Дата документу Справа № 310/6813/17
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний № 310/6813/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/744/18 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 86 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2018 року місто Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 (режимі відеоконференції з приміщенням (ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції - прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року, якою
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше судимого 21 серпня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 185, 70, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
звільнено від відбування, покарання призначеного вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 10 днів позбавлення волі, на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році»,
В С Т А Н О В И Л А:
До Бердянського міськрайонного суду Запорізької області звернувся засуджений вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2015 року за ч. 2 ст. 185, 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 10 днів позбавлення волі ОСОБА_7 , який відбуває покарання за вказаним вироком в ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)» з клопотанням про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році». Клопотання мотивував тим, що на час вчинення злочину він мав 3 неповнолітніх дітей, відбув більше половини строку покарання.
В суді першої інстанції під час розгляду клопотання засуджений змінив своє клопотання в частині підстав застосування вказаного закону, просив звільнити його від відбування покарання у зв`язку із тим що він відбув більше ? строку покарання.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року зазначене клопотання було задоволено та ОСОБА_7 було звільнено від відбування призначеного йому за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2015 року покарання на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що з 30.11.2015 року засуджений відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, станом на день набрання чинності Законом (07.09.2017 року) відбув більше однієї четверті призначеного стоку покарання, а отже на нього розповсюджується дія ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році». Відповідно до наданих адміністрацією установи виконання покарання матеріалів особової справи до засудженого амністія не застосовувалась.
В апеляційній скарзі прокурор ухвалу суду просить скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції в новому складі суду.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд не перевірив, чи не застосовувалась протягом останніх 10 років у відношенні ОСОБА_7 амністія.
Крім того, суд не взяв до уваги положення п. (а) ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році», відповідно до якого амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, яка апеляційну скаргу не підтримала, вважала, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки згідно п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році», на який посилаються прокурор в апеляційній скарзі, амністія не може бути застосовано до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання знову вчинили умисний злочин, разом з тим ОСОБА_7 від відбування покарання за попереднім вироком був звільнений на підставі ст. 75 КК України, і оскільки новий злочин, який він вчинив та за який засуджений даним вироком суду, не відноситься до категорії тяжких та особливо тяжких, обмежень щодо застосування у відношенні нього амністії на підстав п. «в» ст. 9 вказаного Закону не має, заслухавши засудженого, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наведених підстав.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2014 року був визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 185 КК України та засуджений до остаточного покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, від відбування якого був звільнений на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки (а.с. 6).
В наступному вирком Комунарського районного суд м. Запоріжжя від 3 вересня 2015 року ОСОБА_7 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та із застосуванням ст. 71 КК України, враховуючи, що новий злочин він вчинив в період іспитового строку, встановленого йому за попереднім вироком того ж суду від 21 серпня 2014 року, призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 10 днів позбавлення волі (а.с. 7-8).
29 вересня 2017 року на адресу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , в якому він, посилаючись на те, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, відбув більше половини строку покарання, просив звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с. 1).
В судовому засіданні суду першої інстанції засуджений підтримав своє клопотання в частині звільнення його від відбування покарання на підставі амністії, разом з тим, через відсутність документів на підтвердження того, що у нього є діти, у відношенні яких він не позбавлений батьківських прав, змінив підстави для прийняття такого рішення, посилаючись на те, що на час розгляду клопотання він відбув більше половини строку покарання.
Розглядаючи вказане клопотання, суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_7 є суб`єктом вказаного Закону та підлягає звільненню від відбування покарання, оскільки у виправній колонії він відбуває покарання за злочин середньої тяжкості з 30 листопада 2015 року і станом на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» відбув більше однієї четверті призначеного строку покарання, а отже на нього розповсюджується положення ст. 3 цього Закону.
Вказані висновки суду першої інстанції в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються.
Доводи апеляційної скарги прокурора зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував імперативних положень п. «а» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки встановив, що ОСОБА_7 вчинив новий злочині після ухвалення вироку але до повного відбуття покарання.
З такими доводами колегія судді не погоджується, оскільки як було зазначено вище, за попереднім вироком ОСОБА_7 покарання не відбував, а був звільнений від його відбування на підставі ст. 75 КК України.
Обмежень щодо застосування у відношенні засудженого амністії на підставі п. «в» ст. 9 вказаного Закону не має, оскільки будучи звільненим від відбування покарання, новий злочин ОСОБА_7 вчинив, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, тобто умисний але не тяжкий та особливо тяжкий.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора з приводу того, що суд першої інстанції не пересвідчився в тому, чи застосовувалась до засудженого амністія раніше, колегія суддів також вважає їх необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції з досліджених матеріалів особової справи, які були надані адміністрацією установи виконання покарання встановлено, що раніше амністія до засудженого не застосовувалась і будь-яких доказів на спростування цього прокурором в апеляційній скарзі не наведено.
З огляду на наведене колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування ухвали суду за доводами апеляційної скарги прокурора відсутні.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 січня 2018 року, якою ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання, призначеного йому за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 3 вересня 2015 року на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4