Справа № 362/5693/17
Провадження № 1-кп/362/408/17
ВИРОК
Іменем України
27.12.2017 Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Усатове, Біляївського району, Одеської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працюючого головним інженером ТОВ «ПМК-10», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 202 від 29.07.2017: смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної тупої травми голови, тулуба та кінцівок з кровопідтоками і саднами обличчя, тулуба та кінцівок, крововиливами в м`які тканини в області пошкоджень, крововиливом під м`які оболонки головного мозку, лінійно-ламаним переломом кісток склепіння та основи черепа, прямими і конструктивними переломами ребер зліва та справа з розривами пристінкової плеври, забоями і розривами плеври і тканини легень, забоєм і розривом правого шлуночка серця, розривом правого грудинно-ключичного з`єднання, двома повними розривами аорти в області дуги і грудного відділу, розривом капсули і тканини печінки, розтрощенням нижнього полюса селезінки, відкритим уламковим переломом обох кісток лівого передпліччя, що ускладнилося розвитком зовнішньої і внутрішньої кровотечі.
Указана травма кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження, являється безпосередньою причиною смерті, виникла незадовго до настання смерті ОСОБА_9 , в результаті впливу в указані частини тіла потерпілого масивних тупих предметів.
Можливість утворення тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в строк та при обставинах вказаних в постанові не виключається.
Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пунктів 2.3б), 12.9 б), розділу 34 «Дорожня розмітка» Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Суд визнав за можливе, відповідно до положень ст. 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ні ким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор і обвинувачений, правильно розуміючи зміст даних обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає, що органи досудового розслідування правильно кваліфікували дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , оскільки в судовому засіданні встановлено, що діяння, у вчинення якого обвинувачується особа, мало місце, що діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і що у вчиненні цього кримінального правопорушення винен, саме, обвинувачений ОСОБА_4 .
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриття злочину та добровільне відшкодування шкоди.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Крім того, обираючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, що, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин.
Зокрема, суд враховує, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, ставлення до нього потерпілих.
З урахуванням наведеного, щирого каяття обвинуваченого, відшкодування матеріальної шкоди, думки потерпілих, та приймаючи до уваги, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для обвинуваченого буде покарання у виді хоча й позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.2 ст.289 КК України, але зі звільненням від його відбування та встановленням їй іспитового строку, з позбавленням права керувати транспортними засобами.
В процесі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 дав згоду на застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, зазначивши це в останньому слові.
Суд, заслухавши обвинуваченого, захисника, та прокурора, який не заперечував проти застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, приходить до наступного:
Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів. Амністія не застосовується до осіб, визначених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та осіб, визначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Відповідно до частини восьмої ст.10 Закону України «Про амністію в 2016 році» застосування амністії не допускається, якщо засуджений заперечує проти цього.
Стаття 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачає, що дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набранням ним чинності включно.
Законом України «Про застосування амністії в Україні» ст.3 ч.2 передбачено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, а саме, ст.1 постановлено про звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили:
в) не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.
Засуджений ОСОБА_4 має неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.12.2005 року, виданого Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області, серія НОМЕР_3 та неповнолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.07.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, серія НОМЕР_4 , та відповідно до довідок не позбавлених відносно них батьківських прав, а тому підпадає під дію Закону України «Про амністію у 2016 році».
Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 до вступу в законну силу ЗУ «Про амністію у 2016 році» вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, який, відповідно до ст.12 КК України, є тяжким, але необережним, має двох неповнолітніх дітей, в судовому засіданні просив застосувати до нього амністію та був ознайомлений з наслідками її застосування, суд вважає, що засуджений підлягає звільненню від відбування як основного так і додаткового покарання, на підставі акту амністії.
Вирішуючи питання про заявлений потерпілими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 цивільний позов до ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства «Страхова Компанія «Країна», суд приходить до натсупного.
Згідно ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Враховуючи, що 26.12.2017 року до суду надійшла заява потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про відмову від заявленого позову до ОСОБА_4 в частині стягнення моральної шкоди, оскільки ним було добровільно відшкодовано 180000 грн., то в даній частині пред`явленого позову провадження слід закрити, решту позовних вимог залишити без розгляду.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.349, 368, Глави 29, ст.395 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року,суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3(три) роки.
Відповідно до положень ст.ст.75,76 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк випробування тривалістю 3 (три) роки, з зобов`язанням повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, та не виїжджати за межі України без погодженняз уповноваженим органом з питань пробації.
Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку з «27» грудня 2017 року.
Звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами, на підставі п.в ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року.
Провадження в частині пред`явленого цивільного позову ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди закрити, решту вимог цивільного позову про стягнення витрат на поховання і моральної шкоди з ПАТ «Страхова компанія «Країна» залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави за залучення експертів та проведення інженерно-транспортної експертизи №12-1/1347 від 25.09.2017 року, інженерно-транспортної експертизи №12-1/1344 від 15.09.2017 року, інженерно-транспортної експертизи №12-1/1346 від 19.09.2017 року, інженерно-транспортної експертизи №12-1/1398 від 21.09.2017 року, інженерно-транспортної експертизи №12-1/1489 від 11.09.2017 року та інженерно-транспортної експертизи №12-1/1487 від 05.09.2017 року Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України відповідно 2226,60 грн., 1484,40 грн., 1731,80 грн., 1237,00 грн., 1731,80 грн. та 1484,40 грн. а всього 9896,00 грн.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня проголошення через Васильківський міськрайонний суд Київської області.
Копію вироку негайно вручити ОСОБА_4 та прокурору.

Суддя ОСОБА_1