Справа № 183/4008/14
№ 1-кп/183/10/18
В И Р О К
іменем України
26 січня 2018 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
захисників - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
представника потерпілого - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000498 відносно:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Губкінський Пуровського району Тюменської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровоград, громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, не одруженого, не судимого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченого у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
в с т а н о в и в:
Органами досудового розслідування ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що в середині січня 2014 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, ОСОБА_9 , знаходячись у м. Дніпропетровську, зустрівся з ОСОБА_8 , та в ході розмови з останнім, за взаємною згодою між собою, у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 13.02.2014 року близько 06.30 годин, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на невстановленому в ході досудового слідства автомобілі приїхали до будинку АДРЕСА_3 , в якому мешкає ОСОБА_7 . В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_8 піднялися на 3-й поверх вищевказаного будинку, де близько 07.15 годин побачили, що на вказаний поверх спустився ОСОБА_7 , у якого в руках знаходилася чоловіча сумка чорного кольору. Після цього, діючи умисно, за попередньою змовою між собою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, почали наносити удари кулаками рук по голові ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вирвали з рук ОСОБА_7 чоловічу сумку чорного кольору, у якій знаходилися грошові кошти в сумі 1500 гривень. Після цього ОСОБА_8 з місця скоєння злочину втік, а ОСОБА_9 був затриманий потерпілим ОСОБА_7 .

Зазначене формулювання обвинувачення пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як грабіж поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, - визнано судом недоведеним, оскільки не доведено, що в діяннях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є склад кримінального правопорушення.
Судом встановлено, що факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 мав місце 13.02.2014 року та підтверджується:
-показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що в лютому 2014 року він зустрівся з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Йому та ОСОБА_9 . ОСОБА_11 запропонував побити ОСОБА_7 за 5000 гривень, на що він погодився. На наступний день вони поїхали в м. Новомосковськ, де чекали разом зі ОСОБА_9 потерпілого між сходами 3-го поверху. Він наніс потерпілому два удари по голові, між ними виникла бійка. В цей час вийшла мати ОСОБА_7 та стала їх розбороняти. Він бачив на плечі ОСОБА_7 сумку, але нею не заволодівав. В ході бійки вони втрьох перемістилися на вулицю. Там ОСОБА_7 став когось кликати, та він втік, а ОСОБА_9 затримали;

-показання обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що в лютому 2014 року він разом з ОСОБА_8 за проханням знайомого ОСОБА_11 приїхали в м. Новомосковськ. Їх мета була нанести тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , якого вони раніше не знали, та вивести його на вулицю, де їх повинний був чекати ОСОБА_11 . Вони зустріли ОСОБА_7 на площадці між сходами, ОСОБА_8 наніс потерпілому два удари по голові, він також наносив потерпілому удари по голові та в область печінки, після чого між ними почалася бійка, в ході якої вони перемістилися на вулицю. Там ОСОБА_8 втік, а він був затриманий потерпілим та незнайомим чоловіком;
-показаннями свідка ОСОБА_12 про те, що 13.02.2014 року вона була свідком того як обвинувачені наносили тілесні ушкодження її сину ОСОБА_7 . Вона намагалася їх розборонити, однак ОСОБА_9 та ОСОБА_8 продовжували наносити удари сину, та вони всі разом вийшли з під`їзду. Там син покликав знайомого ОСОБА_13 , та разом з ним вони затримали ОСОБА_9 , а ОСОБА_8 втік;
-актом судово-медичного обстеження № 101 від 13.02.2014 року відповідно до якого при огляді потерпілого ОСОБА_7 у останнього виявлені тілесні ушкодження у виді: забоїв м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носу, синців на обличчі, в області лівої вушної раковини, підборідді, на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва, які відносяться до легкого ступеню тяжкості. Забої м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носу, синців на обличчі, в області лівої вушної раковини і підборідді заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею. Синці на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва могли утворитися від дії електрошокеру. Усі знайдені тілесні ушкодження могли утворитися в строк та при обставинах, вказаних потерпілим 13.02.2014 року (т. 1 а.п. 113);
-висновком експерта № 151/Е від 04.03.2014 року відповідно до якого при експертизі потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: забої м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носу, синці на обличчі, в області лівої вушної раковини, підборідді, на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва, які відносяться до легкого ступеню тяжкості. Забої м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носу, синців на обличчі, в області лівої вушної раковини і підборідді заподіяні тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею. Синці на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва могли утворитися від дії електрошокеру. Наявність вираженої припухлості в місцях забоїв м`яких тканин голови, забарвленість синців у темно-червоний та яскраво-червоний колір дозволяють стверджувати, що усі тілесні ушкодження могли бути заподіяні 13.02.2014 року. Кількість виявлених при огляді потерпілого тілесних ушкоджень дає можливість стверджувати, що вони утворилися внаслідок не менш п`ятнадцяти травматичних дій (т. 1 а.п. 114);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.03.2014 року за участю свідка ОСОБА_12 , в ході проведення якого остання розказала і показала як 13.02.2014 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наносили тілесні ушкодження по голові та тулубу її сину ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 143-147);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.04.2014 року за участю ОСОБА_9 , в ході проведення якого останній розказав і показав як він разом із ОСОБА_8 13.02.2014 року спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 159-170);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 30.04.2014 року за участю ОСОБА_8 , в ході проведення якого останній розказав і показав як він разом зі ОСОБА_9 13.02.2014 року спричинили тілесні ушкодження ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 171-175);
-висновком експерта № 361/Е/Д від 05.05.2014 року відповідно до якого при експертизі потерпілого виявлені такі тілесні ушкодження: забої м`яких тканин лівої скроневої області голови та спинки носу, синці на обличчі, в області лівої вушної раковини, підборідді, на боковій поверхні нижньої половини тулубу зліва. Усі знайдені тілесні ушкодження, у своїй сукупності і кожне окремо, не являються небезпечними для життя як в момент спричинення, так і в віддалений період, що підтверджується їх характером та локалізацією (т. 1 а.п. 192).
Зазначені докази підтверджують лише факт спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та свідка ОСОБА_16 які вказують на те, що обвинувачені разом з ОСОБА_11 домовлялися про побиття потерпілого, розмови щодо заволодіння майном будь-кого між ними не було, що повністю підтверджує показання обвинувачених про спричинення потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень без заволодіння його майном.
Інші досліджені в судовому засіданні докази, а саме:
-показання потерпілого ОСОБА_7 про те, що 13.02.2014 року він спускався сходами із своєї квартири. На 3-му поверсі він побачив ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , яких раніше не знав. Коли він зрівнявся з ОСОБА_8 , останній наніс йому удар в область вуха кулаком, та став переміщувати його в бік до ОСОБА_9 . Під час всіх дій кожний з них наносив йому удари в різні частини тіла, в основному по голові. Коли ОСОБА_9 утримував його біля стіни, ОСОБА_8 зірвав з його плеча чоловічу сумку та став дивитися на її вміст. Після чого сказав ОСОБА_9 , що там дріб`язок та що його треба «вирубати». У ОСОБА_9 був електрошокер, який той робив спробу вдарити його, та вже на 2-му поверсі він вдарив його током 2 рази в область голови;
-витяги з кримінального провадження № 0000498 від 13.02.2014 року, згідно якого 13.02.2014 року о 07.15 годин в під`їзді будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_9 разом з невстановленими особами скоїв розбійний напад на ОСОБА_7 (т. 1 а.п. 94, 95);
-протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.02.2014 року, згідно якого ОСОБА_7 просить притягнути до відповідальності невідомих осіб, які в під`їзді будинку АДРЕСА_3 із застосуванням тілесних ушкоджень заволоділи його барсеткою та грошовими коштами у сумі 1500 гривень (т. 1 а.п. 96);
-протоколом огляду місця події від 13.02.2014 року (т. 1 а.п. 101-104) в ході проведення якого була оглянута чоловіча сумка, добровільно видана потерпілим ОСОБА_7 ;

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.02.2014 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 на фотознімку № 3 впізнав ОСОБА_9 , який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на нього (т. 1 а.п. 106-109);
-протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.02.2014 року, в ході проведення якого потерпілий ОСОБА_7 під № 2 впізнав ОСОБА_8 , який 13.02.2014 року скоїв розбійний напад на нього (т. 1 а.п. 110-112);
-протокол проведення слідчого експерименту від 22.03.2014 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , в ході проведення якого останній розказав і показав як ОСОБА_9 та ОСОБА_8 13.02.2014 року завдавали йому тілесних ушкоджень кулаками обох рук по різним частинам тіла із застосуванням електрошокера (т. 1 а.п. 132-142),
охоплюються тим, що опосередковано складені зі слів потерпілого.
Зазначені докази містять посилання на вчинення відносно потерпілого протиправного діяння, яке передбачене іншою кваліфікацією, ніж визначеною ч. 2 ст. 186 КК України, а саме посилання на розбійний напад.
Однак, зазначені докази складені лише на підставі суб`єктивних показань потерпілого ОСОБА_7 і відрізняються лише назвою документу, в якому вони зафіксовані, а тому їх можна об`єднати та можливо зробити висновок , що це є лише суб`єктивні показання потерпілого, надані ним під час проведення досудового розслідування.
Зазначені показання потерпілого суперечать та суттєво відрізняються від тих показань, які потерпілий надав безпосередньо в суді, оскільки в судовому засіданні він повідомив, що пам`ятає лише про факт його побиття, на інші задані йому питання щодо деталізації заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 його майном, та зазначення яким саме майном, потерпілий не зміг надати відповідь пославшись на те, що не пам`ятає у зв`язку із значним спливом часу.
Тобто, в судовому засіданні потерпілий не підтвердив факт заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_9 його майном.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду.
Враховуючи те, що безпосередньо допитані судом особи: потерпілий ОСОБА_7 , свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , крім опосередкованих посилань самого потерпілого, спростовують факт заволодіння майном потерпілого, а лише підтверджують факт спричинення йому легких тілесних ушкоджень, що узгоджується з іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні та показаннями обвинувачених.
Так, відповідно до ст. 186 КК України грабіж це відкрите викрадення чужого майна.

Підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого КК України злочину, тобто містить наступні елементи: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 186 КК України характеризується вилученням майна в присутності власника або інших осіб, які усвідомлюють вчинення викрадення.

Суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом, направленим на відкрите викрадення та прагнення одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків, досягти іншої матеріальної вигоди,в основі якого лежить бажання протиправно збагатитися за рахунок чужого майна та спеціальна мета - безоплатно обернути його на свою або іншої особи користь.

Так, судом встановлено, що докази на підтвердження прямого умислу на вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 даного правопорушення, щодо отримання матеріальної вигоди відсутні.

Навпаки судом встановлено, що метою обвинувачених було лише заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, що підтверджується як показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , так і матеріалами кримінального провадження, які, в свою чергу, не містять в собі підтвердження факту того, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 заволоділи будь-яким майном потерпілого.

Крім того, в судовому засіданні учасниками судового процесу неодноразово наголошувалося на тому, що потерпілий ОСОБА_7 займається конвертацією валюти, а тому обвинувачені, знаючи про це, і мали умисел саме на заволодіння грошовими коштами, які мав при собі потерпілий.

Однак, в судовому засіданні потерпілий відмовився відповідати на питання, чи дійсно він займається конвертацією валюти, інших доказів на підтвердження даного факту суду також не надано, а тому зазначене є припущенням та не може бути визнано як встановлена обставина.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 327 КПК України прибуття в суд перекладача (за винятком залучення його судом), свідка, спеціаліста або експерта забезпечується стороною кримінального провадження, яка заявила клопотання про його виклик. Суд сприяє сторонам кримінального провадження у забезпеченні явки зазначених осіб шляхом здійснення судового виклику.

Судом неодноразово надавалися прокурору судові виклики для забезпечення явки свідка ОСОБА_11 в судове засідання, однак даний свідок жодного разу до суду доставлений не був, тому суд вважає, що він максимально сприяв стороні обвинувачення у забезпеченні явки свідка до суду, однак стороною обвинувачення явку свідка забезпечено не було, у зв`язку з чим він і не був допитаний.

Разом з тим, необхідно також зазначити, що судом неодноразово відкладалися судові засідання за клопотанням прокурора для погодження зміни обвинувачення, однак обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 так і не було змінено, що також свідчить і про сумніви сторони обвинувачення щодо правильної кваліфікації дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Крім того, показання свідка ОСОБА_17 , протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.02.2014 року за участю свідка ОСОБА_17 (т. 1 а.п. 115-117, 118-120) підтверджують лише факт затримання потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_17 обвинуваченого ОСОБА_9 на місці вчинення злочину, однак даний факт жоден із учасників кримінального провадження не заперечував, а тому не є доказами вини обвинувачених за ч. 2 ст. 186 КК України.

Показання свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 взагалі не приймаються судом, оскільки не містять в собі ані доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ані доказів на підтвердження невинуватості останніх, лише вказують на те, що слідчим на досудовому розслідуванні не були роз`яснені їм їх права та обов`язки як понятих.

Протоколом огляду місця події від 13.02.2014 року, в ході проведення якого було оглянуто сходовий майданчик на 3-му поверсі будинку АДРЕСА_3 , де нічого не виявлено та нічого не вилучалось (т. 1 а.п. 97-100), не приймається судом, оскільки не містить в собі ані доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ані доказів на підтвердження невинуватості останніх.

Згідно вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Статтею 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст. 91 КПК України покладається на прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Положеннями ст. 337 КПК України визначено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Отже, в судовому засіданні, на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 грабежу, стороною обвинувачення не надано жодних доказів і судом не встановлено фактичних даних, які підтверджують наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 прямого умислу на відкрите викрадення майна потерпілого, з метою особистого збагачення та корисного мотиву.

За таких обставин суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, аналізуючи та оцінюючи в сукупності всі докази, досліджені у судовому засіданні, приходить до висновку, що стороною обвинувачення не надано доказів, які могли б довести про вчинення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а тому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягають виправданню за ч. 2 ст. 186 КК України, у зв`язку з відсутністю в їх діях складу кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_8 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати його, у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

ОСОБА_9 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати його, у зв`язку з недоведеністю того, що в його діянні є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Речові докази:
-ДВД диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , ДВД диск з відеозаписом одночасного допиту за участю ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ДВД диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-електрошокер марки Удар-2У, який переданий на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області знищити.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1