Номер провадження: 11-сс/785/1709/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.10.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 та захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 128 000 гривень в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000101 від 26 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В якості альтернативного запобіжного заходу визначений розмір застави в сумі 128 000 гривень та, у разі внесення застави, на підозрюваного покладено обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді прокурор відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі не менше 625 розмірів мінімальної заробітної плати та, у разі внесення застави, на підозрюваного покласти обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування, здійснювати вплив на підлеглих йому працівників, на свідків вчиненого злочину, знищити, сховати документи, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, вчинити інший злочин. На думку прокурора обраний розмір застави не здатен забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , в своїй апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, встановленої в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, та постановити нову ухвалу, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_7 доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що слідчий суддя при постановленні ухвали не врахував, передбачені пунктами 4 ч.1 ст.178 КПК України обставини, зокрема: наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини та утриманців. Також, слідчим формально та необґрунтовано зазначені ризики, які можуть стати достатньою підставою для обрання до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме відсутність посилання на матеріали кримінального провадження у формулюванні підозри та відсутність показань свідків окрім ОСОБА_10 .

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вислухавши пояснення захисника ОСОБА_7 , який напроти підтримав свою апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд доходить висновку про наступне.

У відповідності до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого виконав вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини і врахував їх при постановленні оскарженої ухвали.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється в тому, що він спільно з ОСОБА_11 , будучи службовими особами, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, вимагали та одержали від ОСОБА_10 у два прийоми 26.09.2017 та 05.10.2017 неправомірну вигоду загальною сумою 5 тисяч гривень та 500 доларів США (що за курсом НБУ становить 13 204 гривень) за не перешкоджання підприємницькій діяльності останнього щодо поставки продуктів харчування та укладання відповідних договорів поставки у майбутньому, тобто за вчинення та невчинення в інтересах ОСОБА_10 , як того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданої ОСОБА_11 та ОСОБА_8 влади та службового становища, поєднане з вимагання цієї неправомірної вигоди.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження в тому числі: протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом огляду мобільного телефону від 05 жовтня 2017 року, протоколом обшуку транспортного засобу, протоколами добровільної видачі грошових коштів, протоколами огляду та вручення грошових коштів, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, іншими доказами.

Апеляційний суд вважає вказані докази достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України на даній стадії досудового розслідування.

При цьому, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності та допустимості буде здійснена за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, апеляційним судом не встановлено.

Слід зазначити, що в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 .

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину може переховуватись від органів досудового розслідування, знаходячись на свободі, займаючи посаду начальника відділу речового та продовольчого забезпечення управління матеріального технічного забезпечення Південного регіонального Управління виконання покарань та пробації Міністерства юстиції України матиме доступ до службових документів підпорядкованих та підвідомчих йому підрозділів, а тому з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та незаконно впливати на підлеглих йому працівників, які були свідками вчинення злочину.

Слід зазначити, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні корупційного злочину, за який передбаченого покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна та зі спеціальною конфіскацією.

У разі визнання ОСОБА_8 винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує реальне покарання у виді позбавлення волі, оскільки кримінальний закон виключає можливість застосування до осіб, що вчинили корупційний злочин положень статей 69, 75 КК України.

Вказані обставини, дають підставу апеляційному суду зробити висновок, що обрання більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не зможе запобігти спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків з метою схилити їх до дачі завідомо неправдивих показів, чи іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи прокурора про те, що в рамках вказаного кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу необхідно визначити заставу в розмірі не менше 625 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Так, відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до абзацу 2 ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При розгляді питання щодо визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, Суд, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, підтвердив, що внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Приймаючи рішення про визначення застави в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 128 000 гривень, слідчий суддя врахував особу ОСОБА_8 , його майновий стан та визначив розмір застави підозрюваному в межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі не навів будь-яких виключних обставин у даному кримінальному провадженні, які б обґрунтовували застосування до ОСОБА_8 застави в розмірі 625 розмірів мінімальної заробітної плати.

Європейський суд з прав людини в своїй прецедентній практиці неодноразово вказував, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, обвинуваченого.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення і національному законодавстві, а саме в абзаці 2 ч.4 ст.182 КПК України відповідно до якого розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин доводи прокурора про необхідність застосування до підозрюваного, у якості альтернативного запобіжного заходу, застави в розмірі 625 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що перевищує межі розміру застави, за вчинення тяжкого злочину, передбаченого п.2 ч.5 ст.182 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки прокурор у судовому засіданні не навів жодних обставин, які обґрунтовують визначення саме такого розміру застави і на думку апеляційного суду такий розмір застави буде завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_8 , що є неприпустимим та суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

На переконання апеляційного суду застава в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 128 000 гривень з покладенням на ОСОБА_16 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України буде достатньою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, дозволить контролювати його місце перебування під час досудового розслідування, а також зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційних скарг прокурора та захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді в без змін.
Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СВ СУ військової прокуратури Південного регіону України ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 128 000 гривень залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3