Справа № 1-5/2011
Провадження № 1-в/346/344/17
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
засудженого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коломия заяву засудженого ОСОБА_4 про винесення окремої постанови про вилучення додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна з остаточного покарання,-
В С Т А Н О В И В:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Коломийського міськрайонного суду з заявою про винесення окремої постанови про вилучення додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна з остаточного покарання.Вказав що його було засуджено 5.07.2017 року вироком Коломийського міськрайонного суду по кримінальній справі №1-5/2011 визнано винуватим за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України і призначено покарання: - за ст. 191 ч.5 КК України, застосувавши ст.69 КК України - 4 /чотири/ роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки і з конфіскацією майна; - за ст.ст. 28 ч.3, 366 ч.2 КК України 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 4 /чотири/ роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки з конфіскацією майна. Згідно ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік. На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання. Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд - до вступу вироку в законну силу залишено попередньою.
В своєму клопотанні,яке засуджений подав за ст.411 КПК України в редакції 1961 року,вказує на те,що ст.77 КК України встановлено,що у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю та позбавлення військового , спеціального звання,рангу,чину,кваліфікаційного класу. Відповідно ,на його думку, перелік додаткових покарань,які можуть бути застосовані у разі звільнення від відбування основного покарання з випробуванням є вичерпним і такий вид покарання як конфіскація до нього не входить, відповідно конфіскацію слід виключити з визначеного йому остаточного покарання. На підставі ст.411 КПК в ред.1961 року просить винести окрему постанову,якою виключити додатковий вид покарання- конфіскацію майна з визначення йому ОСОБА_4 остаточного покарання,встановленого у резолютивній частині вироку Коломийського міськрайонного суду від 5.07.2017 року у кримінальній справі №1-5/2011р.
Розглянувши матеріали кримінальної справи, вирок суду ,пояснення захисника засудженого ОСОБА_4 та думку прокурора,який заперечив подане клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.411 КПК України в ред.1961 року , питання зв`язані з виконанням вироку, вирішуються судом у судовому засіданні з участю прокурора.
В судове засідання, викликається засуджений, а за його клопотанням і захисник. Якщо питання стосується виконання
вироку в частині цивільного позову, викликається також при
необхідності цивільний позивач і цивільний відповідач. Неявка цих
осіб не зупиняє розгляду справи.
При вирішенні судом питання про звільнення від відбуття
покарання в зв`язку з хворобою обов`язкова присутність
представника лікарської комісії, що дала висновок про стан
здоров`я засудженого.
Розгляд справи починається доповіддю судді, після чого
заслуховуються пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, і
думка прокурора. Потім суддя виходить до нарадчої кімнати для
винесення постанови.
При вирішенні судом питань, зв`язаних з виконанням вироку згідно ст.411 КПК України в ред.1961 року, ведеться протокол судового засідання. За результатами розгляду клопотання,суд постановляє ухвалу, суддя постанову.
У порядку,передбаченому ст.411 КПК України в ред.1961 року, суд може вирішувати лише ті питання, які не стосуються суті вироку і не тягнуть погіршення становища засудженого. Не підлягають розгляду в порядку,передбаченому ст.411 КПК України питання, які зачіпають суть вироку, стосуються прогалин і недоліків вироків у частині кваліфікації злочинів,призначення покарання. У порядку ст.411 КПК України суд має право вирішувати такі питання :
-про застосування акта амністії,якщо є такі підстави,
-про звільнення з під варти особи,засудженої умовно чи до покарання,не пов`язаного з позбавленням волі,якщо підсудний був під вартою і суд не вирішив питання про зміну запобіжного заходу,
-про скасування запобіжного заходу,якщо при виправданні підсудного чи засудженні його до звільнення від покарання,суд у вироку не вказав про його скасування,
-про зарахування досудового ув`язнення в строк відбуття покарання,якщо таке зарахування не проведено судом,
-про скасування заходів щодо забезпечення цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдовувального вироку чи у відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані,
--про застосування відстрочки виконання вироку до основного та додаткового покарання,якщо рішення суду не конкретизоване,
-про виключення з акта опису майна, на яке за законом не допускається звернення стягнення, якщо у вироку не вирішено питання про це майно,
-про долю речових доказів, якщо її не вирішено судом,
-про визначення розміру і розподілення судових витрат,якщо суд не вирішив цих питань,
-про оплату праці захисника,
-про долю неповнолітніх дітей засудженого, які залишились без догляду,
-про уточнення посади чи виду діяльності, якщо при визначенні покарання у вигляді у вигляді позбавлення права обіймати певні посади допущено неточності,
-про призначення громадського вихователя неповнолітньому в разі його умовного засудження або застосування до нього міри покарання,не пов`язаної з позбавленням волі,
-про усунення неточностей , допущених у вироку при написанні прізвища, імені, по батькові чи інших біографічних даних.
Поряд з тим, суд може вирішувати також питання,не пов`язані з зміною вироку,наприклад, скасування рішень про зняття арешту на поштово-телеграфну кореспонденцію чи про завершення дії рішення про прослуховування телефонних розмов чи зняття інформації з каналів звязку.
Згідно вироку Коломийського міськрайонного суду від 5.07.2017 року ОСОБА_4 було визнано винним за ст.ст.191 ч.5, 28 ч.3, 366 ч.2 КК України і призначено покарання: - за ст. 191 ч.5 КК України, застосувавши ст.69 КК України - 4 /чотири/ роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки і з конфіскацією майна; - за ст.,ст. 28 ч.3, 366 ч.2 КК України 2 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки.
Відповідно до ст. 70 КК України визначено остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 4 /чотири/ роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на підприємствах, установах, організаціях незалежно від форми власності на строк 2 роки з конфіскацією майна. Згідно ст.75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік. На підставі ст.76 КК України покласти на засудженого обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу з питань пробації західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання. Міру запобіжного заходу підписку про невиїзд - до вступу вироку в законну силу залишено попередньою.
Постанова Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання.
Як вбачається з тексту вироку в мотивувальній частині суд зазначив з яких підстав застосував до обвинуваченого ст.75 КК України саме до основного покарання передбаченого статтями,які інкримінувались обвинуваченому,не зазначивши при цьому застосування ст.75 до додаткового покарання,яке є обов`язковим по диспозиції ст.191 ч.5 КК України . В резолютивній частині суд дотримався правил передбачених ст.65 КК України та Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і застосував ст.75 виключно тільки до основного покарання, про що і зазначено в вироку.
За таких обставин, суд приходить до висновку , що зазначена в клопотанні засудженого вимога про виключення додаткового виду покарання-конфіскації на підставі ст.411 КПК України в ред.1961 року є необгрунтованою, оскільки, по-перше, суд згідно ст.411 в ред.1961 року не має права змінювати сутності винесеного вироку, по-друге, в вироку зазначено про застосування ст.75 КК України виключно до основного покарання, а не до обов`язкового додаткового покарання.
Керуючись ст.411 КПК України в ред.1961 року, Постановою Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»,суд, -
ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про винесення окремої постанови про вилучення додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна з остаточного покарання - відмовити.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Коломийський міськрайонний суд. У разі якщо постанову було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом семи днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ОСОБА_1