Справа № 464/451/18
пр.№ 1-кс/464/176/18
У Х В А Л А
25 січня 2018 року м.Львів

Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , а також слідчого ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рязань Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у с т а н о в и в :
старший слідчий Сихівського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Львівської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000174. Покликається на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.2 ст.186 КК України. Підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як раніше судимий за вчинення корисливого злочину, не працює, а отже немає постійного та стабільного доходу; може незаконно впливати на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні; може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні умисного корисливого тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали; підозрюваний та його захисник проти клопотання заперечили, зазначивши про відсутність підстав для обрання будь-якого запобіжного заходу, так як підозрюваний злочину не вчиняв.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання та матеріали в його обґрунтування, слідчий суддя дійшов до наступного висновку з огляду на таке.

СВ Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 18 січня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000174, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. 25 січня 2018 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Слідчим у клопотанні та доданих документів з достатньою на даній стадії кримінального провадження повнотою підтверджується наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, санкція якої визначає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років, що відповідно до ст.12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин. Вказане підтверджується протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_9 , а також протоколами пред`явлення особи для впізнання за їх участю, які є достатніми на даному етапі кримінального провадження для визнання підозри обґрунтованою. Будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості підозри, в матеріалах кримінального провадження відсутні.
Крім того, при встановленні факту наявності (чи відсутності) обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 слідчий суддя керується не тільки положеннями національного кримінального процесуального законодавства, а враховує й практику з цього питання Європейського суду з прав людини (ч.5 ст.9 КПК України), яка відображена в рішенні від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також в рішенні у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
В інших рішеннях «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Згідно з правовою позицію, яка закріплена у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення від 28.10.1994), факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рязань Російської Федерації, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодружений; не працює, має судимість за вироком Сихіського районного суду м.Львова від 12 листопада 2012 року, яким засуджено за ч.2 ст.190, ч.1 ст.307 КК України, з урахуванням ст.70 КК України, до 4 років позбавлення волі. Відтак, ОСОБА_5 , який раніше притягався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність та вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми Кримінального процесуального кодексу України, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_5 слідчий суддя враховує: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, задовільний стан здоров`я, сімейний стан (неодружений, на утриманні осіб немає), майновий стан (не працює, що свідчить про відсутність офіційного джерела доходу та постійної зайнятості), особу підозрюваного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності та підозрюється у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, вагомість наведених доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, приходжу до висновку про те, що є всі підстави вважати, що застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, а також впливати на потерпілого та свідка у кримінальному провадженні. За наведених вище обставин інший, більш м*який запобіжний захід, застосований бути не може; саме такий запобіжний захід сприятиме забезпеченню виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з урахуванням викладеного та зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вважаю за необхідне клопотання слідчого про застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволити.
При вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному слідчий суддя враховує положення ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але на даній стадії досудового розслідування, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, наявні по справі реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає над принципом поваги до особистої свободи підозрюваного.

На підставі вимог ч.1 ст.197 КПК України, з урахуванням стадії досудового розслідування, строк тримання під вартою визначається до 60 днів.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч.4 цієї статті. Тому відсутні підстави для визначення розміру застави ОСОБА_5 оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину із застосування насильства.

Керуючись ст.ст.176-178, 183, 194, 196, 197, 369-372 КПК України,

п о с т а н о в и в :
клопотання задоволити.

Обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 25 березня 2018 року включно.
Дана ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Львівської області протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1