Дата документу Справа № 314/1661/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 314/1661/17 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/618/18 Доповідач в 2 інст.: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 квітня 2018 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 грудня 2017 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Вільнянська Запорізька область, громадянин України, маючий середню спеціальну освіту, одружений, на утриманні має малолітню доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючий, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:
1) 26.12.2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 393, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 09.11.2010 року по відбуттю строку покарання;
2) 23.09.2015 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, від відбування кого звільнений з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
судимий 24.02.2017 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України призначено остаточне покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.09.2015 року у вигляді 4 років 1 місяця позбавлення волі,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та засуджений до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання невідбутого покарання з покарання, призначеним за вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2017 року, остаточно призначено покара рання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Строк відбування покарання постановлено рахувати з 17.03.2017 року.
Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 17 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільні позови задоволено та постановлено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 1100 гривень, ОСОБА_9 2800 гривень, ОСОБА_10 1250 гривень, ОСОБА_11 785 гривень, ОСОБА_12 4840 гривень, ОСОБА_13 510 гривень, ОСОБА_14 700 гривень.
Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні семи епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України, за наступних обставин.
11.06.2016 року, близько 23-30 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу перехрестя вулиці Козачої та вулиці Незалежності України в м. Вільнянськ Запорізької області, наздогнав ОСОБА_8 , яка рухалась попереду нього, де шляхом ривку відкрито заволодів дамською сумкою останньої, вартістю 450 гривень, в якій знаходилось майно останньої. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 2090 гривень.
Крім того, 26.06.2016 року, близько 00-10 години, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу будинку № 47 по вулиці Шевченко в м. Вільнянськ Запорізької області, підбіг до ОСОБА_9 , де шляхом ривку, відкрито заволодів дамською сумкою останньої, яка матеріальної цінності для потерпілої немає, в якій знаходилось майно останньої. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 2800 гривень.

28.06.2016 року, близько 21-30 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу будинку № 1 по провулку Заводському в м. Вільнянськ Запорізької області, наздогнав ОСОБА_10 , яка рухалась попереду нього, де шляхом ривку, відкрито заволодів дамською сумкою останньої, яка матеріальної цінності для потерпілої немає, в якій знаходилось майно останньої. Після цього з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1250 гривень.
05.10.2016 року, близько 19-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись на вулиці Каштанова в м. Вільнянськ Запорізької області, поблизу Вільнянської ЦРКЛ, зблизився з ОСОБА_11 , яка рухалась назустріч йому, де шляхом ривку відкрито заволодів дамською сумкою останньої, яка матеріальної цінності для потерпілої немає, в якій знаходилось майно останньої. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 985 гривень.
02.12.2016 року, близько 18-40 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись на алеї в парку Соборному в м. Вільнянськ Запорізької області, наздогнав ОСОБА_12 , яка рухалась попереду нього, де застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, руками штовхнув останню в спину, від чого вона присіла, після чого ОСОБА_7 продовжуючи свій умисел, шляхом ривку, відкрито заволодів дамською шкіряною сумкою останньої, вартістю 200 гривень, в якій знаходилось майно останньої. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_12 майнову шкоду на загальну суму 6240 гривень.
27.01.2017 року, близько 23-00 годині, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу будинку № 3 по вулиці Бочарова в м. Вільнянськ Запорізької області, наздогнав ОСОБА_13 , яка рухалась попереду нього, де шляхом ривку, відкрито заволодів мобільним телефоном «Nokia C503» вартістю 200 гривень з сім картою мобільного оператора ПрАТ «МТС Україна» ( НОМЕР_1 ), яка матеріальної цінності для потерпілої немає, який потерпіла ОСОБА_15 тримала в своїй лівій руці. Після чого ОСОБА_7 продовжуючи свій вищеописаній злочинний умисел, не зупиняючись на досягнутому, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, кулаком своєї руки наніс потерпілій ОСОБА_15 два удари в обличчя, від якого вона впала на землю, де ОСОБА_7 наніс останній ще один удар ногою в область спини, та шляхом ривку, відкрито заволодів жіночою сумкою, яка матеріальної цінності для потерпілої немає, в якій знаходилось майно останньої. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями спричинив потерпілій ОСОБА_15 майнову шкоду на загальну суму 510 гривень.
19.02.2017 року, близько 03-00 години, ОСОБА_7 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, знаходячись поблизу будинку № 3 по провулку Осипенко в м. Вільнянськ Запорізької області, наздогнав ОСОБА_14 , яка рухалась попереду нього, де застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, кулаком своєї руки наніс останній один удар в потиличну область її голови, від якого вона впала на землю, де ОСОБА_7 наніс потерпілій ОСОБА_16 ще декілька ударів ногами в область її тулубу, після чого ОСОБА_7 , продовжуючи свій умисел, шляхом ривку, відкрито заволодів мобільним телефоном «Nomi і182» вартістю 500 гривень з сім картою мобільного оператору ПрАТ «МТС Україна», ( НОМЕР_2 ), яка матеріальної цінності для потерпілої немає, який потерпіла ОСОБА_16 тримала в своїй лівій руці та дамською сумкою останньої вартістю 200 гривень. Після цього, ОСОБА_7 , з відкрито викраденим майном зник з місця вчинення злочину та в подальшому розпорядився ним на власний розсуд, тим самим своїми злочинними діями, спричинив потерпілій ОСОБА_16 майнову шкоду на загальну суму 700 гривень.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом його дій, вважає призначене йому покарання таким, що є несправедливим внаслідок своєї суворості.
В обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції не врахував як пом`якшуючі обставини наявність у нього малолітньої дитини та батьків похилого віку, до того ж батько хворіє онкологічним захворюванням. Просить взяти до уваги його щире каяття та сприяння розкриттю злочину і застосувати до нього ст. 69 КК України, призначивши йому більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, а також зарахувати час його перебування під вартою до 20 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі та окремо від неї клопотань про забезпечення його участі в судовому засіданні апеляційного суду не заявляв.
Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд врахував всі обставини, які пом`якшують покарання і з урахуванням даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, кількості епізодів та обставин вчинених ним тяжких злочинів за даним обвинуваченням, вважав, що підстав для пом`якшення призначеного судом покарання, як і призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України не має, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі обвинуваченого ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і апеляційній скарзі не оспорюються.

У відповідності до ст. 65 КК України суд призначає покарання в межах, встановлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний злочин, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, обставини пом`якшуючи та обтяжуючі покарання. Особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання, виконав вимоги ст. 65 КК України, а саме: врахував ступень тяжкості вчинених злочинів, які відносяться до категорії тяжких злочинів, визнав за обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, встановив відсутність обставин, що обтяжують покарання, дав належну оцінку даним про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на обліку військовозобов`язаних не перебуває, не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню доньку, за місцем проживання характеризується посередньо.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у вигляді позбавлення волі і підстави для застосування ст.ст. 69, 75 КК України до вказаного покарання відсутні.
Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Колегія суддів вважає, що розмір призначеного ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, кількості їх епізодів, та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті.
При цьому, як вбачається з вироку суду, за ч. 2 ст. 186 КК України ОСОБА_7 , було призначене покарання в мінімальних межах санкції, а призначаючи остаточне покарання, у відповідності до ст. 70 КК України, суд застосував принцип часткового складання покарань, що також не свідчить про несправедливість призначеного остаточного покарання через його суворість.
Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання.
Також колегія суддів зазначає, що підстав для зарахування ОСОБА_7 часу його перебування під вартою до 20 листопада 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі не встановлено з огляду на наступне.
Стаття 58 Конституції України проголошує, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Частина 2 статті 5 КК України визначає, що Закон про кримінальну відповідальність, який встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Із вироку вбачається, що судом застосовані положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015 року та зараховано у строк покарання обвинуваченому строк попереднього ув`язнення із 17 березня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В той же час Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 р., який набрав чинності 21 червня 2017 року, частину 5 ст. 72 КК України викладено у наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».

Таким чином Закон України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. погіршує становище осіб, а тому не має зворотної дії у часі, тобто він не може поширюватися на факти й відносини, що виникли до його прийняття.

Проте, на переконання колегії суддів, частину 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017 р. слід застосовувати після набрання останнім чинності, тобто з 21 червня 2017 року, що є прямою дією закону у часі.

У зв`язку з наведеним колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого про зарахування строку тримання під вартою після 20 червня 2017 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в попередній редакції закону.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И ЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 4 грудня 2017 року у відношенні ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженим, який утримується під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4