печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2017 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із клопотанням, яке підтримав під час його розгляду, вказуючи наступне. 31 серпня 2017 року Печерським районним судом м. Києва, в рамках розслідування кримінального провадження № 00001834 від 07.06.2017, надано ухвалу про проведення обшуку в помешканні ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 31 серпня 2017 року, дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ,за місцем постійного мешкання ОСОБА_4 , надано з метою виявлення та вилучення документів, які можуть свідчити про незаконну діяльність, арештованого майна, відеозаписів, комп`ютерної техніки, носіїв інформації, на яких збереглася інформація та відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України, а також відшукання у вказаному приміщенні документів, які можуть бути використані як доказ.
В ухвалі слідчого судді від 31.08.2017. не має дозволу на вилучення особистого майна ОСОБА_4 так само - засобів зв`язку.
Під час проведення обшуку слідчими слідчої групи Генеральної прокуратури України, ОСОБА_4 добровільно надав необхідні документи, які вилучені під час обшуку про що зазначено у відповідному протоколі обшуку.
Крім цього, на незаконну вимогу слідчого та погрози застосування фізичного насильства ОСОБА_4 був змушений передати слідчому свій особистий засіб зв`язку - мобільний телефон марки «LENOVO» з СІМ-картками мобільних операторів «Київстар» та «МТС».
Необхідно зазначити, що протокол обшуку не містить інформації чому саме слідчий вилучив зазначений мобільний телефон. Отже, вилучений у ОСОБА_4 телефон (його особисте майно) «LENOVO» з СІМ-картками мобільних операторів «Київстар» та «МТС» imei - НОМЕР_1 , іmei - НОМЕР_2 та карта памяті - 32 Gb, не входить до переліку предметів, дозвіл на вилучення яких було дано слідчим суддею ухвалою від 31.08.2017 і не відноситься до предметів, які вилучені законом з обігу, а тому є тимчасово вилученим згідно ч.7 ст. 236 КПК України.
Відповідно до ч.7 ст. 236 КПК України вилучені предмети і документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, і не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, є тимчасово вилученим майном.
13.09.2017. під час допиту свідка ОСОБА_4 слідчим Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , адвокатом заявлено клопотання про повідомлення та роз`яснення статусу вилученого майна свідка.
Однак, слідчий ОСОБА_6 категорично відмовилась надати роз`яснення на це питання, а і повідомила що на особисте майно свідка ОСОБА_4 ухвалою Печерського районного суду накладено арешт.
Свідка ОСОБА_4 у встановлено законом порядку не було взагалі повідомлено про час та місце розгляду клопотання про накладення арешту на вище вказане майно.
На вимогу ознайомити з відповідною ухвалою суду слідчий ГПУ ОСОБА_6 категорично заперечила і порадила звернутися до Печерського районного суду з відповідним запитом.
19.09.2017 до Печерського районного суду м.Києва направлено адвокатський запит щодо отримання відповідної ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказане вище майно свідка ОСОБА_4 ..
10.10.2017 отримано лист Печерського районного суду та копію ухвали слідчого судді ОСОБА_7 від 11.09.2017 про накладення арешту на майно свідка ОСОБА_4 .
Мотивуючи своє рішення про накладення арешту на вилучений мобільний телефон слідчий суддя обгрунтував його загальними фразами не здійснюючи детального юридичного аналізу: наявність даних про достатніх доказів, щовказують нанаявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КПК України; наявність даних про належність майна, на яке прокурор просить накласти арешт та з метою збереження речових доказів. Зазначені твердження слідчого судді Печерського районного суду м.Києва не тільки не відповідають приписам процесуальних норм, на які він сам послався, а взагалі не відповідають ознакам правосуддя, здійснення якого відповідно до ст. 124 Конституції України покладено на суди.
Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна с тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження і а або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно має хоча б одну з вказаних ознак:є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину;є доказом злочину ;набуте злочинним шляхом;є доходом від вчиненого злочину;отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину;може бути конфісковане та застосовується до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого;може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи;для забезпечення цивільного позову.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172. (Розгляд клопотання про арешт майна) КПК України: - клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Як вбачається з тексту цієї статті - її норма є імперативною у частині розгляду питання про накладення арешту на майно за присутності у судовому засіданні власника або його представника.
Адвокат наголошує, що власник тимчасово вилученого майна на яке накладено арешт - ОСОБА_4 є свідком у зазначеному вище кримінальному провадженні.
Про час та місце проведення судового засідання (так само його представників - адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_8 ) на якому вирішувалося питання про накладення арешту на його майно, свідка ОСОБА_4 повідомлено не було.
Отже, Печерський районий суд м. Києва у протизаконний спосіб фактично позбавив ОСОБА_4 можливості брати участь в судовому засіданні 11.09.2017, здійснивши «таємне судочинство», внаслідок чого він (його представники) не мали можливість заявити свої зауваження та клопотання, був позбавлена права на судовий захист одного із основних конституційних прав людини - права власності, а про зміст судового рішення та про безпідставний арешт свого майна за діяннями іншої особи дізналася випадково.
Вважає, що 11.09.2017. судом необгрунтовано накладено арешт на телефон з СІМ-картками мобільних операторів «Київстар» та «МТС, та карта пам`яті , а на теперішіній момент в застосуванні арешту відпала необхідність.
Відповідно до ч.І ст. 174 (скасування арешту майна) КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого. їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Арешт майна має бути скасованим, якщо відпали підстави його застосування, або арешт було накладено необгрунтовано. Питання про скасування арешту майна розглядається на підставі клопотання підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, інших власників або володільців майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; встановлення обставин, які свідчать, що майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії.
Виходячи з принципу верховенства права, положень ст. ст. 21, 22. 41 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, ст. ст. З, 15 ЦК України ст. 1 ГПК України щодо права особи на судовий захист порушеного права або інтересу, слід вважати, що право на звернення до суду, є пріоритетним та таким, що гарантовано Конституцією, ст. 8. 9 КПК України щодо забезпечення законності та верховенства права під час кримінального провадження, складовою частиною якого є забезпечення судового контролю над досудовим розслідуванням справи. Будь - яке обмеження такого права є нікчемним.
Генеральна прокуратура України своїх пояснень по суті поданого клопотання не подала.
Згідно ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів часників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та упередженого розслідування і судового розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.
Під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 у кримінальному провадженні був допитаний як свідок, під час обшуку та вилучення телефону не заперечував, при цьому пропонував оглянути вказаний носій на предт наявності у ньому необхідної інормації. З часу вилучення мобільного телефону, сім карток та картки пам`яті, телефон у його присутності не оглядався.
Викладені заявником доводи , переконують в тому, що в подальшому збереженні арешту як заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, а тому клопотання підлягає задоволенню. В даному випадку слід врахувати те, що сторона обвинувачення не визначила значення вилучених речей для кримінального провадження, а тому подальше утримання майна не буде відповідати завданню кримінального провадження.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.2, 174,309 КПК України, слідчий суддя -
У Х В А Л И В :
скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2017 року(№757/52331/17-к), на мобільний телефон Lenovo з СІМ-картками мобільних операторів "Київстар" та "МТС" imel-81609, imel-82605 та картка пам`яті -32Gb, та зобов`язати орган досудового розслідування повернути вказане майно ОСОБА_4 . Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1