490/532/17 01.11.2017
н/п 1-кп/490/449/2017
Справа № 490/532/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження №0000597 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження с. Бортничі, Бориспільського району, Київської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимого, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,

З участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:
11.08.2015 ОСОБА_3 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією для проходження військової служби. З того ж часу ОСОБА_3 набув статусу військовослужбовця, та розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 №232 від 14.08.2015 обвинувачений ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду стрільця-номера обслуги 3 аеромобільно-десантної роти 1 аеромобільно-десантного батальйону зазначеної військової частини, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 .

23.08.2016 о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_1 та перебував за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

19.01.2017 о 08 год. 00 хв. обвинувачений ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 суду показав, що самовільно залишив військову частину у зв`язку із виниклими сіменими проблемами. До військової частини повернувся добровільно. У вчиненому правопорушенні щиро кається.

Дослідив обставини справи, суд вважає доказаною вину ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

При призначенні покарання суд в порядку ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби задовільно, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у лікаря - психіатра та нарколога на обліку не перебуває, раніше не судимий, в період з 20.08.2015 по 04.11.2015 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерориститчної операції.

Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого.

Обставин які обтяжують покарання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання за ч. 4 ст. 407 КК України на підставі п. "в" ст. 1 та ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки він приймав участь у зоні АТО Луганській та Донецькій областях в період 2015 року.

Відповідно до ст. 85 КК України - на підставі закону про амністію або акта помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарання.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 07.09.2017 року, який набрав чинності, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, а також осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 Кримінального кодексу України, статті 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

Між тим, згідно п. "е" ст. 4 ЗУ "Про застосування амністії" амністія не може бути застосована до осіб, стосовно яких протягом останніх десяти років було застосовано амністію або помилування незалежно від зняття чи погашення судимості та які знову вчинили умисний злочин.

Згідно вимоги УІАЗ Головного управління Національної поліції України в Миколаїській області від 09.12.2016р. до обвинуваченого ОСОБА_3 у 2008 році Соломенським районним судом м. Києва у кримінальній справі за обвинуваченням останнього у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України застосовувалася амністія, внаслідок чого кримінальна справа припинена.

За вказаних обставин, підстав для застосування до ОСОБА_3 ЗУ "Про амністію у 2016 році" не має, у задоволенні заяви ОСОБА_3 слід відмовити.

Запобіжний захід не обирався.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Керуючись ст.ст. 85, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

У відповідності до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирок може бути оскаржений в апеляційний суд Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1