Справа № 638/5823/15-к
Провадження № 1-кп/638/96/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 вересня 2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

прокурора ОСОБА_2

при секретарі ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000173, внесеному до ЄРДР 15.01.2014 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Туркменістану, громадянина Туркменістану, освіта неповна вища, неодруженого, не працюючого, раніше не засудженого, в Україні перебуває з 2010 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000241, внесеному до ЄРДР 18.11.2013 року за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Туркменабат, Республіки Туркменістан, громадянина Туркменістану, з середньою освітою, не одруженого, студента 4 курсу ХНТУСГ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року за ч.2 ст. 125 та ч.3 ст.. 136 КК України відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою апеляційного суду м. Харкова від 22.06.2015 року вирок від 03.12.2014 року скасовано,

-у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 136 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Туркменабат, Республіки Туркменістан, громадянина Туркменістану, з середньою освітою, не одруженого, студента 4 курсу ХНТУСГ, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , засудженого вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року за ч.2 ст. 125 та ч.3 ст.. 136 КК України відповідно до вимог ч.1 ст. 70 КК України до 3-х років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. Ухвалою апеляційного суду м. Харкова від 22.06.2015 року вирок від 03.12.2014 року скасовано,

-у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч.2 ст. 125, ч.3 ст. 136 КК України,

Встановив:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 14.01.2014 року приблизно о 20:00 годині, перебуваючи в приміщенні кімнати АДРЕСА_4 , вступив в змову з раніше знайомими йому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою залякування раніше знайомого їм мешканця вказаного гуртожитку ОСОБА_7 біля 20:25 вони прибули до кімнати №443 зазначеного гуртожитку, де мешкав ОСОБА_7 , де спричинили йому згідно з висновком судово-медичної експертизи №26/163-ДМ/14 від 06.03.2014 року легкі тілесні ушкодження за критерієм короткочасного розладу здоров"я. При цьому, ОСОБА_4 , вийшовши за межі спільного умислу, завдав ОСОБА_7 три удари ножем у ліву ногу, від чого в нього почалася гостра наружна крововтрата, він знепритомнів та не подавав ознак життя. В 21:05 годині 14.01.2014 року потерпілий ОСОБА_7 від отриманих травм помер.

Прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що ризики, які було встановлено під час досудового слідства , передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати на даний час.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступного.

Положеннями ст. 29 Конституції України гарантовано право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї норми передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Частина 2 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України містить важливу гарантію від свавільного застосування запобіжного заходу, а саме вимогу, щоб жоден запобіжний захід не можна було застосовувати без наявності обґрунтованості підозри.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57)
Частина 1 статті 194 КПК України передбачає, що «суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні».
Під час досудового слідства було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що стало підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений є громадянином іншої держави, в Україні не має постійного місця проживання, навчання, роботи, холостий, не працює, не є особою з обмеженими можливостями, знаходиться на утриманні батьків, які мешкають за межами України, сам утриманців не має, не має міцних соціальних зв`язків в м. Харкові. Зазначене викликає сумніви в тому, що обвинувачений буде виконувати покладені на нього судом зобов`язання з`являтися за викликом суду, не буде переховуватися від суду, а також не скоїть нових правопорушень в разі перебування на волі. Судом не допрошено всіх учасників кримінального провадження, які були визначені органом досудового слідства та на яких може мати вплив обвинувачений у разі знаходження на свободі.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, які на нього покладені, запобігання спробам переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Так, згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства. У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.
Враховуючи характер обвинувачення, особу обвинуваченого, той час, що останній тривалий час переховувався від органу досудового слідства, суд дійшов висновку, що підстав для заміни запобіжного заходу не має.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання у кримінальному правопорушенні, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , відсутність відомостей про наявність таких захворювань у обвинуваченого, які унеможливлюють перебування останнього у слідчому ізоляторі, дані про особу останнього, який до моменту затримання не працював, не одружений, не має тісних соціальних зв`язків.
Вказані обставини вказують на те, що неможливе запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Належних доказів на підтвердження того факту, що раніше встановлені ризики втратили актуальність або перестали існувати, суду не представлено.

Такими чином, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу.

Попередньою ухвалою суду продовжено обвинуваченому строк тримання під вартою до 17:20 год. 24.09.2017 року. Відповідно, подальший строк запобіжного заходу повинен рахуватися з 17:20 год. 24.09.2017 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.. 177,197, 199, 331, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 17.20 год 24 вересня 2017 року, тобто до 17.20 год 22 листопада 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1