Справа № 159/3106/16-к Провадження №11-кп/773/288/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 жовтня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року, яким -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з базовою середньою освітою, не працює, неодружений, раніше судимий: 03 вересня 2001 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст. 215-3 КК України до 3 років позбавлення волі; 16 грудня 2002 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.3 ст.189 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст.71 КК України, остаточно до відбування визначено 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 27 березня 2013 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області за ч.2 ст.296, ст.ст. 75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки, звільнений постановою Ковельського міськрайонного суду від 12.06.2014р. від відбування покарання згідно ЗУ «Про амністію»,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст.198 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Запобіжний захід залишений попередній заставу.

В задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 відмовлено.

Вироком вирішено питання про речові докази та судові витрати.

В С Т А Н О В И В
Згідно вироку суду, 16 червня 2016 року близько 21.00год. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зустрівся неподалік автозаправки «ВОГ» по вул.Володимирській в м.Ковелі з невстановленою слідством особою, відносно якої матеріали виділені в окреме провадження, з якою погодився на її пропозицію переховати автомобіль,завідомо одержаний злочинним шляхом.
В подальшому, того ж дня ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з тією ж невстановленою слідством особою, дізнавшись,що викрадений даною особою автомобіль знаходиться в лісі біля с.Руда Любомльського району Волинської області, зі згаданою особою проїхав автомобілем «LDW», р.н.з. НОМЕР_1 , до вказаного місця, де побачив автомобіль марки «Ауді А6» без номерних знаків. Далі з метою переховування даного автомобіля в одному з нежилих будинків с.Смідин Старовижівського району, обвинувачений сів за кермо даного автомобіля, завідомо одержаного злочинним шляхом і поїхав в дане село, однак біля с.Смідин був затриманий працівниками поліції.
У поданій апеляційній скарзі та доповненні до неї прокурор вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого. Посилається на те, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені. Вважає, що органами досудового слідства правильно кваліфіковано дії обвинуваченого за ч.5 ст.27, ч.2 ст.289 КК України. Вказує, що показання потерпілого, свідків в сукупності з іншими доказами у справі послідовні і чітко вказували саме про пособництво у незаконному заволодінні транспортним засобом. Окрім того, зазначає про наявність обставин, які судом не взяті до уваги при призначенні покарання. Просить вирок суду першої інстанції скасувати, визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.289 КК України, та призначити покарання 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В запереченні захисник ОСОБА_7 вважає апеляційну скаргу прокурора безпідставною та необґрунтованою, а тому просить залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з викладених у них підстав, захисника та обвинуваченого, які, кожен зокрема, заперечили скаргу та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність вчинення ОСОБА_8 у заздалегідь не обіцяному зберіганні майна завідомо одержаного злочинним шляхом. Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом допустимих доказах.

Так, суд першої інстанції підставно взяв до уваги саме показання потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 про те, що дійсно за вказаних обставин місця та часу в потерпілого викрали автомобіль, яким згодом керував обвинувачений. Однак показаннями даних свідків не стверджується те, що саме обвинувачений незаконно заволодів транспортним засобом, оскільки безпосередніх очевидців викрадення автомобіля органами досудового розслідування не виявлено.

Дані показання потерпілого та свідків підтверджуються і показаннями самого обвинуваченого, який зазначив, що він на прохання знайомого ОСОБА_14 погодився сховати викрадений автомобіль.

При цьому допитаний свідок ОСОБА_15 категорично заперечив свою причетність до інкримінованого ОСОБА_8 злочину.

Твердження прокурора про неодноразові особисті та телефонні розмови обвинуваченого з свідком ОСОБА_15 не можуть прямо вказувати про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину, оскільки обвинувачений вказував про те, що вони знайомі і спілкуються. Більше того, згідно обвинувального висновку, ОСОБА_8 інкримінувалося вчинення злочину за попередньою змовою з невстановленою особою, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження, а не з ОСОБА_15 .

Наведені докази, які суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні, в своїй сукупності об`єктивно покладені в основу обвинувального вироку.

Будь-яких інших доказів про наявність в обвинуваченого умислу на пособництво незаконному заволодінню транспортним засобом органами обвинувачення не здобуто.

Посилання прокурора про попереднє викрадення ключів від автомобіля можливо обвинуваченим взагалі не беруться до уваги оскільки це є необґрунтованим припущенням, яке виходить за межі обвинувачення, а згідно обвинувального висновку викрадення таких ключів не інкримінувалося.

У відповідності до вимог ч.4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За таких обставин, саме показання обвинуваченого поряд з показаннями потерпілого, свідків та іншими доказами, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, та які суд першої інстанції правильно оцінив за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, переконливо свідчать про те, що ОСОБА_8 вчинив заздалегідь необіцяне зберігання майна, одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом у зв`язку з чим його дії правильно перекваліфіковані з ч.5 ст.27, ч.2 ст.289 КК України на ст.198 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт попередньої змови обвинуваченого з іншою особою у переховуванні транспортного засобу недоведений, оскільки будь-яких підтверджень цього ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді стороною обвинувачення не надано.
Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до середньої тяжкості, дані про особу винного, а саме, те, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, знову вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення та перевиховання. Враховано при цьому і позитивну характеристику обвинуваченого, наявність на утриманні неповнолітніх дітей та батька пенсіонера.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , суд визнав щире каяття, а обтяжуючою вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, і це не оскаржується прокурором.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ст.198 КК України та про необхідність відбуття покарання обвинуваченим реально, окрім того і відсутні підстави для призначення більш суворого покарання, ніж те, яке призначене судом першої інстанції.

Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Таким чином, підстав для скасування вироку з мотивів, зазначених в апеляції, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 06 березня 2017 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді