Справа № 346/2696/16-к
Провадження № 11-кп/779/333/2017
Категорія ч.1 ст.191 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 вересня 2017 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 на вирок Коломийського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, -

в с т а н о в и л а:

вказаним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , уродженець м. Коломия, Івано-Франківської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , одружений, має на утриманні 3 дітей, середня-спеціальна освіта, працює головним бухгалтером ТзОВ «Коломийський бетон», українець, громадянин України, згідно ст.89 КК України не судимий,

визнаний винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України і призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 /три/ роки.

Згідно ст.75 КК України звільнено обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1(один) рік.

На підставі ст.76 КК України покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язок: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу Коломийського міськрайонного відділу з питань пробації західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції та повідомляти вказані органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації у відділ з питань пробації.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз - в сумі 12749,67 грн. стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 - в користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

За вироком суду ОСОБА_8 6 лютого 2016 року близько 16.00 години, перебуваючи в приміщені офісу Коломийського осередку «ГО Правий сектор Прикарпаття» в м. Коломия вул. Драгоманова, 3, маючи при собі належний йому на підставі дозволу на право зберігання та носіння нарізної зброї № НОМЕР_2 , виданого 8 травня 2014 року УМВС України в Івано-Франківській області, мисливський самозарядний карабін марки «Форт-201», серія НОМЕР_3 , передав його ОСОБА_11 для проведення тренування з розбирання та збирання зброї.

В подальшому, ОСОБА_11 , провівши розбирання та збирання мисливського карабіну марки «Форт-201», котрого спорядив двома набоями калібру 7,62 мм., залишив його на столі в центрі приміщення вказаного офісу.

У свою чергу обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в офісі, не пересвідчившись у відсутності патрону в патроннику та у тому, що перевідник вогню не перебуває на запобіжнику, а також, реально усвідомлюючи, що мисливська зброя направлена у бік людини є джерелом підвищеної небезпеки, взяв карабін за пістолетну рукоятку, не передбачаючи і, не бажаючи смерті ОСОБА_11 , натиснув на спусковий гачок «Форт-201» та поцілив у голову останнього, в результаті чого спричинив потерпілому тілесне ушкодження, яке згідно висновку судово-медичного експерта № 24 від 28.03.2016 року є вогнепальне кульове проникаюче наскрізне поранення голови із ушкодженням кісток черепа, оболонок та речовини головного мозку, яке є небезпечним для життя в момент спричинення та знаходиться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_11 , а також садно в ділянці підборіддя, яке має ознаки легкого тілесного ушкодження і не перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Обвинувачений ОСОБА_8 своїми необережними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.119 КК України, тобто вбивство ОСОБА_11 через необережність.

У апеляційній скарзі прокурор, вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування кримінального закону про кримінальну відповідальність. Покликається на те, що суд не в повній мірі з`ясував фактичну тяжкість вчиненого злочину та його наслідки.

Просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України покарання у виді 3 роки обмеження волі.

З`ясувавши всі обставини кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, який просить вирок скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 3 років обмеження волі, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про законність і обґрунтованість даного вироку, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 , правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.119 КК ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються.

Як передбачено ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст.50 КК, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню нею нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.65 КК, призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи прокурора про неврахування судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст.119 КК ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, неправильне застосування норм ст.ст. 75,76 КК мають необ`єктивний характер та повністю спростовуються обґрунтованими висновками суду, наведеними у мотивувальній частині вироку щодо тяжкості вчиненого правопорушення та його негативних наслідків.

Вирішуючи питання призначення покарання за ч.1 ст.119 КК, судом першої інстанції було достатньо враховано вимоги ст.65 КК, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є злочином середньої тяжкості, дані про особу ОСОБА_8 та належно враховано всі обставини кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_12 щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, визнав вину в повному обсязі, потерпіла немає претензій до нього і просить не притягувати до кримінальної відповідальності, раніше не судимий згідно ст.89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання та праці, працює на ТОВ «Коломийський бетон», та має на утриманні 3 дітей, що є обставинами, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого.

Виходячи з вимог ст.75 КК, необхідною умовою прийняття судом рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням є наявність достатніх підстав для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Зазначених вимог кримінального закону суд першої інстанції дотримався.

Наведені в вироку висновки, на думку апеляційного суду, є обґрунтованими, оскільки, згідно даних судового розгляду та матеріалів кримінального провадження, обвинувачений характеризується виключно позитивно, працює, тобто веде соціально-корисний спосіб життя, а ступінь його соціальних зв`язків, пов`язаних з наявністю на його утриманні 3 дітей, а також з наявністю постійного місця проживання та роботи, що стороною обвинувачення не оспорюється, є гарантованою запорукою виправлення ОСОБА_12 без ізоляції від суспільства. При цьому, належить врахувати і те, що суд прийняв рішення щодо покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК, для здійснення уповноваженим органом пробації належного контролю за поведінкою ОСОБА_12 .

Крім цього, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції, з урахуванням обставин про вчинення ОСОБА_12 середньої тяжкості злочину через необережність, його щирого каяття та повного визнання ним своєї вини, що потерпіла немає претензій до обвинуваченого і просила не притягувати його до кримінальної відповідальності, свідчить про його бажання виправитися, не було об`єктивних підстав призначати покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильність застосування кримінального закону про кримінальну відповідальність є необґрунтованими.

Керуючись ст.ст.404, 405,407, 418, 419 КПК України колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Коломийського міськрайонного суду від 23 травня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5