АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/4335/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
власника майна,

представника власника майна, адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу генерального директора ТОВ «Дніпроолія» ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене прокурором групи прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , та накладеноарешт на тимчасово вилучене майно виявлене у складських приміщеннях ТОВ «Дніпроолія», в ході обшуку проведеного 01.08.2017 року, а саме: соняшникову олію у кількості 400 тон, соняшниковий шроту у кількості 8500 тон та насіння соняшника у кількості 500 тон.

Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене у клопотання слідчого майно, та прийшов до висновку про необхідність його задоволення, з метою спеціальної конфіскації майна.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, генеральний директор ТОВ «Дніпроолія» ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що слідчим не зазначено про те, що кількість товару визначалася приблизно, без перевірки будь-яких даних та зважування чи іншого підрахунку існуючими методиками. Додає, про відсутність можливості пред`явити документи про належність товару, оскільки на виробництві та в адміністративних приміщеннях вилучені документи за рішеннями осіб, які брали в обшуках участь. Крім того, апелянт вказує, що у протоколі, в супереч вимогам законодавства, слідчим не внесено осіб, які проводили обшук, приблизно у кількості 20 чоловік.
Далі апелянт вказує на те, що слідчим не доведено можливість застосування до вилученого майна спеціальну конфіскацію, збитки державі чітко не визначені, цивільні позови не заявлялися. Додає по відсутність відношення арештованого майна до даного кримінального провадження.
Також апелянт вказує про неврахування судом вимог п. 6 ч. 2 ст. 173 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки судом не враховано наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Додає про те, що наслідки арешту для ТОВ «Дніпроолія» є негативними, сокільки завдають збитків, псують репутацію товариства.
Крім того, автор апеляційної скарги вказує, що право власності арештованого товару належить не ТОВ «Дніпроолія», а ТОВ «Євростандарт-Автогаз», а підставою знаходження арештованого товару у приміщенні ТОВ Дніпроолія є договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції від 18.01.2017 р.
Додає, що арештований товар є товаром рослинного походження, який не може безкінечно зберігатися, оскільки згодом втрачає свої корисні властивості.
У підсумку апелянт вказує, що TOB «Дніпроолія» здійснює свою господарську діяльність у відповідності до вимог законодавства України та не здійснює своєї діяльності на тимчасово окупованих територіях. Додає, що товариство є сумлінним платником податків.
Одночасно апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. В обгрунтування пропуску строку зазначає, що з оскарженою ухвалою апелянт ознайомився 09.08.2017р., після її оприлюднення 08.08.2017р.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що власник майна та його представники участіу судовому засіданні не приймали, зі змістом оскаржуваної ухвали слідчого судді ознайомилися 09.08.2017 року, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання апелянта щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з підстав, зазначених у судовому засіданні, підлягає задоволенню, оскільки цей строк пропущений з поважних причин.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях Генеральної прокуратури України перебувають матеріали кримінального провадження № 0002519, відомості про яке 16.11.2015 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366 КК України.
Старший слідчий в ОВС слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором групи прокурорів відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно виявлене у складських приміщеннях ТОВ «Дніпроолія», в ході обшуку проведеного 01.08.2017 року, а саме: Соняшникову олію у кількості 400 тон, Соняшниковий шроту кількості 8500 тон та насіння соняшника у кількості 500 тон., яке ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року задоволено, проте з таким рішенням слідчого судді погодитися неможливо, з огляду на такі обставини.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170 173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий ОСОБА_9 звертаючись до суду з клопотанням про арешт майна зазначив, що метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, забезпечення подальшої конфіскації майна, цивільного позову.

Звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий мав не лише чітко визначити мету зазначену в законі для арешту майна, а й довести необхідність арешту саме з цією метою.
Представленими в апеляційний суд матеріалами встановлено, що у даному кримінальному провадженні не повідомлено про підозру жодній особі, в тому числі і службовим особам ТОВ «Дніпроолія», що є необхідною умовою при накладенні арешту саме з метою, передбаченою п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто з метою конфіскації майна.
Крім того, матеріали додані до клопотання, не містять доказів існування у даному кримінальному провадженні цивільного позову, оскільки положення ст. 170 КПК України не містять підстав для накладення арешту з метою забезпечення майбутнього цивільного позову, передбачаючи лише право звертатись з таким клопотанням у разі необхідності забезпечення цивільного позову, який вже подано у кримінальному провадженні.
Накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, який буде поданий у майбутньому, унеможливлює з`ясування питання співмірності вартості майна, на яке слідчий просить накласти арешт та ціни позову, оскільки він ще не поданий зацікавленою особою. Крім цього, положення ст. 128 КПК України передбачають право пред`явлення цивільного позову лише до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, тоді як відсутність цивільного позову позбавляє слідчого суддю можливості перевірити чи підлягає арешту майно особи, про яку йдеться у клопотанні слідчого.
Наведені обставини свідчать про необхідність скасування судового рішення через відсутність підстав для накладення арешту з метою конфіскації майна або забезпечення цивільного позову.
Проте, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурором надано постанову від 01.08.2017 року про визнання майна речовими доказами, відповідно до якої зазначене у клопотанні слідчого майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням наведеного, клопотання слідчого ОСОБА_9 підлягає задоволенню саме з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки органом досудового розслідування доведено необхідність такого втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Посилання апелянта на те, що слідчим у протокол не внесено осіб, які проводили обшук, те, що право власності арештованого товару належить ТОВ «Євростандарт-Автогаз», те, що підставою для знаходження товару у приміщенні ТОВ «Дніпроолія» є договір комісії на реалізацію сільськогосподарської продукції від 18.01.2017 року, слід визнати передчасними, оскільки, з урахуванням мети арешту, а саме забезпечення збереження речових доказів, ці обставини не є предметом розгляду у даному судовому засіданні.

Твердження апелянта про те, що ТОВ «Дніпроолія» здійснює господарську діяльність у відповідності до вимог законодавства України, підлягають перевірці на досудовому розслідуванні, як і доводи апелянта з приводу того, що товариство є сумлінним платником податку.

Посилання автора апеляційної скарги на те, що арештоване майно є товаром рослинного походження, не є визначеною законом самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги про настання негативних наслідків для ТОВ «Дніпроолія» у зв`язку із накладенням арешту на майно, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання, що у цьому випадку і має місце, з огляду на ненадання апелянтом, всупереч вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, відомостей про повне блокування роботи товариства.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України та з урахуванням положень ч. 2 ст. 404 КПК України, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про накладення арешту на майно, зазначене у клопотанні слідчого, з мотивів викладених апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Поновити генеральному директору ТОВ «Дніпроолія» ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року.

Апеляційну скаргугенерального директора ТОВ «Дніпроолія» ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно виявлене у складських приміщеннях ТОВ «Дніпроолія», в ході обшуку проведеного 01.08.2017 року, а саме: соняшникову олію у кількості 400 тон, соняшниковий шроту у кількості 8500 тон та насіння соняшника у кількості 500 тон., скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене прокурором групи прокурорів відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 , про накладення арешту на тимчасово вилучене майно виявлене у складських приміщеннях ТОВ «Дніпроолія», в ході обшуку проведеного 01.08.2017 року, а саме соняшникову олію у кількості 400 тон, соняшниковий шроту у кількості 8500 тон та насіння соняшника у кількості 500 тон.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4