Справа №467/972/17 13.12.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження: № 11-кп/784/843/17 Головуючий суду першої інстанції:
Категорія: ст.86 КК України ОСОБА_1
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Докучаєве Устинівського району Кіровоградської області, засудженому вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 3 квітня 2015 року за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі
відмовлено у задоволенні клопотання про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році».
учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_7

В с т а н о в и в :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції та вимог апеляційної скарги.
Ухвалою суду в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» відмовлено.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою звільнити його від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_6 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.
Зазначає, що суд при розгляді заяви засудженого про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» не взяв до уваги, що він відбув вже більшу половину призначеного строку основного покарання.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_6 засуджений та відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України.

Суд відмовив в задоволенні його клопотання, оскільки відповідно до ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_6 за ч.3 ст. 85 КК України відноситься до тяжких злочинів, у матеріалах особової справи відсутні відомості про те, що він підпадає під перелік осіб, визначених у ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді про зміст оскаржуваної ухвали, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, зазначені у ст.1 цього Закону, засуджені за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання.
Як вбачається із матеріалів провадження та заяви засудженого, ОСОБА_6 , не підпадає під перелік осіб, визначених в пунктах: а, б, в, г, г*, д, е, є статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», та як на момент вчинення цих умисних злочинів він не був неповнолітнім, він не є жінкою, він не має дітей, його не визнано інвалідом а також хворим на відповідні захворювання, визначені в пункті г статті 1 цього Закону, він не досяг пенсійного віку, він не є ветераном війни або учасником бойових дій, не є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, або потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи, він не має одного чи обох батьків, які досягли 70 річного віку, або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.
Крім того, відповідно до ст. 12 КК України злочин, вчинений ОСОБА_6 за ч.3 ст.185 КК України відноситься до умисних тяжких злочинів, який засуджений вчинив в період відбуття покарання за вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 03.04.2015 року.
За такого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_6 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки відповідно до ст. 9 Закону амністія не застосовується до осіб, які після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання, знову вчинили умисний злочин .

З таким висновком погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апелянта щодо відбуття ним більшої частини призначеного строку покарання є недостатньою підставою для застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році».

Підстав для скасування ухвали суду, про що просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 424, 532 КПК України,апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: