Справа № 308/5024/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2017 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 ,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 - ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, громадянина України, ромської народності, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
07 серпня 2015 року близько 19 год. 15 хв. неповнолітній ОСОБА_5 , матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_7 та з використанням малолітнього ОСОБА_8 , для вчинення злочину, з метою заволодіння чужим майном, повторно, з метою усунення перешкод, що могли виникнути під час вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_7 та повідомлення у разі приходу власників, до моменту заволодіння останнім викраденими цінностями, разом з малолітнім ОСОБА_8 перебували неподалік автомобіля марки «Дейво Ланос», вишневого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований на узбіччі дороги поряд з будинком №3, що по провулку Зв`язківців в м. Ужгород, в той час коли неповнолітній ОСОБА_7 умисно, таємно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном через неповністю зачинене скло на лівій передній дверці (з боку водія) вищевказаного автомобіля викрав з салону гаманець коричневого кольору в середині якого знаходилися грошові кошти в сумі 5700 гривень, після чого, разом з неповнолітнім ОСОБА_7 та малолітнім ОСОБА_8 покинули місце вчинення злочину, а викрадені грошові кошти розділили між собою в рівних частинах, чим спричинили потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 5700,00 гривень.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю. По суті фактичних обставин справи пояснив, що точної дати не пам`ятає за спливом часу, влітку 2015 року , він , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 гуляли по місту і вирішили здійснити крадіжку гаманця із автомобіля припаркованого на узбіччі. Маков через неповністю зачинене вікно в автомобілі викрав гаманець із середини автомобіля. В той час, коли ОСОБА_10 здійснював крадіжку гаманця, він та ОСОБА_11 стояли неподалік автомобіля і дивились, щоб ніхто не йшов. Після того, як ОСОБА_10 викрав гаманець, вони втекли, гаманець викинули в смітник, а гроші розділили між собою в рівних частинах і витратили їх на власні потреби. Вказав, що гроші потерпілій не повернули.
В судові засідання потерпіла ОСОБА_9 не з`являлася, надіслала на адресу суду заяву в якій просила розглянути кримінальне провадження у її відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має . Враховуючи, що потерпіла не була свідком вказаних подій, суд, керуючись ст.325 КПК України, ухвалив рішення про проведення судового розгляду за її відсутності.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, законний представник, захисник не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений , захисник правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.185 Кримінального кодексу України.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який на час вчинення кримінального правопорушення не притягався до кримінальної відповідальності, за місцем навчання характеризується негативно, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_5 , всі пом`якшуючі покарання обставини, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України та можливість виправлення обвинуваченого без відбування ним призначеного покарання, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього положення ст.ст. 75,104 КК України та звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням.

Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.
В судовому засіданні захисник обвинуваченого та обвинувачений ОСОБА_5 заявили клопотання про застосування до обвинуваченого п. а ст.1 ЗУ Про амністію у 2016 році, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання, оскільки на день вчинення злочину був неповнолітнім, вчинив кримінальне правопорушення середньої тяжкості, повністю визнає свою вину.
Обвинувачений в судовому засіданні просив звільнити його від відбування покарання на підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлений.
Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 р. набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VIIІ. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно (ст.13 названого Закону).

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою прокурора, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого(підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Відповідно до п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільненню від відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи , які на момент вчинення злочину були неповнолітніми.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент вчинення злочину був неповнолітнім , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 10.06.2015 року, вчинене кримінальне правопорушення відноситься до середньої тяжкості відповідно до ст.12 КК України.

Вказане кримінальне правопорушення він вчинив 07 серпня 2015 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачений визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_5 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.
Суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє його від обов`язку відшкодувати потерпілій заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до нього не може бути застосована.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 вчинив злочин 07.08.2015 року , тобто до ухвалення вироку Ужгородським міськрайонним судом від 11 листопада 2015 року, яким він засуджений за ч. 3 ст.185 КК України, а тому вважає, що вирок Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року слід виконувати самостійно.

Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст. 100 КПК України.
Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 /два / роки.
На підставі ст.ст.75,104 КК України звільнити ОСОБА_5 , від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі п. «а» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засудженого ОСОБА_5 повністю звільнити від відбування призначеного покарання.
Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 11 листопада 2015 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст.185 КК України - виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.
Речові докази відсутні.
Судові витрати по справі відсутні.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1