Справа № 461/9753/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/274/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Берегомет, Вижницького району, Чернівецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року), ч. 3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Львова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року), ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року), ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України,

з участю прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

та їх захисників - адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_15

за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_11 та представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_15 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :
вироком Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України, ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України, та призначено покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, передбаченого за ч.2 ст. 190 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. За ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України призначено покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, передбаченого за ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, за ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України призначено покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, передбаченого за ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, за ч.4 ст. 190 КК України призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України призначено покарання у виді дев`яти років шість місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки, з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді дев`яти років шести місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на три роки, з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк попереднього ув`язнення в період з 22 червня 2012 року до набрання вироком законної сили в строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення на два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України та призначено покарання у виді двох років позбавлення волі, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, передбаченого за ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, за ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України призначено покарання у виді одного року обмеження волі, на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнено від призначеного покарання, передбаченого за ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Виправдано ОСОБА_9 за ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України через відсутність в її діянні складу даних кримінальних правопорушень.

Вирішено питання з цивільним позовом. Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 , володіючи інформацією щодо громадянина ОСОБА_16 , а саме, що останній є наймачем ізольованої квартири за адресою: АДРЕСА_3 і має першочергове право на дане житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 р. № 2482-XII, а також, що він є безпорадним, тобто психічно хворою людиною, найближчі родичі якої проживають в іншій країні, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння та подальше відчуження квартири ОСОБА_16 , влітку 2007 року (точної дати не встановлено), умисно, під приводом надання допомоги у приватизації житла, ввійшов в довіру ОСОБА_16 та спонукав останнього отримати і посвідчити у Львівському комунальному підприємстві «Граніт», що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Бортнянського, 17 - заяву про передачу в приватну власність квартири за адресою: АДРЕСА_3 та довідку про склад сім`ї наймача вказаної ізольованої квартири, які після цього були передані до органу приватизації. За результатами розгляду зазначених документів та на підставі наказу управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 799-ж-3 від 01.08.2007 на ім`я ОСОБА_16 видано свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру за № НОМЕР_1 від 01.08.2007 р. В подальшому, з метою заволодіння чужим майном, тобто квартирою, яка належала ОСОБА_16 на праві приватної власності, ОСОБА_8 зловживаючи довірою останнього, зокрема, обіцяючи йому, що він діятиме виключно в його інтересах, спонукав потерпілого видати 04.09.2007 р. довіреність, якою той уповноважив ОСОБА_8 бути представником з усіма необхідними повноваженнями в усіх державних, громадських та інших органах і організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності у тому числі щодо питань розпорядження нерухомим майном довірителя, яка посвідчена того ж дня приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрована у реєстрі нотаріальних дій за № 892 від 04.09.2007 р. Внаслідок таких протиправних дій, ОСОБА_8 набув права представлятись та діяти від імені потерпілого в різноманітних державних органах, нотаріальних конторах, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності з будь-яких питань у тому числі, що стосуються відчуження нерухомості, яка за законом належала ОСОБА_16 , а також створив усі умови для подальшої реалізації свого злочинного наміру по заволодінню майна ОСОБА_16 та його відчуження.

У вересні 2007 року (точна дата та місце не встановлені) ОСОБА_8 з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння та подальше відчуження квартири ОСОБА_16 та ОСОБА_9 , з метою подальшого використання, підробили офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 (форма № 2), за реєстраційним вихідним № Х-13372 від 12.ІХ.2007 (яка видається та посвідчується лише Львівським комунальним підприємством «Граніт», і яка в сукупності з іншими документами є підставою для укладення правочинів), шляхом виготовлення на бланку даної довідки зображень круглої печатки і безрамкового кутового штампа квадратної форми ЛКП «Граніт» за допомогою знакосинтезуючого пристрою ПК - кольорового лазерного принтера з електрофотографічним способом утворення зображень. При цьому, ОСОБА_8 власноручно підробив реєстраційний вихідний номер «№ Х-13372» та дату «12.09.2007», які наявні на штампі ЛКП «Граніт» в лівому верхньому куті довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 , а також підписи від імені директора ЛКП «Граніт» ОСОБА_18 та паспортиста вказаного підприємства ОСОБА_19 , а ОСОБА_9 власноручно підробила всі інші рукописні написи наявні на довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 за № Х-13372 від 12.09.2007, а також підпис від імені бухгалтера ЛКП «Граніт» ОСОБА_20 .

13.09.2007 року ОСОБА_8 з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_3 та подальше її відчуження, та ОСОБА_9 в продовження своїх злочинних дій, умисно, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи приблизно о 13 год. 30 хв. в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_21 за адресою: м. Львів, вул. Зелена,43, шляхом обману останньої, використовуючи, шляхом подачі нотаріусу разом з іншими необхідними для укладення правочину документами, завідомо підроблений ними офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 (форма № 2), за № Х-13372 від 12.ІХ.2007, замовчуючи перед приватним нотаріусом ОСОБА_21 факт його підробки, ОСОБА_8 від імені потерпілого та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 325373,00 грн. з передачею її у власність ОСОБА_9 .

Будучи введеною ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в оману щодо достовірності та правдивості довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 (форма № 2) за № Х-13372 від 12.ІХ.2007, приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_21 того ж дня нотаріально посвідчила вказаний договір купівлі-продажу квартири та зареєструвала цей правочин у реєстрі за № 3102.

ОСОБА_8 , діючи виключно з корисливих мотивів, маючи умисел на легалізацію майна одержаного злочинним шляхом, тобто квартири за адресою: АДРЕСА_3 , у грудні 2007 року, точна дата та місце слідством не встановлені, умисно, з метою подальшого використання при укладенні правочину, повторно підробив офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 (форма № 2), за реєстраційним вихідним № Х13372 від 28.ХІІ.2007 (яка видається та посвідчується лише Львівським комунальним підприємством «Граніт», і яка в сукупності з іншими документами є підставою для укладання правочинів), шляхом виготовлення зображень круглої печатки і безрамкового кутового штампа квадратної форми ЛКП «Граніт» за допомогою знакосинтезуючого пристрою ПК - кольорового лазерного принтера з електрофотографічним способом утворення зображень. При цьому, ОСОБА_8 власноручно підробив усі рукописні написи, які наявні на довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , № НОМЕР_2 від 28.ХІІ.2007 р. (яка на той час згідно відомостей у паспорті громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 21.10.2008 Шевченківським РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області була прописаною за адресою: АДРЕСА_2 ), та вніс неправдиві відомості про те, що прописаних осіб у квартирі немає, тоді як ОСОБА_16 фактично був знятий із місця реєстрації 24.03.2008 р. Крім цього, ОСОБА_8 власноручно підробив на вказаній довідці підписи від імені посадових осіб ЛКП «Граніт», а саме директора ОСОБА_22 та паспортиста ОСОБА_19 , яку у невстановлений слідством день та місці передав ОСОБА_9 для використання у нотаріуса під час укладення 28.12.2007 р. договору купівлі-продажу зазначеної квартири.

ОСОБА_8 , діючи по заздалегідь складеному злочинному плану, з корисливих мотивів, маючи умисел на легалізацію майна одержаного злочинним шляхом, тобто укладення правочину з нерухомим майном ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 , одержаним внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння - шахрайства в особливо великих розмірах, що передувало легалізації, з метою вчинення дій, спрямованих на приховування незаконного походження такого майна, користуючись відсутністю потерпілого та отриманими шляхом обману правовстановлюючими документами на квартиру, яка на той час вже перебувала у приватній власності ОСОБА_9 , залучивши до цього ОСОБА_9 , яка про подальші наміри ОСОБА_8 не здогадувалась, разом з останньою запропонували у грудні 2007 року директору агенції нерухомості «Проспект» ОСОБА_23 знайти покупця на вказану квартиру, якій про злочинне походження права власності на це нерухоме майно нічого не повідомили. При цьому, ОСОБА_9 з відома та настанов ОСОБА_8 , про суть яких їй було не відомо, будучі впевненою, що квартира правомірно оформлена на її ім`я, в присутності останнього зустрілась із ОСОБА_23 у грудні 2007 року (точної дати не встановлено), поблизу будинку АДРЕСА_4 та показала їй вказану квартиру, а також заявила ціну в розмірі 68000 (шістдесят вісім тисяч) доларів США, яку вони мали намір отримати від продажу квартири. Довірившись ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , і не підозрюючи злочинного походження права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_23 , запропонувала придбати зазначену нерухомість ОСОБА_24 , якому про факти підроблення офіційних документів та незаконного заволодіння квартирою теж нічого відомо не було, і який погодився придбати квартиру за ціною, яку попередньо заявила ОСОБА_9 .В подальшому, ОСОБА_9 з відома та настанов ОСОБА_8 , перебуваючи 28.12.2007 приблизно о 17 год. 30 хв. в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_25 за адресою: м. Львів, вул. Вітовського, 9А, шляхом обману останньої, тобто використовуючи, шляхом подачі нотаріусу разом з іншими необхідними для укладення правочину документами, підроблений ОСОБА_8 офіційний документ, про що їй не було відомо, - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_3 (форма № 2), за № Х13372 від 28.ХІІ.2007 про те, що за вказаною адресою ніхто не прописаний (яка видається та посвідчується лише Львівським комунальним підприємством «Граніт», і яка в сукупності з іншими документами є підставою для укладення правочинів), уклала з ОСОБА_24 договір купівлі-продажу вказаної квартири. Після укладення вищевказаного договору, ОСОБА_8 через ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_24 кошти за вищевказану квартиру у сумі 67500 (шістдесят сім тисяч п`ятсот) доларів США, що згідно інформації Національного банку України № 25-08016/37787 від 03.06.2015 станом на 28.12.2007 р. в гривневому еквіваленті становило 340875 (триста сорок тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень 00 коп., про що ОСОБА_9 власноручно написала письмову розписку, яку передала ОСОБА_23 .

Крім того, з метою заволодіння чужим майном - пенсією ОСОБА_16 , яку той отримував, як інвалід ІІ групи, ОСОБА_8 , зловживаючи довірою потерпілого, зокрема, обіцяючи йому, що він діятиме виключно в його інтересах, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння пенсією ОСОБА_16 , яку той отримував як інвалід ІІ групи, використовуючи довіреність, одержану шляхом зловживання довірою потерпілого, а також користуючись тим, що останній перебував у період з 14.12.2007 по 18.06.2009 на стаціонарному лікуванні в 11 відділенні Комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», ОСОБА_8 , шляхом обману працівників поштового відділення № 39 Поштамту-Центру поштового зв`язку № 1 м. Львова Львівської дирекції Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта», яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Тараса Шевченка, 92, а саме представляючись племінником ОСОБА_16 , незаконно отримав в період з грудня 2007 року по червень 2009 року у вказаному відділені пенсію потерпілого у сумі 9685 (дев`ять тисяч шістсот вісімдесят п`ять) гривень 71 коп.

На даний вирок прокурор прокуратури Львівської області ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, вважає, що судом в повному обсязі не досліджено та не встановлено фактичні обставини вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, вказує, що висновки суду першої інстанції у цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, вказує, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі, у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, у тому числі за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного майна, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України, у тому числі за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та конфіскацією всього належного майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання - 9 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та конфіскацією всього належного майна.

Стосовно ОСОБА_9 прокурор просить визнати її винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі, у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст. 358 (у редакції статті від 05.04.2001 року) КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_9 від призначеного покарання, передбаченого за вказані злочини у зв`язку із закінченням строків давності. Також прокурор просити визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, у тому числі за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного їй майна, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України, у тому числі за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та конфіскацією всього належного майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання - 7 років позбавлення волі, з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та конфіскацією всього належного майна.

В обґрунтування вказує на те, що у відповідності із вимогами ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині рішення зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. Вважає, що з огляду на те, що ОСОБА_9 на час вчинення злочину у повному обсязі усвідомлювала свої дії та мала можливість ними керувати, не можна погодитись з висновками суду про те, що розпорядження, з боку ОСОБА_9 квартирою, яка раніше належала ОСОБА_16 , відбувалось відповідно до нав`язаної їй думки з боку ОСОБА_8 та власного переконання ОСОБА_26 , яка ще до моменту виникнення у неї формального права власності на вищевказану квартиру вважала, що дана їй квартира не належить і належати не може, оскільки вона реально її не придбавала, а на неї вона лише переоформляється в зв`язку із юридичною неможливістю у ОСОБА_27 оформити право власності на себе.

Натомість судом залишено без задоволення клопотання сторони обинувачення подане після допиту ОСОБА_9 щодо необхідності допиту у судовому засіданні нотаріусів ОСОБА_21 та ОСОБА_25 , які могли б підтвердити чи спростувати добровільність дій ОСОБА_9 при укладенні цивільно-правових угод із майном, яке належало ОСОБА_16 .

З невідомих причин у вироку суду не відображено, а відтак і не надано відповідної оцінки, показам свідка ОСОБА_23 , яка ствердила, що ОСОБА_9 при продажі квартири за адресою: АДРЕСА_3 поводила себе як і належить продавцю, повідомляючи їй та ОСОБА_24 відомості про стан квартири, відсутність заборгованостей за комунальними платежами тощо. Вказані покази повністю спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_9 вважала, що згадана квартира їй не належить і належати не може.

Поза увагою суду залишився той факт, що саме ОСОБА_9 згідно досліджених в судовому засіданні доказів є безпосереднім виконавцем кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 209 КК України, оскільки саме вона 28.12.2007 року в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_25 за адресою: АДРЕСА_5 уклала з ОСОБА_24 договір купівлі-продажу вказаної квартири. Після укладення вищевказаного договору ОСОБА_9 отримала від ОСОБА_24 кошти за вищевказану квартиру у сумі 67500 доларів США, про що власноручно написала письмову розписку.

Окрім цього, судом в оскаржуваному вироку вказано, що ОСОБА_8 вчинив повторно укладення угоди з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, а гак само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003 року) КК України. Водночас судом не наведено жодних мотивів та підстав для кваліфікації за викладених у вироку обставин дій ОСОБА_8 по ст. 209 КК України за кваліфікуючою ознакою повторності.

Представник потерпілого ОСОБА_15 в своїй скарзі просить вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року в частині залишення цивільного позову без розгляду змінити та в цій частині ухвалити новий вирок, яким цивільний позов ОСОБА_16 в даному кримінальному провадженні задовольнити повністю. В обґрунтування покликається на те, що ОСОБА_8 засуджений за вчинення шахрайських дій, в результаті яких потерпілий ОСОБА_16 позбувся квартири в тому числі при використанні підроблених документів, що фактично призвело до незаконного відчуження квартири ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_3 , на користь спочатку ОСОБА_9 , а в подальшому третіх осіб. Окрім цього, ОСОБА_8 всупереч ч.1 п.п.1, 2 ст. 1006 ЦК України, як повірений ОСОБА_16 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Пустомитівського нотаріального округу ОСОБА_17 та зареєстрованої у реєстрі нотаріальних дій за № 892 від 04.09.2007 року, не передав довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а також не надав звіт про виконання доручення та будь-які документи з цього приводу.

Відповідно до ст. ст. 128, 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Судом першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження порушено вимоги ч. 3 ст. 129 КПК України, відповідно до якої, суд в кримінальному провадженні залишає цивільний позов без розгляду лише у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадку неприбуття цивільного позивача чи його представника в судове засідання. В даному випадку ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення в результаті якого потерпілому була завдана майнова шкода, представник потерпілого і одночасно цивільного позивача в судові засідання регулярно являвся, а відтак, суд, при відсутності на це правових підстав, не вправі був залишати цивільний позов без розгляду. Судом фактично цивільний позов не розглядався та залишений поза увагою, проігноровані норми Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ч.3 ст. 203 Цивільного кодексу України (ЦК України), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В ч.1 і ч.5 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть нашкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та представника потерпілого, які підтримали подані ними апеляційні скарги, обвинувачених ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та їх захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які заперечили проти апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід задоволити частково, а в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_15 слід відмовити.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, та про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України, за обставин, описаних у вироку, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим та вмотивованим. Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 правильно кваліфіковано за ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, а дії обвинуваченої ОСОБА_9 відповідно правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України.
На виконання вимог закону суд першої інстанції всебічно й повно дослідив усі обставини справи в їх сукупності, дав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам відповідно до ст. 94 КПК України, та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 209 КК України, та про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 358, ч.3 ст. 358 КК України.
Твердження сторони обвинувачення про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, не дослідження судом в повному обсязі та не встановлення фактичних обставин вчинених ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими, й колегія суддів їх до уваги не бере, виходячи з наступного.
В ході судового розгляду суд першої інстанції з`ясував усі обставини, які мали істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення. На виконання вимог ст. 370 КПК України судом у вироку наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду про визнання ОСОБА_9 невинуватою та виправдання за ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 209 КК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу даних кримінальних правопорушень, та з мотивами, наведеними на обґрунтування свого рішення.
Суд всебічно та повно з`ясував усі обставини кримінального провадження, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду:
показаннями, даними потерпілим ОСОБА_16 , які отримані в порядку ст. 225 КПК України під час допиту слідчим суддею на досудовому розслідуванні, згідно яких він зазначив, що 22.07.2007 року під примусом невідомих осіб він підписав довіреність на ОСОБА_8 , якого бачив лише один раз. Вказав, що ОСОБА_9 не знає. Зазначив, що будь-яких заяв у відділ приватизації він не підписував, гроші за продаж квартири він не отримував;
показаннями свідка ОСОБА_28 , яка пояснила, що в період з 2007 року по 2008 рік працювала поштарем у поштовому відділенні № 39 та приносила ОСОБА_16 пенсію. Проте в період з 2007 по 2008 рік пенсію від імені ОСОБА_16 отримував ОСОБА_8 , який представився родичем потерпілого та надав довіреність на отримання пенсії. Пізніше їй стало відомо від працівників пошти, що до ОСОБА_16 було застосоване насильство для підписання даної довіреності;
показаннями свідка ОСОБА_29 , яка пояснила, що в період з 2007 по 2009 рік працювала начальником поштового відділення № 39, де ОСОБА_16 на відділенні особисто забирав пенсію. Приблизно у 2008 році пенсію від імені ОСОБА_16 отримував ОСОБА_8 , який представився родичем ОСОБА_16 . Після того ОСОБА_16 повідомив, що підписав довіреність під примусом;
показаннями свідка ОСОБА_23 , яка підтвердила, що займалася посередницькими послугами при продажі квартири на АДРЕСА_4 . Ствердила, що продавцем квартири була ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 перебував у цей час у машині біля нотаріальної контори;
показаннями свідка ОСОБА_30 , який ствердив, що у листопаді 2007 року ОСОБА_16 був поміщений у психіатричну лікарню, де від нього він довідався, що ОСОБА_16 позбавили квартири;
показаннями свідка ОСОБА_17 , який підтвердив, що ним була посвідчена довіреність на ім`я ОСОБА_8 з правом представлення ОСОБА_16 в усіх органах і установах, яка складалася на робочому столі в його кабінеті. Ствердив, що обвинуваченого ОСОБА_8 він не знає та жодного разу не бачив;
показаннями свідка ОСОБА_31 , яка пояснила, що ОСОБА_16 був клієнтом центру бездомних громадян, в який звернувся у червні 2009 року, де перебував 1 рік. З його слів довідалася, що під примусом невідомих осіб він переписав свою квартиру на інших осіб;
довіреністю від 4.09.2007 року, виданою ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_8 з правом представлення ОСОБА_16 у всіх органах і установах з усіма його правами, посвідченою приватним нотаріусом Пустомитівського РНО ОСОБА_17 (а.с. 2 том 3);

висновком № 2310 криміналістичної експертизи з дослідження підписів від 24.07.2015 року, відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_16 в графі «Розписка в одержанні нотаріально оформленого документа» у Реєстрі № 1 для реєстрації нотаріальних дій на 2007 рік приватного нотаріуса Пустомитівського РНО ОСОБА_17 під порядковим № 892 від 4.09.2007 року виконаний самим ОСОБА_16 (а.с. 9-10 том 3);

даними протоколу огляду предметів від 14.07.2015 року, що вилучені під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_6 , де зокрема були оглянуті довідка видана ОСОБА_16 про місце проживання; талон реєстрації за місцем проживання ОСОБА_16 ; копія договору купівлі-продажу квартири від 13.09.2007 року; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16028130 від 13.09.2007 року; копія договору купівлі-продажу квартири від 08.12.2007 року; копія паспорта ОСОБА_16 ; копія довіреності ОСОБА_16 від 04.09.2007 року; аркуш паперу з записом (мовою оригіналу) « ОСОБА_16 1953 12 апреля г. Львов 27 липня 34/16 где проживал все время. ОСОБА_32 АДРЕСА_7 . 241-61-67 ОСОБА_33 . фелотелист. Дохов нет. В гости не ходят. Соседи нормальные» (а.с. 57-73 том 2);

копією договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_8 , за яким 13.09.2007 року ОСОБА_16 , від імені якого діяв ОСОБА_8 , продав, а ОСОБА_9 придбала зазначену квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (ЛМНО) ОСОБА_21 (а.с. 127 том 2);

даними договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_9 , відповідно до якого 28.12.2007 року ОСОБА_9 продала, а ОСОБА_24 придбав зазначену квартиру. Договір посвідчений приватним нотаріусом ЛМНО ОСОБА_25 (а.с. 121 том 2);

розпискою ОСОБА_9 від 28.12.2007 року про отримання від ОСОБА_24 грошових коштів у сумі 67 500 дол. США (по курсу НБУ на 28.12.2007 року 340 875 грн.) за придбану квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 156 том 2);

витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16028130 від 24.09.2007 року, згідно з яким ОСОБА_9 зареєстрована власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 83 том 2);

бланками довідок з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 та ОСОБА_9 з нанесеними декілька разів підписами уповноважених на видачу довідок осіб ЛКП «Граніт» (а.с. 85, 86 том 2);

довідкою ЛКП «Граніт» з місця проживання про склад сім`ї і прописку від 28.12.2007 року № Х13372, виданою ОСОБА_9 , про те, що в квартирі АДРЕСА_10 «прописаних немає» (а.с. 130 том 2);

довідкою ЛКП «Граніт» від 12/ІХ 2007 року № Х-13372 з місця проживання про склад сім`ї і прописку, «виданої» на ім`я ОСОБА_16 , про те, що в квартирі АДРЕСА_10 з 06.02.1970 року зареєстрований ОСОБА_16 (а.с. 143 том 2);

даними протоколу пред`явлення особи до впізнання (за фотографією) від 17.09.2012 року, в ході якого свідок ОСОБА_23 впізнала ОСОБА_8 , як особу, яка була разом з ОСОБА_9 під час показу квартири на АДРЕСА_3 (а.с. 152-154 том 2);

протоколом пред`явлення особи до впізнання (за фотографією) від 19.09.2012 року, відповідно до якого на фото № 2 ОСОБА_24 впізнав особу (на ім`я ОСОБА_34 ), яка була присутня разом з Уляною (Затонською) у нотаріуса ОСОБА_25 при покупці ним квартири (а.с. 167-168 том 2);

висновком № 2972/2988 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-технічної експертизи друкарських форм від 20.08.2012 року, згідно з яким бланкове лініювання та друковані тексти довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова за № Х13372 від 12.09.2007 року виконані за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень; рукописні тексти на довідці нанесені пишучими вузлами кулькових ручок, споряджених селевими чорнилами, а підписи ОСОБА_22 та ОСОБА_20 кульковими ручками, спорядженими спеціальними пастами для письма; відтиски круглої печатки, безрамкового кутового штампу квадратної форми від імені ЛКП «Граніт» на довідці не є відтисками, нанесеними за допомогою рельєфної еластичної (гумової чи фотополімерної) друкарської форми (кліше), а є лише зображенням відтисків, виконаними за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень (а.с. 229-231 том 2);

висновком № 2971/2987 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-технічної експертизи друкарських форм від 15.08.2012 року, згідно з яким бланкове лініювання та друковані тексти довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова за № Х13372 від 28.12.2007 року виконані за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень; рукописні тексти на довідці нанесені пишучими вузлами кулькових ручок, споряджених селевими чорнилами, а підписи ОСОБА_35 та ОСОБА_20 кульковими ручками, спорядженими спеціальними пастами для письма; відтиски круглої печатки, безрамкового кутового штампу квадратної форми від імені ЛКП «Граніт» на довідці не є відтисками, нанесеними за допомогою рельєфної еластичної (гумової чи фотополімерної) друкарської форми (кліше), а є лише зображенням відтисків, виконаними за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень (а.с. 235-237 том 2);

висновком № 3013/3014 судово-технічної експертизи реквізитів документів та судово-технічної експертизи друкарських форм від 22.08.2012 року, згідно з яким бланкове лініювання та друковані тексти довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова виконані за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень; рукописні тексти на довідці нанесені пишучими вузлами кулькових ручок, споряджених селевими чорнилами; відтиски круглої печатки від імені ЛКП «Граніт» на довідці не є відтисками, нанесеними за допомогою рельєфної еластичної (гумової чи фотополімерної) друкарської форми (кліше), а є лише зображенням відтисків, виконаними за допомогою знакосинтезуючого приладу ПК лазерного принтера чи апарата КРТ з електрофотографічним способом утворення зображень (а.с. 239-241 том 2);

довідкою ГУ ПФУ у Львівській області, відповідно до якої розмір отриманої пенсії ОСОБА_16 за період з грудня 2007 року по червень 2009 року (включно) складає 9685,71 грн. (а.с. 24 тому 3);

висновком судово-медичної експертизи № 127 від 05.05.2015 року, згідно з яким ОСОБА_16 виявляє ознаки параноїчної шизофренії з приступоподібно-прогредієнтним перебігом, явищами емоційно-вольового зниження, на стадії ремісії (а.с. 25-28 том 3);

висновком № 423 криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 12.02.2015 року, відповідно до якого всі рукописні записи в довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова за № Х13372 від 28.12.2007 року виконані ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_22 розташований після слів «Директор ЛКП» перед прізвищем « ОСОБА_22 » виконаний не ОСОБА_22 , а іншою особою ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_19 виконаний не ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_20 виконаний не нею, а іншою особою (ким саме встановити експерту не вдалося) (а.с. 30-34 том 3);

висновком № 424 криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 27.02.2015 року, відповідно до якого всі рукописні записи в довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку на ім`я ОСОБА_16 без дати і номера виконані ОСОБА_9 (а.с. 42-46 том 3);

висновком № 3263 криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 17.09.2014 року, відповідно до якого всі рукописні записи в довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку на ім`я ОСОБА_16 без дати і номера виконані ОСОБА_9 (а.с. 48-50 том 3).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні майном шляхом обману чи зловживання довірою. Обман як спосіб шахрайського заволодіння чужим майном полягає у повідомленні потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення останнього в оману. Зловживання довірою полягає у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого: для заволодіння чужим майном винний використовує особливі довірчі стосунки, які склалися між ним і власником майна. Суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 застосував обман щодо потерпілого і зловживання його довірою, використав довірчі стосунки та заволодів його майном. Крім цього, сам факт не повернення майна, його продаж після заволодіння та дії самого обвинуваченого, який не вжив всіх можливих заходів щодо повернення речей після порушення кримінального провадження, свідчить про наявність в нього прямого умислу на шахрайські дії.
Колегія суддів вважає обґрунтованим позицію суду першої інстанції, який вважає, що аналіз та оцінка досліджених судом доказів дозволила прийти до висновку, що в діях обвинуваченої ОСОБА_9 відсутній склад злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України та ч.2 ст.209 (у редакції статті від 16.01.2003) КК України, які органом досудового розслідування інкримінуються обвинуваченій ОСОБА_9 .

Так, органами досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що діючи у відповідності до злочинного плану, за попередньою змовою із ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння та подальше відчуження квартири ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_10 , у вересні 2007 року, точна дата та місце слідством не встановлені, умисно, з метою подальшого використання, спільно підробили офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку ОСОБА_16 , за адресою: АДРЕСА_10 (форма №2) та подальшому спільно із ОСОБА_8 , перебуваючи 13.09.2007 року, приблизно о 13 год. 30 хв., в приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_21 за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 43, шляхом обману останньої, використовуючи поданий нотаріусу разом з іншими необхідними для укладення правочину документами, завідомо підроблений ними офіційний документ - довідку з місця проживання про склад сім`ї і прописку потерпілого, уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_10 . Внаслідок таких шахрайських дій, а саме у фіктивному відчуженні зазначеної квартири, у повідомленні та наданні приватному нотаріусу ОСОБА_21 неправдивих відомостей, а також використанні підроблених документів, що фактично призвело до незаконного відчуження квартири ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_10 , на користь співучасника злочинів ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , спільно з останньою за попередньою змовою групою осіб, шляхом обману заволоділи у своїх інтересах майном потерпілого на суму 325373,00 грн., яка в шістсот і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачуються органами досудового розслідування в тому, що вона своїми умисними протиправними діями скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України.

Щодо таких ознак об`єктивної сторони складу правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману, а також умислу обвинуваченої на вчинення інкримінованих їй дій по ст. 190 КК України, то колегія суддів вважає недоведеними з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілий ОСОБА_16 обвинувачену ОСОБА_9 ніколи не бачив і ніколи з нею не спілкувався, таким чином ОСОБА_9 ніяк не могла зловживати його довірою або чимось його обманювати.Також в судовому засіданні під час розгляду справи встановлено, що всі документи необхідні для оформлення договору купівлі-продажу квартири, який відбувся 13.09.2007 року, здійснював обвинувачений ОСОБА_8 , грошові кошти за даним договором ОСОБА_9 не сплачувались, а ОСОБА_8 зі свого боку не виконав ч.ч.1, 2 ст. 1006 ЦК України, як повірений ОСОБА_16 та не передав довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а також не надав звіт про виконання доручення та будь-які документи з цього приводу. Таким чином ОСОБА_9 , яка була покупцем по даному договору, ніяких інших документів, крім паспорта громадянина України та ідентифікаційного номера, надавати нотаріусу не повинна була і не надавала, так як всі документи пов`язані з правом власності на квартиру та довіреність на розпорядження майном та представлення інтересів, знаходились у ОСОБА_8 та в подальшому всі документи, пов`язані з правом власності на вищевказану квартиру теж знаходились в нього. В судовому засіданні встановлено відсутність передачі грошових коштів при укладенні договору, що в свою чергу вказує на відсутність ознак злочину в діях ОСОБА_9 . Обвинувачена вину в інкримінованому їй шахрайстві заперечує в повному обсязі.

Таким чином, суд вважає, що звернення ОСОБА_9 до приватного нотаріуса ЛМНО ОСОБА_21 одночасно з ОСОБА_8 про бажання укласти договір-купівлі квартири є правдивими і не були направлені на незаконне заволодіння майном потерпілого ОСОБА_16 шляхом обману, також відсутні будь-які обґрунтовані докази того, що ОСОБА_9 вводила в оману приватного нотаріуса шляхом виявлення згоди укласти договір купівлі-продажу квартири, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_9 , характеризуються умисною формою вини у формі прямого умислу. Лише формальна участь в якості, спочатку покупця, а потім продавця, при укладенні договорів купівлі-продажу, належної потерпілому ОСОБА_16 , квартири із врахуванням того що при оформленні даної квартири на ОСОБА_9 дана операція носила безгрошовий характер виключають факт наявності умислу та ознак злочину з боку ОСОБА_9 .

Аналіз доказів по справі та висновок № 423 криміналістичної експертизи з дослідження почерку і підписів від 12.02.2015 року, відповідно до якого всі рукописні записи в довідці з місця проживання про склад сім`ї і прописку ЛКП «Граніт» Залізничного району м. Львова за № Х13372 від 28.12.2007 року виконані ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_22 розташований після слів «Директор ЛКП» перед прізвищем « ОСОБА_22 » виконаний не ОСОБА_22 , а іншою особою ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_19 виконаний не ОСОБА_19 , а ОСОБА_8 ; підпис від імені ОСОБА_20 виконаний не нею, а іншою особою (ким саме встановити експерту не вдалося) (а.с. 30-34 том 3) прямо вказують на непричетність та необізнаність ОСОБА_9 про наміри ОСОБА_8 , котрий у відповідності до довіреності від 04.09.2007 року, виданої ОСОБА_16 на ім`я ОСОБА_8 з правом представлення ОСОБА_16 у всіх органах і установах з усіма його правами, та маючи право на розпорядження всім належним довірителю рухомим та нерухомим майном, посвідченою приватним нотаріусом Пустомитівського РНО ОСОБА_17 (а.с. 2 том 3), повинен був діяти в інтересах довірителя, а загальний аналіз досліджених в судовому засіданні доказів прямо вказує на те, що ОСОБА_8 діяв не в інтересах потерпілого ОСОБА_16 , а з власних корисливих мотивів, маючи намір на заволодіння його майном.

Щодо обвинувачення за ч.2 ст. 209 КК України (у редакції статті від 16.01.2003), пред`явленого ОСОБА_9 , суд прийшов до висновку, що обвинувачену слід виправдати за відсутністю в її діях складу злочину, оскільки висуваючи вказане обвинувачення, орган досудового слідства виходив з того, що ОСОБА_9 , за попередньою змовою разом з обвинуваченим ОСОБА_8 , вчинила укладення угоди з майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, проте з таким висновком суд першої інстанції не погодився, з яким колегія суддів погоджується, оскільки вважає недоведеним факт вчинення ОСОБА_9 шахрайства та отримання майна та/чи грошових коштів, що передували його легалізації, оскільки це не підтверджується ні обставинами справи, ні показами свідків та потерпілого, ні здобутими під час досудового розслідування та судового слідства доказами.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 209 КК України, виражається в придбанні, володінні чи використанні коштів або іншого майна, здійсненні фінансової операції чи укладанні угоди з такими предметами, а також вчиненні дій, спрямованих на приховання чи маскування злочинного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є мета легалізації - надання правомірного вигляду володінню, користуванню і розпорядженню предметами, зазначеними в ст. 209 КК України, або приховання чи маскування їх злочинного походження.

Як вбачається із змісту ст. 209 КК України, легалізацією (відмиванням) доходів є вчинення фінансової операції чи правочину з коштами чи іншим майном, одержаними внаслідок суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно-небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.

Крім того, згідно показань потерпілого, свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , які допитувались в судовому засіданні, показів обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 випливає, що обвинувачена ОСОБА_9 не вчиняла суспільно-небезпечного діяння, спрямованого на заволодіння майном потерпілого ОСОБА_16 .

З системного аналізу норм ст. 209 КК України вбачається, що безпосереднім об`єктом вказаного злочину є суспільні відносини у сфері зайняття господарською діяльністю, предметом злочину є грошові кошти, здобуті злочинним шляхом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину є спеціальна мета легалізації, тобто надання правомірного вигляду володінню, користуванню і розпорядженню коштами, або майном, здобутими злочинним шляхом. Суд вважає, що розпорядження, з боку ОСОБА_9 , квартирою, яка раніше належала ОСОБА_16 , відбувалось відповідно до нав`язаної їй думки з боку ОСОБА_8 та власного переконання ОСОБА_9 , яка ще до моменту виникнення у неї формального права власності на вищевказану квартиру вважала, що дана їй квартира не належить і належати не може, оскільки вона реально її не придбавала, а на неї вона лише переоформляється в зв`язку із юридичною неможливістю у ОСОБА_8 оформити право власності на себе, а тому склад злочину, передбаченого ст. 209 КК України, у її діях відсутній. Під час розгляду справи в суді першої інстанції прокурором не було доведено, що у діях ОСОБА_9 наявний склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 209 КК України, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку та виправдав обвинувачену ОСОБА_9 за ч.2 ст. 209 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що доводи сторони обвинувачення про умисел обвинуваченої ОСОБА_9 на вчинення інкримінованих та вказаних вище злочинів, передбачених ч.4 ст. 190 та ч.2 ст. 209 (у редакції статті від 16.01.2003) КК України побудовані на припущеннях та не підкріплені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_15 щодо необґрунтованості залишення судом першої інстанції заявленого позову без розгляду, оскільки суд першої інстанції вірно встановив, що подана позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 119-120 ЦПК України.

Щодо кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 , то з мотивувальної частини вироку слід виключити покликання суду на кваліфікуючу ознаку злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, за попередньою змовою групою осіб, оскільки такі дії він вчинив один.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на законність постановленого рішення колегія суддів не знаходить.
За наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині покликання суду на кваліфікуючу ознаку злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, - за попередньою змовою групою осіб.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
апеляційну скаргу прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_11 задоволити частково, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_16 адвоката ОСОБА_15 залишити без задоволення.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2016 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку покликання суду на кваліфікуючу ознаку злочинів, передбачених ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, - за попередньою змовою групою осіб.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 22 червня 2012 року по 23 березня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
З врахуванням положень ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838/VIII вважати ОСОБА_8 таким, що відбув покарання повністю.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4