В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 грудня 2017 року
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,потерпілого ОСОБА_4 ,представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,обвинуваченого ОСОБА_6 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Запоріжжя ,громадянина України, з середньою освітою,офіційно не працює, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,фактично проживає в АДРЕСА_2 ,раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.125 ч.1 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
28.08.2016 р.приблизно о 02.30 год. ОСОБА_6 ,маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень,знаходячись біля будинку по АДРЕСА_3 ,в ході раптово виниклого конфлікту,кулаком руки наніс ОСОБА_4 один удар в область правого ока,чим спричинив згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» № 3488 від 02.09.2016 р.крововилив на верхній повіці правого ока,що кваліфікується як легке тілесне ушкодження.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим визнав себе повністю.Пояснив,що з того часу,як його сім*я переїхала мешкати по АДРЕСА_2 ,із сусідом ОСОБА_4 склалися недоброзичливі відносини,неодноразово виникали конфлікти за дріб*язковими приводами,як він вважає,штучно спровоковані потерпілим.Домоволодіння потерпілого розташовано щонайменше через п*ять дворів від місця проживання обвинуваченого,тому претензії з боку ОСОБА_4 щодо систематичного порушення тиші та спокою сім*єю ОСОБА_6 вважає надуманими.За обставин,викладених в обвинувальному акті,які ним не оспорюються,в ніч з 27 на 28 серпня 2016 р.виник конфлікт,під час якого ОСОБА_4 спробував вдарити співмешканку обвинуваченого ОСОБА_7 ,що ОСОБА_6 обурило,тому він дійсно наніс удар рукою в область правого ока потерпілого,чим заподіяв останньому легке тілесне ушкодження,інші присутні на місці подій особи потерпілому ударів не наносили та тілесних ушкоджень не заподіювали.Вважає,що він так само постраждав у цій ситуації,оскільки потерпілий теж заподіяв йому тілесні ушкодження,проте за направленням слідчого ОСОБА_6 на експертизу не з*явився,бажаючи якнайшвидшого завершення цього конфлікту.
Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 350 гр.не визнав з тих підстав,що під час подій,що ставляться йому за провину,він мобільного телефону потерпілого не пошкоджував,тому не має обов*язку компенсувати витрати на його ремонт.
Цивільний позов ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гр.не визнав з тих підстав,що хвіртку потерпілого він не пошкоджував,а морально постраждав не менше останнього,так як йому теж були завдані тілесні ушкодження.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав,що він з сім*єю тривалий час проживає у буд. АДРЕСА_3 ,кілька років тому будинок 64 по цій самій вулиці придбали ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .Відносини між ОСОБА_4 та цим подружжям склалися недоброзичливі,оскільки сім*я обвинуваченого у вечірній час порушувала тишу та спокій інших мешканців вулиці,на зауваження не реагували,чим змушували звертатися до поліції.Крім того,на думку ОСОБА_4 , ОСОБА_8 незаконно отримує від держави грошові виплати на двох дітей,оскільки виховує їх спільно з ОСОБА_6 ,про що він повідомив органи соціального захисту населення,а в літню пору року ОСОБА_6 вранці гучно форсує двигуном автомобіля та шумно зачиняє ворота,чим будить сусідів.В ніч з 27 на 28 серпня 2016 р.за місцем мешкання ОСОБА_6 голосно грала музика,що заважало відпочинку сім*ї ОСОБА_4 ,тому він викликав поліцію,а коли полиціянти прибули на місце події,поїхав з ними у райвідділ та написав заяву про порушення сусідами спокою у нічний час.Близько 02.00 години ОСОБА_4 повертався додому з райвідділу,побачив на вулиці біля будинку ОСОБА_6 автомобіль одного з його гостей,котрий перебував поруч та справляв фізіологічну потребу у бік домоволодіння ОСОБА_4 .Проходячи повз цього чоловіка, ОСОБА_4 ввімкнув диктофон на мобільному телефоні та зробив чоловіку зауваження.На вулицю з двору будинку ОСОБА_6 вийшла дружина обвинуваченого ОСОБА_8 ,котра з лайкою переслідувала ОСОБА_4 аж до хвіртки його будинку,яку йому відчинила мати ОСОБА_9 ,а коли він зайшов у свій двір та зачинив хвіртку зсередини,у хвіртку почали стукати,ймовірно ногами,через це профільований лист був вибитий з рами.Після цього ОСОБА_4 відчинив хвіртку,наблизився до ОСОБА_8 ,витягнув з кишені мобільний телефон та повідомив,що веде запис розмови,у відповідь на це ОСОБА_8 потягнула рукою за телефон,намагаючись вихопити,потерпілий пручався,в процесі супротиву нахилився до ОСОБА_8 ,можливо,торкнувся головою до її обличчя. ОСОБА_8 крикнула,що він її вдарив,в цей момент ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_4 та наніс потерпілому 3-4 удари, зупинив дії ОСОБА_6 шум,який підняли присутні при цих подіях родичі ОСОБА_4 . Повернувшись до себе у двір, ОСОБА_4 вдруге викликав поліцію,коли поліціянти прибули на місце,один з них вгамовував ОСОБА_6 ,другий ОСОБА_8 ,котрі,як і їхні гості,були у стані сп*яніння,третій поліцейський спілкувався з ОСОБА_4 ,з*ясовуючи події.Разом з донькою ОСОБА_4 поїхав у відділення поліції,де дав пояснення про напад ОСОБА_6 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показала,що вона є донькою потерпілого ОСОБА_4 ,мешкає разом з батьками по АДРЕСА_3 .В ніч з 27 на 28 серпня 2017 р.у сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 голосно грала музика,що заважало відпочивати,а близько 01.00 год.вона почула голосну сварку батька та незнайомого чоловіка,голоси бабусі,сусідів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,які ображали її батька,після чого вийшла з будинку на двір. ОСОБА_6 та ОСОБА_8 нецензурно лаялися,стукали в хвіртку,тому ОСОБА_4 вийшов з двору на вулицю,тримаючи у руці мобільний телефон,та попередив,що записує всі події. ОСОБА_8 схопила рукою телефон потерпілого та потягнула,потерпілий нахилився за телефоном,в цей момент ОСОБА_8 крикнула,що ОСОБА_4 її вдарив. ОСОБА_6 почав бити ОСОБА_4 ,котрий позадкував у двір,за ним закрили хвіртку,яку з боку вулиці проломили ногою та відірвали профільований лист.На місце події свідок викликала поліцію,разом з ОСОБА_4 поїхала у райвідділ писати заяву,помітила,що у потерпілого набрякає праве повіко.Також у райвідділ забрали ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,яка поводилась найбільш агресивно,гість обвинуваченого на ім*я ОСОБА_11 був присутній на місці події,проте активних дій не вчиняв.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала,що разом з сином ОСОБА_4 та його сім*єю проживає в буд. АДРЕСА_3 .Напроти через дорогу в буд.64 по цій самій вулиці проживає сім*я ОСОБА_6 та ОСОБА_8 з двома дітьми,ці сусіди порушують спокій інших мешканців вулиці гучними святкуваннями.В один з днів у кінці серпня 2016 р.,точну дату не пам*ятає за давністю подій,у цих сусідів звечора голосно грала музика,яку вони не вимикали аж до півночі, що заважало заснути.Через кватирку свідок почула з вулиці голос сина ОСОБА_4 ,вийшла з двору та побачила,що потерпілий розмовляє з незнайомим їй гостем сусідів,робить тому зауваження,через що чоловіки посварилися.До них приєдналися ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,котрі нецензурно лаялися,поводилися агресивно,щоб не загострювати конфлікт,вона покликала ОСОБА_4 повернутися додому.Коли потерпілий увійшов у свій двір та вона за ним зачинила хвіртку,почула стукіт від удару по хвіртці ногою,від чого відірвався профільований лист,потерпілий з мобільним телефоном у руці відчинив хвіртку та повідомив сусідів,що всі події записує.До ОСОБА_4 підійшла ОСОБА_8 ,почала виривати у нього з руки телефон,крикнула,що потерпілий її вдарив.До них підскочив ОСОБА_6 ,почав бити ОСОБА_4 і влучив йому в око,після чого свідок крикнула онуці,котра вийшла з будинку на двір,викликати поліцію.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала,що вона є дружиною ОСОБА_4 ,їхня сім*я мешкає по АДРЕСА_4 по цій самій вулиці ОСОБА_6 та ОСОБА_8 приблизно 2-3 рази на місяць влаштовували вечірки з музикою,що заважало відпочинку інших мешканців,особливо у літній період,коли вікна будинків відкриті.В один з днів у кінці серпня 2016 р.,точну дату не пам*ятає за давністю подій,вона повернулася додому з роботи після 22.00 год.,у сусідів було чергове «свято»,ніхто з членів її сім*ї не міг заснути. Потерпілий пішов до сусідів зробити зауваження,вона чула,що приїздила поліція,а через деякий час з вулиці почулися голосні крики та сварка,стукіт у хвіртку,яку внаслідок ударів пошкодили.Відчинивши вікно,свідок побачила ОСОБА_4 з телефоном у руці,який ОСОБА_8 намагалася вихопити та галасувала, ОСОБА_6 кинувся до ОСОБА_4 битися,після чого у потерпілого почало набрякати око,на місце події викликали поліцію.
Свідок ОСОБА_13 показав,що він працює інспектором патрульної поліції УПП м.Запоріжжя,27.08.2016 р.заступив на чергування по Шевченківському району.Близько 23.00 год.від мешканця буд. АДРЕСА_3 надійшло звернення мешканця,що у буд.64 по цій самій вулиці гучно грає музика,заважає відпочивати.Прибувши на виклик,поліціянти звернулися до чоловіка та жінки з буд. АДРЕСА_2 ,які перебували з ознаками сп*яніння,попросили зробити музику тихіше,на цьому конфлікт було вичерпано.Другий виклик на цю ж адресу надійшов через кілька годин,заявник повідомив,що йому пошкодили хвіртку та мобільний телефон.Прибувши на виклик,поліціянти,крім заявника,на місці події спілкувалися з обвинуваченим та його жінкою,яка була більш агресивною,запросили всіх до Шевченківського райвідділу для з*ясування обставин події.Про бійку між учасниками конфлікту свідок вперше почув від слідчого на допиті,очевидцем цих подій не був.
Свідок ОСОБА_14 в суді показав,що в той вечір,коли відбувалися події,які встановлює суд,він приїхав в гості до ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,вони відпочивали в альтанці у дворі будинку,слухали музику.До будинку обвинуваченого приїхав поліцейський патруль,який викликав сусід ОСОБА_6 через те,що йому заважала музика.Після вирішення цього конфлікту,десь через півгодини, ОСОБА_14 зібрався їхати додому,вийшов з двору ОСОБА_6 на вулицю,де стояв його автомобіль,та у цьому ж місці справив фізіологічну потребу.Повз нього у напрямку свого будинку проходив потерпілий,який зробив зауваження,в цей момент з двору на вулицю вийшла ОСОБА_8 та звернулася до потерпілого з питанням,чому він чіпляється до її гостей,на що потерпілий відповів у нецензурній формі,між ними почалася сварка.Потерпілий говорив,що веде запис подій,хоча телефону у нього свідок не бачив,під час сварки потерпілого з ОСОБА_8 остання почала кричати,потерпілий начебто нахилився у бік ОСОБА_8 ,а ОСОБА_6 втрутився між ними.Потерпілий та ОСОБА_6 штовхалися «хто-кого»,коли свідок відтягнув обвинуваченого від потерпілого,побачив у ОСОБА_6 розбитий ніс,після чого вдруге приїздила поліція.
Свідок ОСОБА_15 показала,що в той вечір,коли відбувалися описані нею події,вона та ОСОБА_14 гостювали у сім*ї ОСОБА_6 та ОСОБА_8 ,разом вони сиділи у альтанці,слухали музику,яка грала неголосно,через ноутбук.Після 23.00 год.приїхала поліція,яку викликав сусід ОСОБА_4 ,свідок прохала владнати ситуацію без конфлікту.Коли поліція поїхала, ОСОБА_14 зібрався додому та пішов до машини,що стояла на вулиці,звідти почулися голоси його та ОСОБА_4 .Слідом за ОСОБА_14 на вулицю вийшла ОСОБА_8 та запитала ОСОБА_4 ,чим він знову невдоволений,на що потерпілий відповів нецензурною лайкою та попрямував до себе додому. ОСОБА_8 хотіла завершити розмову з ОСОБА_4 ,на що той ткнув їй в обличчя мобільний телефон та заявив,що записує їх розмову,зробив рух головою у бік ОСОБА_8 ,хотів вдарити її у голову. ОСОБА_6 з метою заступитися за дружину замахнувся рукою на ОСОБА_4 ,удару свідок не бачила, ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 рукою по носу,після цього ОСОБА_14 взяв ОСОБА_6 за руки,утримуючи від бійки.Далі на місце події прибула поліція,учасники конфлікту поїхали до райвідділу,де ОСОБА_6 дали направлення на медичний огляд,якого він не проходив,вважаючи інцидент вичерпаним.Від сусідів свідку відомо,що потерпілий є людиною конфліктною,виключно неприязні відносини між ним та сім*єю обвинуваченого є підґрунтям цих подій,а конфлікт був штучно спровокований.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала,що мешкає з ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу у буд. АДРЕСА_2 ,виховує двох дітей.З сусідом ОСОБА_4 тривалий час продовжується конфлікт через втручання останнього у її приватне та сімейне життя,подання ним заяв до органів соціального захисту про нібито незаконне отримання нею виплат на дітей.В серпні 2016 р.,в той вечір,коли сталися описані нею події,до них з ОСОБА_6 у гості прийшли друзі ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ,вони сиділи у альтанці на дворі.Після 23.00 год.постукала поліція,яку викликав ОСОБА_4 ,після врегулювання інциденту ОСОБА_14 збирався їхати та вийшов з подвір*я на вулицю. ОСОБА_8 йшла слідом зачинити за ним хвіртку,побачила,що на вулиці з ОСОБА_14 свариться ОСОБА_4 ,вийшла до них і запитала ОСОБА_4 ,чим йому заважає ОСОБА_14 ,на що потерпілий відповів нецензурною лайкою та попрямував до себе додому. ОСОБА_8 вважала їх розмову не завершеною,тому йшла за ОСОБА_4 ,а коли він зайшов у свій двір та зачинив хвіртку,вона почала стукати у хвіртку,можливо ногою,оскільки була розлючена діями та висловлюваннями потерпілого на її адресу. ОСОБА_4 ,відчинивши хвіртку,перед її обличчям помахав мобільним телефоном,зі словами,що все записує,сховав телефон у кишеню,зробив замах головою,щоб вдарити її в обличчя,тому вона закричала.На крик до них підбіг ОСОБА_6 ,замахнувся на ОСОБА_4 ,проте чи наніс він удар,свідок не бачила,а у ОСОБА_6 після цих подій було розбито перенісся. ОСОБА_14 взяв обвинуваченого за руки та утримував від бійки,а вона викликала поліцію.
Під час проведення слідчого експертименту 19.07.2017 р.за участю потерпілого ОСОБА_4 ,останній із залученням статистів пояснив розташування на місці подій учасників конфлікту та показав механізм нанесення йому хаотичних ударів ОСОБА_6 у праву частину голови та обличчя,від яких потерпілий захищався руками,про що був складений протокол.
В судовому засіданні був відтворений відеозапис слідчого експерименту із потерпілим ОСОБА_4 на DVD-R диску,який постановою слідчого від 19.07.2017 р.визнаний у справі речовим доказом.
Згідно висновку експерта КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради № 3488 від 02.09.2016 р.,виявлений у потерпілого ОСОБА_4 крововилив на верхній повіці правого ока кваліфікується як легке тілесне ушкодження,що виникло не менше ніж від одного травматичного впливу від дії тупого предмета,давність виникнення не протирічить строку,вказаному обстеженим. Взаємне розташування потерпілого та нападника в момент заподіяння тілесного ушкодження могло бути будь-яким за умови доступності відповідної ділянки тіла для нанесення удару.
Згідно висновку експерта(за матеріалами справи)№ 300/к від 31.07.2017 р.,при огляді 29.08.2016 р. у ОСОБА_4 виявлений синець на верхньому повіці правого ока,дане ушкодження виникло за механізмом тупої травми,в кількості не менше 1-го травматичного впливу у травмовану ділянку тіла.Можливість утворення ушкодження за механізмом,про який показав потерпілий ОСОБА_4 ,не виключається.Показання потерпілого ОСОБА_4 про нанесення ударів руками в праву тім*яну ділянку,в область голови зліва,в область грудини та в область правого зап*ястя не знайшли підтвердження під час проведення судово-медичної експертизи у вигляді ушкоджень(т.1 а.с.)
Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв*язку.
Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.
При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.
Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив,що 28.08.2016 р.приблизно о 02.00 год.він знаходився по АДРЕСА_3 ,де біля подвір*я сусідів між ним та потерпілим ОСОБА_4 виник конфлікт,в процесі якого він застосував до потерпілого фізичну силу та наніс йому удар рукою в обличчя,чим заподіяв легке тілесне ушкодження.
Ці обставини доведені показаннями свідків,потерпілого ОСОБА_4 ,протоколом проведення слідчого експерименту з відеозаписом.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати потерпілого та свідків,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування наданих в суді показань,однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Тяжкість тілесних ушкоджень,спричинених потерпілому,їх кількість,можливість заподіяння за вказаних в обвинувальному акті обставин,встановлені висновком експерта,які сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експерта не викликають.
Спричинення потерпілому тілесного ушкодження безпосередньо біля його будинку,під час конфлікту з обвинуваченим,з подальшим фіксуванням цих подій викликом поліції,виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 за інших,ніж викладено в обвинувальному акті,обставин.
В судовому засіданні обвинувачений наголошував на тому,що саме потерпілий,який тривалий час втручається у сімейне та приватне життя,спровокував конфлікт,під час якого спробував вдарити співмешканку ОСОБА_6 ,чим обвинувачений був обурений та наніс удар потерпілому,захищаючи ОСОБА_8 .
Такі показання обвинуваченого на висновки суду не впливають,оскільки,навіть за умови вчинення потерпілим усіх тих дій,про які показали обвинувачений,свідок ОСОБА_8 ,що ними сприймаються як втручання у приватне та сімейне життя,це не дає права обвинуваченому на застосування фізичного насильства до потерпілого та не звільняє від відповідальності за вчинення таких дій.
Суд кваліфікує дії обвинуваченого по ч.1 ст.125 КК України як умисне спричинення легкого тілесного ушкодження.
Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.
При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.
Так, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, на обліках у ЗОНД та ЗОПБ не перебуває,раніше не судимий,мешкає у сім*ї,де виховуються двоє неповнолітніх дітей.
Обставиною,яка пом*якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин,що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,судом не встановлено.
Потерпілий у судовому засіданні визнав також той факт,що приділяв надмірну увагу до приватного життя та сімейних обставин подружжя ОСОБА_6 і ОСОБА_8 ,чим у певній мірі сприяв виникненню між ними тривалих недоброзичливих відносин та спровокував агресію з боку обвинуваченого,у тому числі під час згадуваних вище подій.
Зневажливе ставлення потерпілого до обвинуваченого, його сім*ї та близького оточення прослідковується і у висловлюваннях потерпілого на адресу обвинуваченого у судовому засіданні про те,що ці особи є маргіналами,антисоціальними елементами,ведуть негідний та некорисний для суспільства спосіб життя,спілкуються з матерями-одиначками такого ж гатунку,що очевидно є принизливим для гідності цих людей та заслуговує на критичну оцінку.
Всі ці відомості у сукупності із пом*якшуючою обставиною є суттєвими та дають підстави при призначенні покарання за ст.125 ч.1 КК України для застосування такого виду покарання,як штраф ,що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства,запобігання вчинення нових злочинів та є адекватними характеру вчинених ним дій.
Обвинувачений неофіційно працює,має матеріальну можливість для сплати штрафу.
Для призначення такого виду основного покарання ,як громадські роботи,про що просив потерпілий та його представник,суд підстав не встановив,оскільки примусове притягнення обвинуваченого до суспільно-корисних робіт,що виконуються безоплатно,поставить у скрутне матеріальне становище його сім*ю,де виховуються двоє неповнолітніх дітей,обвинувачений є корисним для суспільства і при неофіційному працевлаштуванні,що притаманно для значної кількості працездатного населення країни у її нинішній економічній ситуації.
Крім того,пропонуючи призначити саме такий вид покарання обвинуваченому,потерпілий наголосив,що не отримав в результаті розгляду кримінального провадження морального задоволення,що не узгоджується з приписами ст.50 КК України щодо поняття покарання та його мети.
Як передбачено ст.26 ч.1 КВК України(в чинній редакції Закону ),засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це кримінально-виконавчій інспекції за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.
Водночас,на підставі Наказу Державної пенітенціарної служби України № 302/ОД-16 від 04.10.2016 р.на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.05.2016 р.№ 348 «Про ліквідацію територіальних органів управління Державної пенітенціарної служби та утворення територіальних органів Міністерства юстиції» визнано таким,що втратив чинність,наказ ДПтС України від 07.09.2015 р.№ 469/ОД-15 «Про організаційно-штатні питання по кримінально-виконавчій інспекції Державної пенітенціарної служби України» та скорочено штати підрозділів кримінально-виконавчої інспекції територіальних органів ДПтС України.
Згідно ст.11 КВК України,органами виконання покарань є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та пробації, його територіальні органи управління, уповноважені органи з питань пробації,а стаття 13 КВК України,яка регламентує діяльність кримінально-виконавчої інспекції на підставі Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016 р.,що набув чинності 08.10.2016 р.,викладена в редакції,в якій до повноважень уповноваженого органу з питань пробації відноситься виконання покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю,громадських та виправних робіт та не входить виконання покарання у виді штрафу.
З наведеного випливає,що на час постановлення судом вироку з призначенням ОСОБА_6 покарання у виді штрафу процедура по виконанню кримінального покарання нормативно не урегульована.
Як передбачено ст.533 КПК України,вирок або ухвала суду,які набрали законної сили,обов*язкові для осіб,які беруть участь у кримінальному провадженні,а також для усіх фізичних та юридичних осіб,органів державної влади та органів місцевого самоврядування,їх службових осіб,і підлягають виконанню на всій території України.
За змістом ч.1 ст.534 КПК України,у разі необхідності спосіб,строки і порядок виконання можуть бути визначені у самому судовому рішенні.
Враховуючи наведене,за відсутності на час постановлення судом вироку з призначенням обвинуваченому покарання у виді штрафу нормативного врегулювання процедури по виконанню цього кримінального покарання,спосіб,строки і порядок виконання призначеного засудженому покарання визначаються судом у вироку.
При вирішенні цивільного позову,заявленого ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127,128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_4 обгрунтував тим,що у зв*язку із пошкодженням під час конфлікту його мобільного телефону,він за власний кошт оплатив його ремонт на суму 350 гр.,про що надав квитанцію.
Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов у цій частині не визнав у повному обсязі з тих підстав,що мобільний телефон ОСОБА_4 ,якщо і був пошкоджений за тих обставин,про які пояснив потерпілий,проте не внаслідок дій ОСОБА_6 .
Відповідно до ст.22,1166 ЦК України,особа має право на відшкодування матеріальної шкоди,завданої їй внаслідок порушення її прав,зокрема,витрат,які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки).Обов*язок по відшкодуванню майнової шкоди покладається на особу,яка її завдала.
В судовому засіданні з показань самого ж ОСОБА_4 ,свідка ОСОБА_8 було встановлено,що під час конфлікту мобільний телефон ОСОБА_4 не потрапляв у жодний спосіб до ОСОБА_6 та,якщо і був пошкоджений,то іншою особою,яка не є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні,цивільний позов до неї не заявлено.
У відповідності до роз`яснень в п.5 Пленума Верховного Суду України №3 від 31.03.89г. »Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна», не підлягають розгляду в кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із пред`явленного обвинувачення.
Оскільки внаслідок вчинення обвинуваченим тих дій,які ставляться йому за провину,безпосередньо матеріальна шкода у виді витрат на ремонт мобільного телефону потерпілому не була завдана,вимоги про її відшкодування не випливають з пред*явленого ОСОБА_6 обвинувачення та не підлягають задоволенню,що не позбавляє ОСОБА_4 права в порядку цивільного судочинства заявити позов про відшкодування цієї шкоди до особи,діями якої вона завдана.
Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_4 обгрунтував з посиланням на те,що в результаті протиправних дій обвинуваченого він пережив моральні страждання через фізичний біль,якого зазнав у зв*язку з ушкодженням здоров*я,змушений був за власний кошт придбати ліки на суму 451 гр.92 коп.
Знаходячись після побиття на робочому місці із синцем,відчував себе приниженим із-зі зовнішнього вигляду,був змушений відповідати на питання про обставини отримання крововиливу,змінити виробничі плани,скасувати заплановані зустрічі.
Крім того,під час викладених в обвинувальному акті подій була пошкоджена хвіртка його домоволодіння,при виконанні ремонту якої він зазнав додатково як фізичного,так і розумового навантаження.
З урахуванням цих обставин,завдану моральну шкоду ОСОБА_4 оцінив у розмірі 3000 гр.
ОСОБА_6 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди вважає пред*явленим до нього безпідставно,так як під час згадуваних вище подій він також зазнав шкоди внаслідок побиття потерпілим.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини,на які посилається позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що ОСОБА_4 внаслідок заподіяння шкоди здоров*ю завдана моральна шкода,яка полягає у перенесених фізичному болю та стражданнях через побиття,задля зменшення яких він зазнав витрат на придбання лікарських засобів.
ОСОБА_4 очевидно зазнав певні незручності під час виконання службових обов*язків,з*являючись на роботу з крововиливом на обличчі,відчував себе принизливо,був змушений пояснювати свій зовнішній вигляд та обставини отримання крововиливу.
Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.
Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов*язана з ушкодженням здоров*я,розмір її відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачене благо відновити,оскільки в інший не грошовий спосіб негативні наслідки у немайновій сфері потерпілому компенсувати нереально.
Приймаючи до уваги ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень,що не потягло розладу здоров*я,обставини їх заподіяння,відсутність тяжких наслідків,суд визначає відшкодування моральної шкоди потерпілому у розмірі 1000 гр.,що є достатнім для компенсації немайнових втрат.
Судові витрати по справі відсутні.
Долю речового доказу-диску з відеозаписом слідчого експерименту суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Запобіжний захід на досудовому розслідуванні щодо обвинуваченого не обирався.
Керуючись ст.368,374,392 КПК України(в ред.2017 р.),суд-
З А С У Д И В:
Визнати винуватим ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ст.125 ч.1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.
Відповідно до ч.1 ст.26 КВК України обвинувачений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.
Речовий доказ:диск з відеозаписом слідчого експерименту залишити на зберігання у матеріалах кримінального провадження.
Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 ,РНОКПП НОМЕР_1 ,на користь ОСОБА_4 ,паспорт серія НОМЕР_2 виданий Шевченківським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, відшкодування завданої злочином моральної шкоди у розмірі 1000(одна тисяча )гривень.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1