АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Зазначеною ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ поліції №4 Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, а саме:ноутбук марки «HP», моделі«RTL8723ВЕ»; серійний номер «CND54247YJ», вилучений в ході огляду місця події за адресою: м. Київ вул.. Полтавська З у дворі будинку; металеву драбину, фомку, 5 пар печаток, чотири викрутки, болгарку, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ключ від замка запалення автомобіля «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , пульт сигналізації'«MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , ключ срібного кольору, яке було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору 2007 року випуску, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 1 на АЗС «ANP»; ніж у футлярі з коричневою ручкою, ніж у футлярі з чорною ручкою, картку зі стартового пакета «лайфселл», карток зі стартових пакетів «Київстар», сім-картку оператора мобільного зв`язку «лайфселл», паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , мобільний телефон марки «Nokia» чорного кольору НОМЕР_2 , ІМЕІ НОМЕР_3 , з сім карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», мобільний телефон марки «PrestigioMUZEBl», білого кольору ІМЕІ НОМЕР_4 , ІМЕІ НОМЕР_5 , які були вилучені 23.07.2017 р.в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , який було вилучено 23 липня 2017 року в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 1 та який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, яке було вилучено в ході проведення огляду відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є предметом вчинення кримінального правопорушення, тобто може бути речовим доказом у кримінальному провадженні № 0006939 від 11.06.2016 року, та з метою забезпечення можливої спеціальної конфіскації, конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) , наявні підстави для накладення арешту на майно, відповідно до вимог ч. 1,2,3 ст.170 та ч.З ст. 171 КПК України.
Не погоджуючись з рішенням слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», ОСОБА_7 якій належить на праві власності, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 . Апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та зазначає, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України та не досліджено наявність підстав,за якими потрібно було накласти арешт на вищезазначений автомобіль, зокрема, не враховано і те, що вона не є стороною у кримінальному провадженні, а тому, застосування даного виду забезпечення кримінального провадження порушує її право та право родини для користування автомобілем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та власника майна ОСОБА_7 які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження СВ відділенні поліції № 4 Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0006939 від 11червня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході огляду місця події за адресою: м. Київ вул.. Полтавська З у дворі будинку; вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору 2007 року випуску, який знаходився за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 1 на АЗС «ANP», в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 1 В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, майно є доказом розслідування злочину передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, здобуте злочинним шляхом та є речовими доказом і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на майно з метою збереження речового доказу, з метою забезпечення можливої (спеціальної конфіскації), конфіскації, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ).

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати мету, правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції

Разом з тим на переконання колегії суддів зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з наведеної норми права, матеріальні об`єкти, які на переконання органу досудового розслідування, мають одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України можуть набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених КПК України, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.

Аналізуючи наведені вимоги закону, колегія суддів переконана, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності матеріального об`єкту тим чи іншим ознакам ст. 98 КПК України може бути зроблений лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про наявність чи відсутність підстав для арешту майна саме з метою його збереження як речового доказу.

Звертаючись до суду з клопотанням про арешт на майно, зокрема; автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , який було вилучено 23 липня 2017 року в ході огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. В`ячеслава Чорновола, 1 та який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_7 з метою забезпечити збереження речового доказу, орган досудового розслідування першочергово мав визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій мав зазначити підстави визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте, таких дій органом досудового розслідування вчинено не було, в матеріалах по розгляду клопотання відсутня постанова про визнання речовими доказами вищезазначеного майна, а згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, які слідчий додає до свого клопотання.
Разом з тим, розглядаючи клопотання органу досудового розслідування слідчий суддя не звернув уваги на відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, не надано такої постанови прокурором і під час апеляційного перегляду справи. Дана обставина свідчить про відсутність підстав для накладення арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу, так як без відповідної постанови слідчого майно не може набути статусу речового доказу, а іншої мети ініціатором клопотання не зазначено. Не було надано такої постанови і в суді апеляційної інстанції прокурором .

За наведеного, колегія суддів вважає, що у такому випадку не можливо досягти інтересів досудового розслідування, забезпечити збереження речових доказів, які у подальшому можуть досліджуватись судом.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених вище порушень органами досудового розслідування норм КПК України, є передчасними, з огляду на вищенаведені обставини.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, за недоведеності необхідності арешту майна, який явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власників, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора як такого, що внесене до суду із порушенням вимог ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. ст. 98, 110, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407,422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року в частині задоволення клопотання слідчого СВ поліції №4 Шевченківського управління поліції ГУНП в м. Києві ОСОБА_8 та накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHIOUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , чорного кольору 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 , ключ від замка запалення автомобіля «MITSUBISHIOUTLANDER»,p.н. НОМЕР_7 ;пyльтcигнaлiзaцii«MITSUBISHIOUTLAN DER», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ поліції №4 Шевченківського управління поліції РУНП в м. Києві ОСОБА_8 , погоджене з прокурором відділу Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_9 про накладення арешту на автомобіль марки «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, номер шасі НОМЕР_6 ,ключ від замка запалення автомобіля «MITSUBISHIOUTLANDER»,p.H. НОМЕР_7 пульт cигнaлiзaцii «MITSUBISHI OUTLANDER», р.н. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 .

В іншій частині ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/4071/2017
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_12 . Доповідач: ОСОБА_1