Справа № 552/6201/15-к
Провадження № 51- 891 км 18
постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
6 березня 2018 року м. Київ

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні №0000600 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Полтави,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК),
за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)
прокурора ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Київського районного суду м. Полтави від 08 серпня 2016 року ОСОБА_4 визнано винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб, та засуджено за ч. 3 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк сім років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь неповнолітніх ОСОБА_8 та ОСОБА_9 по 500 000 грн. кожному в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 20 червня 2015 року близько 23:55 керуючи автомобілем «Опель-Омега» державний номерний знак НОМЕР_1 і рухаючись у м. Полтаві по вул. Половка у напрямку вул. В.Тирнівської, в районі електроопори № 29/79, всупереч вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, виїхав на розділювальну смугу, і, не впоравшись із керуванням, допустив занос автомобіля,внаслідок чого виїхав на праве узбіччя та здійснив наїзд на дерева, що спричинило загибель пасажирів автомобіля ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .
Апеляційний суд Полтавської області ухвалою від 23 лютого 2017 року залишив без задоволення апеляційні скарги прокурора, засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_6 , а вирок районного суду - без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і даним про його особу.
Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає, що апеляційний суд не дав належної оцінки доводам його скарги про те, що районним судом безпідставно взято до уваги протокол слідчого експерименту за його участю від 6 серпня 2015 року, який, на думку засудженого, було отримано з порушенням ст. 84 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), і є недопустимим доказом, а також залишив без уваги доводи скарги в частині оцінки судом першої інстанції свідчень експерта ОСОБА_12 та висновків додаткової автотехнічної експертизи від 21 вересня 2015 року № 256, які, на його думку, не відповідають дійсності, оскільки при її виготовленні експерти взяли до уваги той самий протокол слідчого експерименту від 6 серпня 2015 року. Також зауважує, що апеляційний суд не надав оцінки доводам його скарги щодо розбіжностей між його свідченнями та свідченнями свідка ОСОБА_13 про обставини події. Крім того вважає, що апеляційний суд безпідставно відмовив стороні захисту в задоволенні клопотання про відкриття іншій стороні та долучення до матеріалів провадження висновку комплексної судової автотехнічної та дорожньо-технічної експертизи від 14 грудня 2016 року №6888/1235, проведеної захистом самостійно. Одночасно звертає увагу й на те, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам скарги про грубе порушення норм кримінального процесуального права судом першої інстанції, який не дослідив речові докази у справі, зокрема автомобіль «Опель-Омега» та долучив до справи матеріали, які сторонам для ознайомлення не надавались, в судовому засіданні не оголошувались й не досліджувались. Стверджує, що поза увагою апеляційного суду залишилися й доводи скарги в частині несправедливості призначеного покарання, яке, на його думку, з урахуванням обставин справи та даних про його особу, є явно суворим.
Враховуючи наведене вважає, що рішення апеляційного суду є необґрунтованим та невмотивованим, постановленим без додержання вимог статей 87, 94, 358, 370 КПК.
Позиція учасників судового провадження
У судовому засіданні під час розгляду касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_14 її вимоги підтримали.
Прокурор із доводами викладеними в касаційній скарзі, не погодився і просив залишити рішення апеляційного суду без зміни, а скаргу - без задоволення.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи в касаційній скарзі засудженого аналогічні доводам, викладеним у його апеляційній скарзі, що були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, на які цей суд надав мотивовані відповіді у своєму рішенні.
Зокрема, перевіривши дані доводи апеляційний суд встановив, що висновки районного суду про винуватість засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким було надано належну оцінку.
При цьому апеляційний суд, зважаючи на те, що 6 серпня 2015 року під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_4 був присутній його захисник, який надавав необхідну правову допомогу, дійшов умотивованого висновку про допустимість, як доказу, протоколу цієї процесуальної дії.
Також, при перевірці доводів скарги засудженого апеляційний суд установив, що висновки судових експертів у матеріалах кримінального провадження відповідають вимогам статей 101, 102 КПК, дослідження було проведено з дотриманням процесуального порядку призначення й проведення експертизи, а вказані висновки ґрунтуються на допустимих доказах.

При цьому суд зазначив, що районний суд у вироку навів відповідні мотиви через які він не взяв до уваги наданий стороною захисту висновок автотехнічної експертизи від 18 грудня 2015 року № 31 виконаний експертом ОСОБА_12 .
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, клопотання про дослідження речових доказів у суді першої інстанції сторонами не заявлялось, а отже апеляційний суд не вбачав й підстав стверджувати про неповноту судового розгляду, оскільки дослідження доказів у справі було проведено районним судом з дотриманням вимог ст. 349 КПК та принципів диспозитивності й змагальності. При цьому сторона захисту не була обмежена у своїх правах щодо визначення обсягу та порядку дослідження доказів у справі.
Клопотання захисту про відкриття і долучення до матеріалів провадження висновку комплексної судової автотехнічної та дорожньо-технічної експертизи від 14 грудня 2016 року № 6888/1235 було вирішено апеляційним судом відповідно до вимог статей 350, 371, 404 та 405 КПК.
Дослідивши доводи засудженого про суворість призначеного покарання, апеляційний суд визнав, що воно призначене ОСОБА_4 у межах санкції кримінального закону, який передбачає відповідальність за вчинене, з урахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, відсутності обставин, які обтяжують чи пом`якшують покарання, та даних про його особу, з дотриманням положень ст. 65 КК, і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду є належно вмотивованою і за змістом відповідає вимогам ст. 419 КПК. У ній наведено відповідні обґрунтування й мотиви, якими керувався суд при перевірці доводів, викладених в апеляційних скаргах, оцінці правильності і законності рішення прийнятого судом першої інстанції.
Касаційна скарга засудженого не містить доводів, які би ставили під сумнів правильність висновків апеляційного суду і давали Верховному Суду підстави стверджувати, що рішення апеляційного суду постановлено без додержання вимог статей 370, 419 КПК.
З урахуванням наведеного підстав для задоволення касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 434, 436, 441 КПК, п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» (в редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII) КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 23 лютого 2017 року щодо нього - без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3