадженні значиться слідчий СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 ;

- досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочалося з 03.12.2015 року, але про підозру ОСОБА_12 було оголошено 18.09.2017 року, а саме після проголошення виправдувального вироку Іллічівського міського суду Одеської області відносно ОСОБА_12 , що свідчить про те, що дії органу досудового розслідування та прокуратури спрямовані на утримання ОСОБА_12 будь-якою ціною під вартою, що є незаконним;

- слідчий суддя необґрунтовано прийшов до висновків про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України;

- слідчий суддя, всупереч вимогам ч. 2 ст. 183 КПК України, застосував відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, який не підлягав застосуванню та безпідставно послався на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 .

Заслухавши суддю-доповідача; захисника і підозрюваного ОСОБА_12 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали судового провадження та дослідивши надані прокурором докази в обґрунтування підозри; обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді взяття під варту, визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали встановлено, що вирішуючи питання щодо обрання відносно ОСОБА_12 найбільш суворого запобіжного заходу - тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_12 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України і зазначена підозра, на даній стадії досудового розслідування, ґрунтується на отриманих органом досудового слідства та долучених до клопотання доказах, а також доказах, які були надані прокурором під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Так, на підтвердження обґрунтованості підозри на даній стадії досудового розслідування вказують долучені до матеріалів клопотання протоколи допиту свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , протоколи огляду відеозаписів щодо обставин зазначеного автопробігу та долучений до матеріалів справи диск з відеозаписом подій під час автопробігу, які були досліджені апеляційним судом.

Зазначені протоколи слідчих дій свідчать про те, що група осіб, які перебували у формі військових зразків з наявними при них спецзасобами - металевими щитами та з державними прапорами Російської Федерації та іншими прапорами, які пов`язані з Російською імперією, прибули до м. Миколаїв, де на площі, біля пам`ятника провели мітинг, присвячений визволенню м. Миколаїва від німецько-фашистських загарбників. При цьому, учасники мітингу допускали висловлювання, в тому числі наступного характеру: «Вперед Славяне - Русичи вперед», «Николаев - русский город»; «Слава советскому народу»; «Россия, Россия».

З наданого прокурором апеляційному суду висновку комплексної психолого-лінгвістичної експертизи №12515/16-39/18559/17-61 від 04.10.2017 року, проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, вбачається, що за матеріалами даного кримінального провадження, з урахуванням суспільно-політичної обстановки, що склалася в України станом на початок 2014 року, особами, присутніми під час 28.03.2014 року автопробігу у м. Миколаїв 28.03.2014 року, були здійснені висловлювання членів суспільної організації «Одеська дружина», в тому числі і присутнім при цьому ОСОБА_12 , які могли сприйматися як заклики до участі в діях, в тому числі силових, направлених на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміну меж території або державного кордону України, пропаганду війни, насильства, жорстокості.

Обставини перебування підозрюваного разом та спільно з членами суспільної організації «Одеська дружина», а також висловлювання особисто вказаних закликів, не заперечувалися самим підозрюваним ОСОБА_12 в апеляційному суді.

Доводи сторони захисту, що судова експертиза була проведена не уповноваженим експертом, оскільки має загальні висновки щодо висловлених закликів, та не розмежує висловлювання кожної присутньої на заході особи, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки експертне дослідження було проведено у відповідності до положень Закону України «Про судову експертизу» уповноваженою установою Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, яка визначила експертів для проведення експертизи, а фактичне підтвердження підозрюваним ОСОБА_12 факту свого перебування під час досліджуваних слідством подій та здійснення промов, в тому числі і тих які були предметом експертного дослідження підтверджують вчинення останнім таких висловлювань та закликів.

При цьому, апеляційний суд констатує, що показання свідків, протоколи слідчих дій та висновок судової експертизи, які містяться в матеріалах справи, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри, та не можуть бути безперечним доказом винуватості або невинуватості особи, а тим більше підставою для категоричного висновку про необґрунтованість оголошеної на даній стадії досудового розслідування підозри.

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі по даному кримінальному провадженню підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України. Така оцінка може бути зроблена тільки по завершенню досудового розслідування, за результатами якого, у відповідності до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, компетентним органом може бути прийняте процесуальне рішення (складено обвинувальний акт), яким ОСОБА_12 може бути висунуте обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Тільки після завершення досудового розслідування, у разі пред`явлення обвинувачення ОСОБА_12 та існування правових підстав для передачі обвинувального акту до суду, за результатами судового розгляду може бути дана оцінка всім доказам по справі в їх сукупності та прийняте рішення щодо винуватості або невинуватості останнього.

Погоджуючись з рішенням слідчого судді щодо обґрунтованості підозри, апеляційний суд враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», no. 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність обрання на даній стадії досудового розслідування, підозрюваному ОСОБА_12 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ та більш того, інший запобіжний захід у відповідності до вимог ч.5 ст.176 КПК України не може бути застосований до особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

З урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, в якому ОСОБА_12 оголошено про підозру, та практики ЄСПЛ, апеляційний суд вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої останньому підозри у вчиненні інкримінованих йому дій, а тому доводи захисника в частині відсутності обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає безпідставними.

Що стосується ризиків можливого перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, то апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1 та 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливого переховування від органів досудового розслідування та суду та можливості незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
При цьому апеляційний суд також враховує той факт, що підозрюваний ОСОБА_12 є колишнім працівником оперативного підрозділу правоохоронного органу, обізнаний про методи роботи цих органів, що на думку судової колегії вказує на можливість останнім перешкоджати кримінальному провадженню.

Твердження сторони захисту про міцність соціальних зв`язків підозрюваного, а саме те, що він має батьків, хорошу репутацію та жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді, а обґрунтована підозра ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення не дає переконання у тому, що зазначені соціальні фактори можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи захисника про необґрунтованість висновку слідчого судді про існування ризиків заявлених слідчим в клопотанні, з посиланням на те, що на теперішній час відносно ОСОБА_12 в іншому кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки на час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу по кримінальному провадженню за підозрою у вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, рішення щодо запобіжного заходу в іншому кримінальному провадженню не існувало, а тому ці обставини не могли враховуватися слідчим суддею районного суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді щодо неможливості обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки з урахуванням наявності у ОСОБА_12 обвинувачення у скоєнні кримінальних правопорушень, за яким він був виправданий вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18.09.2017 року, який на час розгляду клопотання не набрав законної сили, та з урахуванням обставини висунення ОСОБА_12 підозри у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України та положень ч.5 ст.176 КПК України, застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Доводи сторони захисту про вручення підозри ОСОБА_12 неуповноваженим слідчим, в зв`язку з тим, що була порушена підсудність, є безпідставними, оскільки з наданих прокурором апеляційному суду постанов вбачається, що проведення досудового розслідування та зміна підслідності кримінального провадження була проведена у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку.

Що стосується доводів захисника про вручення повідомлення про підозру не прокурором ОСОБА_6 , який її підписував, а слідчими УСБУ в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , то з урахуванням наявного на повідомленні про підозру запису, виконаного самим підозрюваним вбачається, що під час вручення підозрюваному повідомлення про підозру, прокурор ОСОБА_6 був присутній. Більш того, підозрюваний ОСОБА_12 та його захисник, повідомили апеляційному суду, що під час вручення підозри, прокурор ОСОБА_6 був присутнім, а тому цей факт свідчить про дотримання процедури повідомлення про підозру.

З цих же підстав є необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що на час повідомлення про підозру ОСОБА_12 , кримінальне провадження вже не перебувало в провадженні слідчого відділу УСБУ в Одеській області, а тому слідчі СБУ не мали повноважень повідомляти про підозру. Посилання захисника на інформацію, яка міститься в наданій прокурором довідки з руху ЄРДР по даному кримінальному провадженню, відповідно до якої відомості щодо зміни підслідності з СВ УСБУ в Одеській області на СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, були внесені о 17 год. 08 хв. 18.09.2017 року, а щодо часу вручення підозри ОСОБА_12 , відбулися о 17 год.30 хв. 18.09.2017 року, також є безпідставними. Так, з пояснень підозрюваного ОСОБА_12 та його захисника, фактично ОСОБА_12 був затриманий працівниками правоохоронних органів в присутності прокурора ОСОБА_6 в приміщені Іллічівського міського суду Одеської області 18.09.2017 року о 16 год. 15 хв., що свідчить про те, що на той час слідчі СБУ мали повноваження на проведення слідчих дій, а більш того, повідомлення про підозру вручалося ОСОБА_12 в присутності прокурора ОСОБА_17 , що свідчить про дотримання визначеної законом процедури.

Апеляційний суд погоджується з рішенням слідчого судді про перевірку заяви підозрюваного ОСОБА_12 щодо незаконного затримання останнього в приміщені Іллічівського міського суду Одеської області, шляхом доручення проведення дослідження цього факту правоохоронним органом, з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді, судом встановлені грубі порушення прав підозрюваного ОСОБА_12 , допущені органом досудового розслідування, які у відповідності до вимог ст. 206 КПК України, дійсно вимагали рішення слідчого судді щодо захисту прав людини.

Так, згідно положень ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському, або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Статтею 29 Конституції України передбачено право кожної людини на свободу та особисту недоторканність і зазначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно зі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прийнятої Радою Європи 04.11.1950 року й ратифікованої Україною 17.07.1997 року - нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

Моментом затримання є момент, коли особа, що затримує гіпотетичного правопорушника висловила вимогу, або здійснила дію щодо обмеження пересування затриманої особи. Саме така вимога регламентована статтею 209 КПК України, якою встановлено, що особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою. Цей же момент визначає місце та час затримання, які мають в подальшому бути відображені у протоколі затримання. Саме з цього моменту затримана особа має право на захисника.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, судом встановлено, що в районному суді підозрюваний ОСОБА_12 заявив щодо його незаконного затримання працівниками правоохоронних органів, зокрема послався на те, що після проголошення виправдувального вироку Іллічівським міським судом Одеської області, 18 вересня 2017 року, з 16 годин 15 хвилин, він був незаконно затриманий працівниками правоохоронних органів та доставлений до Київського районного суду м. Одеси для розгляду клопотання слідчого про обрання відносно нього запобіжного заходу по даному кримінальному провадженню за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України. Наведені обставини підозрюваний та його захисник також підтвердили в апеляційному суді.

В пункті 60 рішення від 08.10.2009 року у справі «Mikolenko v. Estonia» зазначено, що «позбавлення свободи повинно бути «законним». Тобто потрібне одержання як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства щодо такого обмеження прав свободи.

Відповідно до практики ЄСПЛ особа вважається незаконно затриманою, якщо протокол затримання складається через декілька годин після фактичного затримання, або не складається взагалі. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Гриненко проти України» ЄСПЛ наголосив: «Європейським судом було констатовано порушення підп. «c» п. 1 ст. 5 Конвенції у зв`язку з тим, що тримання заявника під вартою з 23:00 год. 20 листопада (момент фактичного затримання) до 13:30 год. 21 листопада 2004 року (момент складення протоколу) було незаконним, оскільки воно не було належним чином задокументовано і таким чином процесуальний статус заявника залишався невідомим у цей період.»

Як зазначив Європейський суд з прав людини в справі «Вергельский проти України» (п.97 рішення від 12.03.2009 року) та в справі «Яременко проти України» (п.57 рішення від 12.06.2008 року), що в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що воно було піддано поганому ставленню з боку суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його розглядати в світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом; щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Викладені положення Конвенції та практика Європейського суду, що відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-VI «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовуються при розгляді справ як джерело права.

В матеріалах судової справи за результатами розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу відсутні будь-які процесуальні документи, в тому числі і протокол затримання підозрюваного в порядку ст.ст. 207, 208 КПК України, які підтверджують законність затримання ОСОБА_12 після проголошення вироку Іллічівським міським судом Одеської області, його подальшого фактичного утримання працівниками правоохоронних органів, його примусової доставки до Київського районного суду м. Одеси і утримання під контролем правоохоронців до проголошення оскаржуваної ухвали слідчого судді, що відбувалося в період з 16 години 15 хвилин 18 вересня 2017 року, тобто з часу оголошення вироку і до 02 години 49 хвилин 19 вересня 2017 року, тобто оголошення оскаржуваної ухвали слідчого судді районного суду. Встановлені апеляційним судом обставини беззаперечно свідчать про незаконне затримання ОСОБА_12 і є істотним порушенням вимог КПК України.

За таким умов, апеляційний суд визнає факт незаконного затримання підозрюваного ОСОБА_12 , в період з 16 години 15 хвилин 18 вересня 2017 року до 02 години 49 хвилин 19 вересня 2017 року, а тому висновок слідчого судді про доручення перевірки правоохоронними органами цього факту є законним та обґрунтованим.

На перевірку доводів апеляційної скарги захисника в частині розгляду клопотання слідчим суддею, якого було визначено в порушення вимог ст.35 КПК України, тобто з порушенням принципів випадковості та вірогідності, апеляційним судом з Київського районного суду м. Одеси, за клопотанням сторони захисту була витребувана інформація щодо порядку автоматичного розподілу клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.

У відповідності до наданих районним судом офіційних документів, на час розподілення клопотання слідчого, у відповідності до Положень про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України №25 від 02 квітня 2015 року та рішенням зборів суддів Київського районного суду м. Одеси від 24.10.2014 року, якими було визначено особливості автоматизованого розподілу справ, станом на час надходження клопотання слідчого до районного суду 18.09.2017 року, двоє з трьох слідчих суддів Київського районного суду м. Одеси, були виключені від автоматизованого розподілу справ, на підставі положення про автоматизовану систему документообігу суду, а тому клопотання слідчого було розподілене слідчому судді ОСОБА_13 , який на час проведення такого розподілу був єдиним слідчим суддею, який мав можливість розглядати клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_12 .

За таких умов встановлені апеляційним судом обставини, свідчать про безпідставність доводів захисника щодо порушення вимог ст.35 КПК України при формуванні складу суду для розгляду клопотання.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає.

При апеляційному розгляді, будь-яких порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді - не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177-178, 183, 194,376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах підозрюваного ОСОБА_12 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2017 року, у рамках кримінального провадження №0000913 від 03.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.110 КК України, якою було задоволено клопотання слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , погоджене з прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_18 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_12 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4