АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №629/2093/15-к Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/790/1521/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186, ч.2 ст.185 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/790/1521/17 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Коровій Яр Краснолиманського району Донецької області, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 10.11.2000 року Кегичівським районним судом Харківської області за ч.2 ст.141, ч.2 ст.140, ч.2 ст.187, ч.3 ст.213 КК України (в редакції від 1960 року) на 3 роки позбавлення волі;

- Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.2 ст.141 КК України (в редакції від 1960 року), з застосуванням ч.3 ст.42 КК України (в редакції від 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 18.03.2004 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

- 24.03.2009 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі,-

засуджено:

- за ч.2 ст.185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.186 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання - 4 роки 6 місяців позбавлення волі.

Кримінальне провадження було розглянуто у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.
Як установив суд, 07 квітня 2015 року о 08 годині 55 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в під`їзді № 4,буд. АДРЕСА_2 , між 3 та 4 поверхами, помітив двох жінок ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_8 тримала в руках жіночу сумку та гаманець.
В цей час у обвинуваченого виник умисел на відкрите заволодіння майном жінок, реалізуючи який, з корисливого мотиву, з метою наживи, шляхом ривка, вирвав з рук ОСОБА_8 гаманець, який матеріальної цінності для потерпілої не представляє, з грошима загальною сумою 55 гривень, які їй належали.
Після вчиненого злочину з місця пригоди зник, викраденим розпорядився на власний розсуд,чим заподіяв потерпілій матеріальні збитки на вищевказану суму.
15 травня 2015 року о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на відкритій ділянці місцевості поблизу будинку АДРЕСА_3 зустрів раніше малознайомого ОСОБА_10 .
Діючи з умислом на відкрите заволодіння чужого майна, з корисливого мотиву, з метою наживи, ОСОБА_7 , застосувавши відносно ОСОБА_10 насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, з задньої кишені штанів потерпілого відкрито заволодів грошима в сумі 80 гривень, після чого ОСОБА_7 з місця події втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Внаслідок дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 завдано майнової шкоди на загальну суму 80 гривень.
20 травня 2015 року о 23 годині 40 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке належить гр. ОСОБА_11 .
Скориставшись тим, що ОСОБА_11 за його діями не стежить, з корисливого мотиву, з метою наживи, умисно, з шафи, розташованої в залі вищевказаної квартири, таємно викрав майно, а саме: 4 золотих обручки 585 проби, загальною вартістю 2756,04 грн.; золотий ланцюг 585 проби, вартістю 1378,02 грн.; золотий хрестик 585 проби, вартістю 459,34 грн. та гроші загальною сумою 2000 грн.
Після скоєння злочину з місця пригоди зник, викраденим розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальні збитки на суму 6593,40 грн.
24 травня 2015 року, о 23 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливого мотиву, шляхом вільного доступу, перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , звідки таємно викрав спортивний велосипед НТЛ-002С «FORМULA», вартістю 1732 грн., який належить ОСОБА_12 .
Після скоєння злочину з місця пригоди зник, викраденим розпорядився на свій розсуд, чим заподіяв потерпілій матеріальні збитки на вищевказану суму.
29 травня 2015 року, о 20 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_7 у під`їзді №3, побачив три велосипеди.
Після цього у обвинуваченого виник умисел на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Скориставшись тим, що за його діями ніхто не стежить, з корисливого мотиву, з метою наживи з під`їзду № 3 за вищевказаною адресою ОСОБА_7 таємно викрав два велосипеди: «Аіст 24», вартістю 1478грн. та «Україна-28» зеленого кольору, вартістю 324 грн., які належать ОСОБА_13 , та велосипед «Україна-28» червоного кольору, який належить ОСОБА_14 , вартістю 649 грн.
Після скоєння злочину з місця пригоди зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв матеріальні збитки потерпілим ОСОБА_13 на загальну суму 1802 грн., ОСОБА_14 649 грн.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого в наслідок суворості. Зазначив, що суд при призначенні покарання не врахував, що він провину визнав повністю, щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочинів, надав правдиві показання, судовий розгляд не затягував. Указав, що суд не вірно встановив фактичні обставини по справі, на що він неодноразово вказував в судових засіданнях.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд вправі, якщо проти не цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує із матеріалів кримінального провадження, зокрема технічного запису судового засідання від 28 вересня 2016 року, перед прийняттям рішення про дослідження доказів у передбаченому ч.3 ст.349 КПК України порядку, суд попередньо з`ясував у обвинуваченого, та інших учасників судового провадження всі вищевказані в цьому законі обставини і, впевнившись що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, а його позиція добровільна, роз`яснив ОСОБА_7 наслідки розгляду провадження у зазначеному вище порядку, проти чого останній не заперечував.
Даних, які б свідчили про неналежне виконання судом вимог ч.3 ст.349 КПК України щодо роз`яснення порядку і наслідків розгляду кримінального провадження в передбаченому вище порядку, не встановлено.

За таких обставин суд обґрунтовано розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким, у тому числі ОСОБА_7 , не оспорювалися і проти дослідження доказів в зазначеному порядку ніхто не заперечував.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

З огляду на наведене, виходячи із положень ч.3 ст.404, ч.2 ст.394 КПК України, колегія суддів не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ОСОБА_7 оспорює в апеляційній скарзі, оскільки ці обставини, докази та законність їх отримання у судовому засіданні ніким не оспорювалися і вони судом не досліджувалися відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, порядок застосування якої не був порушеним.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При цьому враховано ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні корисливі, із застосуванням насильства, злочини, за місцем проживання характеризується задовільно, не працює, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину відносно особи похилого віку за епізодом від 07 квітня 2015 року, та пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, явка з покутою, тобто ті обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачений.
Разом з тим, приймаючи до уваги, що ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово три рази судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, знову вчинив умисні, корисливі злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.2 ст.186КК України, які згідно ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої та тяжких відповідно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене покарання за своїм видом і розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення не вбачає.
Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року, який набрав чинності 24.12.2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно п. «в» ч.5 ст.72 КК України у строк попереднього ув`язнення включається строк тримання особи під вартою, як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження, а згідно п. «ґ» ч.5 ст.72 КК України перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього увезення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Як слідує із матеріалів провадження, суд першої інстанції у вироку зарахував ОСОБА_7 у строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення у виді тримання під вартою з моменту його фактичного затримання 10 червня 2015 року по 27 січня 2017 року включно, тобто до моменту постановлення вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до ч.2 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року).

20 червня 2017 року Закон України №838-VIII від 26.11.2015 року, втратив чинність.

Згідно ч.2 ст.532 КПК України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На даний час ОСОБА_7 продовжує знаходитися у Харківській установі виконання покарань №27, а тому обвинуваченому підлягає зарахуванню строк тримання його під вартою з моменту ухвалення вироку судом першої інстанції по день постановлення ухвали судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, виходячи з положень ч.5. ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року), ОСОБА_7 підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 10 червня 2015 року по 20 червня 2017 року включно, що становить 04 років 20 днів, а з 21 червня 2017 року по 05 грудня 2017 року тобто до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, що становить 05 місяців 15 днів, а загальний строк тримання під вартою становить 04 роки 06 місяців 05 днів, що перевищує фактично назначене йому за цим вироком покарання.

Тому ОСОБА_7 підлягає звільненню з під варти у зв`язку з фактичним повним відбуттям строку призначеного покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2017 року.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27 січня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, (в редакції закону від 26.11.2015 року № 838-VIII), зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 січня 2017 року по 20 червня 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У зв`язку з фактичним повним відбуттям призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити з під варти в залі суду негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: