Апеляційний суд Житомирської області
Ухвала

№46/2010

02 лютого 2010 року. м. Житомир.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Мельничук Н.М. суддів: Ткача С.О., Ляшука В.В. з участю:

прокурора Воронухи Д.С.

адвоката ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Ружинського районного суду від 29 липня 2009 року щодо

ОСОБА_2, 14 травня 1976

року народження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1

Вінницького району Вінницької області,

мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2,

засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування основного покарання з іспитовим строком 3 роки, покладенням на засудженого обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що 22 травня 2009 року близько 16 години 40 хв., керуючи автомобілем ЗИЛ-130, державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись по вулиці Леніна в селі Мовчанівка Ружинського району, порушив вимоги п. п. 2.36; 12.1, 12.3, 12.4, 13.1 Правил дорожнього руху України, перевищив швидкість руху встановлену у населеному пункті, на перехресті вулиць Леніна і Пархоменка виїхав на зустрічну смугу руху, де здійснив зіткнення із автомобілем RENAUT, державний знак AM 5213 AT під керуванням ОСОБА_3

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, таке що спричинило тривалий розлад здоровя, а пасажир керованого ним автомобіля ОСОБА_4 отримав тяжке тілесне ушкодження небезпечне для життя.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_2 не оспорює доведеність винності та кваліфікацію його дій, просить вирок суду змінити, застосувати ст. ст. 69, 75 КК України. Призначити мінімальний термін покарання, передбачений санкцією статті, за якою він засуджується, без призначення додаткового покарання та звільнити його від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік.

Мотивує тим, що він вину визнав, щиро кається, злочин вчинив з необережності, позитивно характеризується, утримує 2 дітей. Прийнятим рішенням суду про позбавлення його права керування транспортними засобами, він позбавлений можливості заробляти кошти для утримання сімї.

У письмовій заяві потерпілий ОСОБА_3 заперечує проти доводів апеляції засудженого, просить справу розглянути без його участі.

Заслухавши доповідь судді, засудженого і його адвоката, заперечення прокурора проти апеляції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи учасників судового розгляду, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду щодо доведеності винності ОСОБА_2 у порушенні правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило тяжкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження є обґрунтований, правильний, відповідає фактичним обставинам справи, стверджується сукупністю досліджених у судовому засідання доказів, не оскаржується в апеляції. Справа розглянута в порядку ст. 299 КПК України.

Перевіркою справи встановлено, що суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 286 КК України, а покарання визначив з дотриманням вимог ст. 65 КК України, у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

У вироку враховано: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, позитивні характеристики, наявність на утриманні дітей, думку потерпілих. Таким чином доводи зазначені апелянтом безпідставні, тому що вони враховані судом при визначенні винному покарання.

Внаслідок неуважності ОСОБА_5, грубого порушення ним існуючих правил, тяжко постраждали двоє невинних людей. У той же час суд врахував всі перераховані ОСОБА_2 обставини справи, призначив покарання і звільнив його від відбування покарання, застосувавши ст. 75 КК України. Суд не направив засудженого для відбування покарання, надав можливість перебувати на волі, працювати та утримувати сімю.

За наведених обставин колегія суддів не встановила підстав для задоволення апеляції та зміни вироку суду.

Керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Ружинського районного суду від 29 липня 2009 року щодо нього без зміни.

Судді: