У Х В А Л А
19грудня 2017 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого криміналіста СВ Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області, м. Білгород-Дністровського, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого,

підозрюваного в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000234 від 18.12.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
слідчого - ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:
Слідчим відділом СБУ в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000234 від 18.12.2017 року за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.

Проведеним на даний час досудовим розслідуванням установлено, що упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися в Україні, невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади Російської Федерації (далі - РФ), на території РФ вступили у злочинну змову та домовилися про здійснення протиправних умисних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Досягти вказаної мети вказані особи вирішили шляхом ведення агресивної війни проти України, у тому числі з використанням підрозділів Збройних Сил РФ, створенням і фінансуванням терористичних організацій, створенням в їх складі незаконних збройних формувань та вчиненням інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії безумовно призведуть до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і бажали їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи за попередньою змовою групою осіб, упродовж 2013 року на території РФ розробили злочинний план, яким передбачалося для досягнення військово-політичних цілей РФ, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних засобів, застосування засобів прихованого характеру, які полягали у використанні протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України, формуванні під інформаційним впливом внутрішньої опозиції для створення постійно діючого фронту по всій території України.

Мотивами впровадження зазначеного плану послугували Євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці з Організацією Північноатлантичного договору, з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України.

На виконання вказаного злочинного плану у березні 2014 року, за невстановлених обставин, перебуваючи на території Луганської та Донецької областей, невстановлені особи з числа громадян РФ та України, керуючись мотивом особистого неприйняття чинної державної влади в Україні та сприяння збройній агресії РФ, створили терористичні організації, так звані «Донецька народна республіка» (далі «ДНР») та «Луганська народна республіка» (далі «ЛНР»).

Зазначені організації з урахуванням Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти транснаціональної організованої злочинності від 15.11.2000, рішення Варшавської конференції 2001 року, Ради Безпеки ООН № 1373 від 28.09.2001 по боротьбі з тероризмом Державою України визнані терористичними в Зверненні Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому постановою Верховної Ради України № 129-VІІІ від 27.01.2015 року; заяві Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян», схваленій постановою Верховної Ради України № 145-VІІІ від 04.02.2015; заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України № 337-VІІІ від 21.04.2015, є терористичними з урахуванням системного аналізу положень ст. 28 КК України та ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом».

Також, встановлено, що за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей 07.04.2014 розпочато проведення антитерористичної операції.

Через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України виконуючий обов`язки Президента України ОСОБА_7 Указом № 405/2014 від 14.04.2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Законом України «Про боротьбу з тероризмом» від 20.03.2003 встановлено, що терористична організація - це є стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Визначальним для визнання організації терористичною є те, що хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

Завданням зазначених терористичних організацій відповідно до злочинного задуму учасників є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту шляхом закликів до введення військ РФ на територію Донецької та Луганської областей, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі, зокрема впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

Терористичні організації «ДНР» та «ЛНР» мають стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функції учасників щодо його досягнення.

При цьому стійка внутрішня ієрархія терористичної організації та розподіл функцій між її членами передбачають чіткий розподіл обов`язків окремих груп та структурних підрозділів, їх керівників та учасників для досягнення єдиного злочинного умислу.

Так, на учасників політичного блоку відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються такі обов`язки:

- створення так званих органів державної влади терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» й організація їх діяльності;

- видача нормативно-правових актів від імені нелегітимних так званих органів державної влади терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», з метою схиляння їх до участі у вказаних терористичних організаціях та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичних організацій та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном, з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам України та Збройним Силам України;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, формування думки серед населення про законність своїх дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні та дій, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам бойових блоків терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На учасників силового блоку відповідно до плану спільних злочинних дій покладаються такі обов`язки:

- організація та здійснення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України організація в групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силових блоків терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР» та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької та Луганської областей;

- вчинення терористичних актів та диверсій на території України;

- захоплення зброї чи заволодіння в інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують чинну владу в Україні;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

На виконання плану діяльності терористичної організації «ДНР» до її діяльності залучено значну кількість осіб громадян України, РФ та інших держав із числа радикально налаштованих громадян, зокрема колишніх та діючих військовослужбовців, співробітників правоохоронних органів, представників іноземних громадських організацій, в тому числі ОСОБА_4 .

Так, приблизно у грудні 2014 року (більш точні дата та час слідством не встановлені) громадянин України ОСОБА_4 , керуючись мотивом особистого несприйняття діючої державної влади в Україні, будучи радикально негативно налаштованим по відношенню до неї, при невстановлених обставинах, вирішив вступити та приймати участь в діяльності терористичної організації «ДНР».

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на участь в терористичній організації «ДНР» ОСОБА_4 , з грудня 2014 року по червень 2015 року, в пункті пропуску «Гоптівка» перетинав державний кордон України в бік РФ.

В подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи на території РФ, більш точно місце та час досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно в`їхав на територію України, що тимчасово не підконтрольна українській владі, а саме на тимчасово окуповані території Донецької та Луганської областей та увійшов до складу не передбачених законом збройних формувань «ДНР».

При цьому, ОСОБА_4 , усвідомлював той факт, що він буде учасником силового блоку терористичної організації і для досягнення спільної злочинної мети, перебуваючи у складі зазначених організацій буде з застосуванням зброї чинити опір законним діям працівників правоохоронних органів України та ЗС України.

На ОСОБА_4 , як учасника терористичної організації, покладено обов`язки щодо збройного протистояння та фізичного знищення особового складу та техніки військовослужбовців ЗС України та інших законно створених військових формувань України, які беруть участь в антитерористичний операції.

Під час участі у діяльності терористичної організації ОСОБА_4 у період з грудня 2014 року по червень 2015 року приймав участь в бойових діях у районі проведення антитерористичної операції проти регулярних підрозділів ЗС України у складі т. зв. «розвідувальної роти 7 окремої мотострілкової бригади ІНФОРМАЦІЯ_2 (7 ОМСБр, в/ч НОМЕР_1 )», яка дислокувалась в районі населених пунктів Торез, Росзипне, Кіровське та АДРЕСА_3 та приймала безпосередню участь у бойових діях в районі м. Дебальцеве, Донецької області.

Крім того, під час участі в терористичній організації, ОСОБА_4 безпосередньо контактував із іншими учасниками терористичної організації «ДНР».

Таким чином, ОСОБА_4 , був обізнаний, що терористична організація, одним з учасників яких він є, діє на території України незаконно, та що її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України й військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції.

19.12.2017 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України участь в терористичній організації.

Крім того, в рамках кримінального провадження № 0000183 від 11.10.2017, що перебуває в провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити в повному обсязі, застосувавши запобіжний захід відносно підозрюваного строком на 60 діб, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та продовжити здійснювати свою злочинну діяльність, що може зашкодити виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання слідчого, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України прокурором не доведені, а також пред`явлена ОСОБА_4 підозра є необґрунтованою, докази надані органом досудового слідства є недостатніми для обґрунтування пред`явленої підозри за ст..258-3 КК України. Також ОСОБА_4 пояснив в судовому засіданні, що не визнає вину в інкримінованому йому органом досудового слідства, злочині.
Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрюваного, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк до 15 років, офіційно не працевлаштований, в період 2014-2017 років неодноразово перетинав державний кордон України, в тому числі в напрямку Російської Федерації, залишався за межами України значний проміжок часу, що вказує на наявність ризиків, передбачених КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні та продовжити здійснювати свою злочинну діяльність.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного є запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати речові докази та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, продовжити свою злочинну діяльність.

Підозра ОСОБА_4 у інкримінованому йому злочині повністю підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого, а саме: повідомленням ГВ КР Управління СБ України в Одеській області № 65/1/7609 нт від 18.12.2017; повідомленням ГВ КР Управління СБ України в Одеській області № 65/1/1/7613 нт від 18.12.2017; листом ДПС України № 65/16/5384 нт від 23.11.2017; протоколом огляду інформації, яка міститься в мобільних телефонах від 07.11.2017; протоколом огляду від 16.12.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 15.12.2017; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 12.10.2017; поясненнями ОСОБА_4 від 11.10.2017; протоколом обшуку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Крім того, слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Погоджуючись з прокурором, слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).

З урахуванням конкретних обставин справи та практики ЄСПЛ, слідчий суддя вважає, що надані органом досудового розслідування до клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного докази, в своїй сукупності, на даній стадії досудового розслідування, вказують на обґрунтованість висунутої підозрюваному підозри у вчиненні кримінальних правопорушень.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено

Відповідно до положень ч.5 ст.176 КК України, запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260 261 КК України, а враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, застосування до нього застави як альтернативного запобіжного заходу є неможливим, як і застосування інших запобіжних заходів, крім тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Клопотання старшого слідчого криміналіста СВ Управління СБУ в Одеській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виляді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в в ДУ «Одеська установа виконання покарань -21» Південного міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації, строком на 60 діб.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 60 (шістдесят днів) і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 19.12.2017 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 17.02.2018 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
19.12.2017