Справа № 357/266/18
1-кп/357/525/18
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.01.2018 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

при секретарі ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченої ОСОБА_6 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду № 5 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, внесеному в Єдиний реєстр судових розслідувань за № 0003131 від 16.06.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Біла Церква Київської області, громадянки України, освіта вища, заміжня, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачена ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України, які вона вчинила за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 у період часу з 04.03.2003 по 09.06.2017 займаючи посаду бухгалтера Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр крові», розташованого по бульвару Олександрійський, 171, м. Біла Церква, Київської області, та з 03.01.2012 посаду бухгалтера з покладенням обов`язків касира комунального закладу, відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, 27.01.2017 вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 68 від 27.01.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 1463,20 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у підробленні офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

Крім цього, 27.01.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 69 від 27.01.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 1536,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 18.02.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 152 від 18.02.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 10000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 22.02.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 167 від 22.02.2017, який надає право на видачу ОСОБА_8 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 1152,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_8 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 27.02.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 179 від 27.02.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 2986,80 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 17.03.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 251 від 17.03.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 20000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 17.03.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 252 від 17.03.2017, який надає право на видачу ОСОБА_8 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 10000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_8 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 24.03.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 283 від 24.03.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 3000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 31.03.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 320 від 31.03.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 8759,95 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 31.03.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 321 від 31.03.2017, який надає право на видачу ОСОБА_8 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 6837,60 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_8 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 13.04.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 381 від 13.04.2017, який надає право на видачу ОСОБА_8 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 307,20 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_8 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 28.04.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 473 від 28.04.2017, який надає право на видачу ОСОБА_7 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 14000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_7 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Крім цього, 28.04.2017 ОСОБА_6 повторно, вчинила підроблення офіційного документа, а саме видаткового касового ордеру КЗ КОР «Київський обласний центр крові» за № 474 від 28.04.2017, який надає право на видачу ОСОБА_8 під звіт грошової компенсації на харчування донорів в сумі 11000,00 гривень, з метою використання даного документу у касовому обліку каси комунального закладу, в якому особисто підробила підпис від імені ОСОБА_8 про одержання вказаних коштів, що не відповідає дійсності.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у підробленні офіційних документів, які видається установою і які надають права, з метою використання їх підроблювачем, вчиненні повторно, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Під час досудового розслідування, 11 січня 2018 року між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та підозрюваною у кримінальному провадженні ОСОБА_6 за участі захисника ОСОБА_5 на підставі вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України укладено угоду про визнання винуватості, яка відповідно до ч. 1 ст. 474 КПК України разом з обвинувальним актом направлена до суду.

Виходячи зі змісту даної угоди, прокурор та підозрювана дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останньої за ч. ч. 1, 3 ст. 358 КК України і ОСОБА_6 беззастережно визнала свою винуватість у зазначених діяннях.

Згідно даної угоди, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання винуватості, сторони погодилися на призначення покарання, яке повинна понести ОСОБА_6 .

Також вказаною угодою передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно із ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч.1, 3 ст. 358 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_6 цілком розуміє права, визначені їй п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до угоди обвинувачена у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні за викладених у цьому вироку обставин інкримінованих їй злочинів.

Сторонами узгоджене покарання - за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі,за ч. 3 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі,

на підставі ч.1 ст.70 КК України визначити остаточне покарання шляхом повного складання покарань у виді обмеження волі строком на 3 роки,

на підставі ст. 75 КК України - звільнивши останню від відбування покарання з випробування визначивши іспитовий строк на 2 роки.

Зокрема, у силу ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 свою вину визнала повністю, щиросердно розкаялався у вчиненому та просила суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між нею та прокурором.

Із змісту угоди слідує, що прокурор та підозрювана дійшли згоди щодо всіх істотних обставин даного кримінального провадження, підозрювана у повному обсязі підозри беззастережно визнає свою винуватість у вчиненому діянні.

Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання та передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, зміст підозрюваній яких роз`яснено.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням ст. 472 КПК, оскільки містить дані про її сторони, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого відповідно до Кримінального кодексу України, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

Також ОСОБА_6 разом із своїм захисником - адвокатом ОСОБА_5 просилили затвердити угоду та заявили клопотання про застосуванню до обвинуваченої амністії, звільнивши її від відбування покарання, оскільки вона є постраждалою від наслідків аварії на ЧАЕС.

Прокурор в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_6 визначену в угоді міру покарання та не заперечив про застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, звільнивши її від відбування покарання.

Заслухавши сторін провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення відноситься до категорії злочинів середньої важкості, остання розуміє зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК та КПК України, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості.

Винність обвинуваченої ОСОБА_6 доведена і її дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційного документа, який видається установою і який надає права, з метою використання його підроблювачем та за ч. 3 ст. 358 КК України, тобто підроблення офіційних документів, які видається установою і які надають права, з метою використання їх підроблювачем, вчиненні повторно.

Обставинами, що помякшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття та сприяння розкриттю злочину .

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинуваченій ОСОБА_6 слід призначити вид і міру покарання, відповідно до угоди про визнання винуватості від 11 січня 2018 року укладеної між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваною ОСОБА_6 .

Обвинувачена в судовому засіданні не заперечувала проти звільнення від відбування покарання на підставі п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», з наслідками застосування амністії ознайомлена.

Як встановлено ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст.86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

06.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016р. №1810-VІІІ.

Відповідно до п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від » від 22 грудня 2016р. №1810-VІІІ, який набрав чинності 06 вересня 2017 року, звільненню від покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань,не пов`язаних з позбавленням волі,засуджених за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, та за злочини вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до ст.12 КК України, підлягають особи,які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілими внаслідок Чорнобильської катастрофи, тобто особи, які підпадають під дію Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та аналогічних законів інших держав - колишніх республік СРСР.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про амністію у 2016 році» питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

З матеріалів кримінального провадження: згідно копії посвідчення серія НОМЕР_2 від 29 січня 1996 року (категорія 4) ОСОБА_6 є потерпілою від наслідків аварії на ЧАЕС, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України. Вказані кримінальні правопорушення вона вчинила до дня набрання чинності (06.09. 2017р.) Закону України «Про амністію у 2016 році». Свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень обвинувачена визнає повністю, щиро кається у вчиненому.

Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченої ОСОБА_6 амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до неї не застосовувалась.

За таких обставин суд вважає, що на обвинувачену ОСОБА_6 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому вона підлягає звільненню від відбування покарання.

Суд роз`яснює обвинуваченій ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_6 і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов по справі заявлений не був, арешт на майно не накладався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.85,86 КК України, ст.3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 314, 369, 370, 373, 374, 376, 473, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 січня 2018 року укладеної між прокурором у кримінальному провадженні та підозрюваною ОСОБА_9 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003131 від 16.06.2017 року.

Визнати винною ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. ст.358, ч. 3 ст. 358 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами покарання:

за ч. 1 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі,

за ч. 3 ст. 358 КК України у виді 2 років обмеження волі,

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання шляхом повного складання покарань у виді обмеження волі строком на 3 роки,

на підставі ст. 75 КК України - звільнивши останню від відбування покарання з випробування визначивши іспитовий строк на 2 роки.

На підставі п.«е» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» засуджену ОСОБА_6 повністю звільнити від відбування призначеного покарання.

Роз`яснити ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме: застосування амністії не звільняє її від обов`язку відшкодувати потерпілому заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду, а також те, що у разі застосування амністії в подальшому протягом останніх десяти років амністія до неї не може бути застосована.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати за проведення судових експертиз у сумі 2379,52 грн.

Запобіжний захід не обирався.

Речовий доказ прибуткові та касові ордери, які були визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження №0003131 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2017 року згідно постанови від 19 липня 2017 року, зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області області протягом 30 днів з дня проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1 ,