Справа № 489/5313/17 25.04.2018
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 квітня 2018 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
Обвинувачена ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Азербайджану, громадянка Азербайджану, раніше не судима, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,
Учасники судового провадження:
обвинувачена: ОСОБА_5
перекладач: ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2018 року в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
__________________________________________________________________
провадження :№ 11-кп/784/454/18 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія : ч.2 ст. 286 КК України доповідач апеляц. інстан.: ОСОБА_1 .
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_5 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 25 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 425,00 грн. (чотириста двадцять п`ять гривень 00 коп.).
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
Прокурор вважає вирок суду першої інстанції незаконним з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.
Зазначає, що судом при призначенні покарання не було дотримано вимог ч.2 ст. 53 КК України.
Всупереч зазначеним вимогам кримінального закону, суд призначив ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у виді штрафу нижче від найнижчої межі, встановленої Загальної частиною цього Кодексу.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_5 , будучи громадянкою Азербайджану, на законних підставах в 2015 році прибула на територію України, де перебуває до теперішнього часу. У лютому 2012 року та вересні 2015 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) з метою не перетину державного кордону України, всупереч міграційного законодавства, надала невстановленій досудовим розслідуванням особі належний їй паспорт Республіки Азербайджан серії НОМЕР_1 для внесення до офіційного документу недостовірних даних про перетин державного кордону.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченої та її захисника щодо скасування вироку суду першої інстанції, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.
Фактичні обставини злочину, які викладені у вироку, кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України судом встановлені правильно на підставі досліджених в судовому засіданні доказів і апелянтом не оспорюються.
Враховуючи визначені ст. 404 ч.1 КПК України межі перегляду судом апеляційної інстанції, вирок в цій частині не переглядається.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора, що суд при ухваленні оскаржуваного вироку призначив покарання ОСОБА_5 всупереч вимогам кримінального закону, то вони є слушними.
Так, приписами ч.1 ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Згідно роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Вони являють собою систему найбільш істотних критеріїв, що визначають порядок і межі діяльності суду при призначенні покарання.
Під час ухвалення оскаржуваного вироку, судом першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_5 не було дотримано вимог ч.2 ст. 53 КК України, відповідно положень якої, розмір штрафу визначається судом залежно від тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу.
Тобто, призначаючи покарання ОСОБА_5 у виді штрафу в розмірі 25 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, суд призначив покарання у виді штрафу нижче від найнижчої межі, встановленої Загальної частиною цього Кодексу, всупереч вимогам кримінального закону.
Враховуючи вищезазначене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок, з урахуванням положень ст. 421 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням апеляційним судом нового вироку в частині призначення покарання, про що поставлено питання в апеляційній скарзі прокурора.
Під час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 звернулась до апеляційного суду з клопотанням про застосування до неї Закону України « Про амністію у 2016 році».
Відповідно до ч.1 ст. 10 вищевказаного закону, який набрав чинності 07.09.2017 року за ініціативою засудженої суд вирішує питання про застосування амністії.
Згідно п. «в» ст. 1 Закону України « Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи визнані винними у вчиненні злочину, який не є тяжким або особливо тяжким, що не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Згідно ст.ст. 5,6 Закону України « Про застосування амністії в Україні», ст. 13, 15 Закону України « Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності та такі особи можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Враховуючи, що ОСОБА_5 визнана винною за злочин вчинений до дня набрання чинності Законом України « Про амністію у 2016 році», який не є тяжким та особливо тяжким, і на день набрання чинності цим Законом, не позбавлена батьківських прав та має дитину, 2008 р.н., якій не виповнилось 18 років. На неї не поширюються заборони, щодо застосування амністії, передбачені Законом України « Про амністію у 2016 році» та Законом України «Про застосування амністії в Україні» та вона не заперечувала проти застосування до неї амністії відповідно до вимог п. « в» ст. 1 Закону « Про амністію у 2016 році» та ст. 5 Закону України « Про застосування амністії в Україні», вказане дає підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання.
Таким чином, до ОСОБА_5 необхідно застосувати ЗУ « Про амністію 2016 року» і звільнити її від відбуття покарання.
В той же час ухвалою суду першої інстанції 14.02.2018 року був застосований до ОСОБА_5 вказаний закон та звільнено її від відбуття покарання у виді штрафу, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2018 року. Оскільки вказаний вирок районного суду скасований апеляційним судом і ухвалений новий, слід вважати, що ухвала суду 1 інстанції від 14.02.2018 року про застосування амністії до ОСОБА_5 втратила чинність.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 420, 421, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд апеляційної інстанції,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Миколаївської області задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.01.2018 року стосовно ОСОБА_5 в частині призначення покарання скасувати, ухваливши в цій частині новий вирок.
Вважати ОСОБА_5 засудженою за ч. 4 ст. 358 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону « Про амністію у 2016 році» ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн.

Вирок апеляційного суду може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.
Головуючий:
Судді: