Справа № 473/3220/17

УХВАЛА
іменем України
"03" листопада 2017 р. м.Вознесенськ

Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурор ОСОБА_3 ,

представник ДУ «Вознесенська ВК №72» ОСОБА_4 ,

засуджений ОСОБА_5 ,

захисник засудженого адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Вознесенська в режимі відеоконференції клопотання про застосування амністії засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, українця, освіта професійно-технічна, не одруженого, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 27.06.2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ст.ст.186 ч.2, 296 ч.2 КК України, ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі; відповідно до ст.75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.11.2014 року звільнення від відбування покарання із випробуванням засудженого ОСОБА_5 скасовано та його направлено для відбуття покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.06.2012 року у вигляді 4-х років позбавлення волі;

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 , який відбуває покарання у ДУ «Вознесенська ВК №72», звернувся до суду із клопотанням про застосування відносно нього акту амністії. Посилався на потребу застосування відносно нього як Закону України «Про амністію в 2914 році», так і Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію в 2016 році».

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, вказавши, що відбуває покарання за вироком, за яким він намагався дотримуватися умов іспитового строку, а про те, що перебував у розшуку у зв`язку із невиконанням вироку суду йому не було нічого відомо аж до моменту затримання 31.08.2017 року.

Його захисник просив застосувати відносно засудженого положення Закону України «Про амністію в 2014 році», скоротивши наполовину невібуту частину покарання, оскільки ОСОБА_5 позитивно характеризується та із призначеного покарання відбув вже 11 місяців.

Представник ДУ Вознесенська ВК №72 та прокурор заперечували проти задоволення заяви засудженого, оскільки матеріали особової справи засудженого не містять доказів того, що він належить до категорії осіб, що зазначені в ст.1 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію в 2016 році», ОСОБА_5 не відбув половини строку покарання, а тому пільга, передбачена ст.4 цього закону відносно засудженого не може бути застосована. Щодо амністії за 2014 рік, то прокурор та представник вказали на той факт, що відсутні підстави для застосування відносно засудженого ОСОБА_5 положень ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки він на момент набрання чинності цього закону не відбував покарання у вигляді позбавлення волі, фактично він почав його відбувати в 2017 році після скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і відповідного затримання.

На підставі особової справи засудженого встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 27.06.2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ст.ст.186 ч.2, 296 ч.2 КК України, ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі; відповідно до ст.75 КК України був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.11.2014 року звільнення від відбування покарання із випробуванням засудженого ОСОБА_5 скасовано та його направлено для відбуття покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.06.2012 року у вигляді 4-х років позбавлення волі.

Враховуючи думку учасників процесу, дослідивши особову справу засудженого, суд вважає, що заява засудженого не підлягає задоволенню, оскільки стаття 4 Закону України від 22.12.2016 року «Про амністію в 2016 році» передбачає звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, лише осіб, зазначених у статті 1 цього Закону, засуджених за умисні злочини, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше десяти років, якщо на день набрання чинності цим Законом вони відбули не менше половини призначеного строку основного покарання. Натомість як ОСОБА_5 ще не відбув половину строку покарання і не належить до категорії осіб, зазначених у ст.1 Закону України «Про амністію в 2016 році».

Щодо застосування положень Закону України від 08.04.14 року «Про амністію в 2014 році», суд вважає, що в цій частині заява засудженого теж не підлягає задоволенню.

Так, Закон України «Про амністію у 2014 році» набрав чинності 19 квітня 2014 року.

Статтею 6 вказаного Закону передбачено скорочення наполовину невідбутої частини покарання засудженим, що відбувають покарання у виді позбавлення волі на певний строк або інші покарання, не пов`язані з позбавленням волі, та які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році» може бути застосована лише до осіб, які на день набрання чинності цим Законом відбували покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Натомість як засудженого ОСОБА_5 згідно вироку від 27.06.2012 року Центральним районним судом м.Миколаєва було засуджено за ст.ст.186 ч.2, 296 ч.2 КК України, ст.70 КК України до 4-х років позбавлення волі; відповідно до ст.75 КК України він був звільнений від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки; а ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.11.2014 року звільнення від відбування покарання із випробуванням засудженого ОСОБА_5 скасовано та його направлено для відбуття покарання за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.06.2012 року у вигляді 4-х років позбавлення волі.

Для виконання вказаної ухвали ОСОБА_5 згідно рапорту був затриманий аж 31.08.2017 року. Таким чином, на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році» ОСОБА_5 ще не відбував покарання за вказаним вироком суду.

Відповідно до ст.43 КПК України засудженим у кримінальному провадженні є обвинувачений, обвинувальний вирок щодо якого набрав законної сили.

Тобто фактично відбувати покарання засуджений ОСОБА_5 почав після скасування ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 06.11.2014 року звільнення від відбування покарання з випробуванням, тобто відбувати покарання він почав після набрання чинності Закону України «Про амністію у 2014 році». Це виключає можливість застосування відносно засудженого положень ст.6 Закону України «Про амністію в 2014 році», як того просить засуджений та його захисник.

Підстав для застосування до засудженого положень статей 1-5 ЗУ «Про амністію у 2014 році» суд не вбачає. Будь-яких доказів із даного приводу суду не надано.

Керуючись ст.86 КК України, п.13 ч.1 ст.537, ст.539 КПК України, ст.ст.1, 4 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, ст.6 Закону України «Про амністію у 2014 році», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та Закону України «Про амністію у 2014 році» - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її проголошення через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області до апеляційного суду Миколаївської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя

Вознесенського міськрайонного суду підпис ОСОБА_1

згідно оригіналу

Суддя: