Справа № 526/436/18
Провадження № 1-кс/526/125/2018
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 березня 2018 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Горошка А.М.,
з участю секретаря Дроботі Л.М.,
розглянувши у м. Гадяч заяву про самовідвід судді Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Людмили Валентинівни у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП,-
встановив:
До Гадяцького районного суду Полтавської області надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП.
Вищевказана справа була зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду та згідно протоколу розподілу справи між суддями Гадяцького районного суду Полтавської області розподілена до провадження судді Максименко Людмили Валентинівни.
До початку розгляду справи про вказане адміністративне правопорушення суддею Максименко Л.В. заявлено самовідвід, оскільки потерпілою у даній справі є ОСОБА_2 , яка працює на посаді старшого секретаря суду, у зв`язку з чим між ними склалися відповідні ділові стосунки, які випливають з безпосереднього виконання ними своїх обов`язків, а тому розгляд справи під її головуванням може викликати сумнів у сторін відносно її неупередженості.
Суддею Максименко Л.В. та потерпілою ОСОБА_2 надано заяви про розгляд заяви про самовідвід судді Максименко Л.В. без їх участі. ОСОБА_2 відносно задоволення заяви не заперечує.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви про самовідвід судді, причини своєї неявки суду не повідомив.
Розглянувши заяву судді Максименко Л.В. про самовідвід, суд приходить до наступних висновків.
У відповідності з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Згідно вимог ч. 2 ст. 246 КУпАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Кодекс України про адміністративні правопорушення фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді чи самовідвід, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Між тим, згідно з ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04 листопада 1950 року, кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині справедливий розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію і Протоколи 1, 2, 4, 7, 11, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Із практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід враховувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступень, що свідчать про небезсторонність суду.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Заява № 21722/11) (пункти 104 та 106) зазначив, що існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (серед інших, рішення у справах «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria), від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість. Судді зобовязані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведеним (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86; рішення від 09.11.2006 р. у справі «Білуга проти України).
Зазначені обставини свідчать про наявність прогалин в національному законодавстві стосовно процесуального врегулювання розгляду суддею справ про адміністративні правопорушення і, зокрема, врегулювання права на відвід (самовідвід) та порядку розгляду заяви про відвід (самовідвід) по справам про адміністративні правопорушення.
Діючий Кримінальний процесуальний кодекс України має відповідні статті про відвід (самовідвід) судді, а тому при розгляді даної заяви про самовідвід слід застосовувати аналогію права, тобто ст. 81 КПК України.
Відповідно ст. 15 Кодексу суддівської етики, суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.
Викладені у заяві про самовідвід обставини виключають участь судді Максименко Л.В. у даній справі.
А тому, з метою виключення сумніву щодо об`єктивності розгляду справи, суд, вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9 Конституції України, ст.ст. 23, 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст.ст. 245, 246, 248 КУпАП, п. 1 ч. 1 ст. 4 Порядку здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо конфлікту інтересів в діяльності судів та інших представників судової системи та його врегулювання, затвердженого рішенням РСУ від 04.02.2016 року № 2, ст. 81 КПК України, суд, -
постановив:
Заяву про самовідвід судді Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Людмили Валентинівни у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП задовольнити.
Постанова оскарженню не підлягає.

Головуючий А. М. Горошко