Комінтернівський районний суд м.Харкова
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2018 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участі прокурора ОСОБА_4 ,
захисників обвинувачених адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
секретаря ОСОБА_9 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.
На розв`язання судом поставлено питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .
Прокурор, вказала, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , раніше судимі, обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, можуть вчинити інші кримінальні правопорушення, не мають сім`ї та дітей на утриманні. Таким чином, ризики, встановлені положеннями ст.177 КПК України, на цей час не змінились.
Захисники обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти продовження строку запобіжного заходу, при цьому, вказали щодо можливості застосувати до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не обґрунтовані.
Обвинувачені заперечували проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримали думку своїх захисників.
Суд, заслухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.
Так, частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.
Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Європейський суд з прав людини у справі в справах «Летельє проти Франції», «І. А. проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Так, при розв`язанні питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч.1 даної статті.
З правового аналізу вказаних положень кримінально-процесуального законодавства, вбачається, що закон не вимагає доказування того, що особа, якщо їй не буде обрано запобіжний захід, ухилятиметься від суду чи від виконання процесуальних рішень. В законі йдеться про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ця особа може порушити процесуальні обов`язки чи проявити неправильну процесуальну поведінку, тобто йдеться про обґрунтовану підозру в цьому.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчинені злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких, не мають постійного стабільного доходу та місця роботи, крім того, наявні достатні підстави того, що існує ризик переховування обвинувачених від суду, можливість чинити тиск (фізичний чи психологічний) на потерпілого та свідків, продовжити злочинну діяльність, вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки обвинувачені ніде не працюють та джерела доходу не мають.
Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вони обвинувачуються, сімейний стан, відсутність в обвинувачених стабільного джерела доходу та постійного місця роботи, що свідчить про слабкість соціальних зв`язків, існування ризику переховування від суду, можливість чинити тиск (фізичний чи психологічний) на потерпілого та свідків, продовжити кримінальне правопорушення, наявність у ОСОБА_8 непогашеної та не знятої згідно вимог закону судимості, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, вважає, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час розгляду кримінального провадження і приходить до висновку щодо продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Керуючись ст. ст. 177,178,183, 199, 372,376 КПК України, суд-
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів в Харківському зональному відділі військової служби.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів в ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Строк дії ухвали до 07 червня 2018 року.
Ухвала щодо продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуючий суддя- ОСОБА_1
Судді - ОСОБА_2
ОСОБА_3