Дата документу Справа № 330/1382/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/117/17 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 330/1382/16-к Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ч.4 ст. 289 КК України та прийнято рішення про звільнення ОСОБА_8 за ч.1 ст. 289 КК України від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 289 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вказану ухвалу скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в ухвалі, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий судовий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.
Свої доводи обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції щодо добровільності повідомлення ОСОБА_8 в поліцію про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом і повернення ним автомобіля потерпілому ОСОБА_10 не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду. Так, в судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 фактично був затриманий свідком ОСОБА_11 після того, як вчинив незаконне заволодіння автомобілем ВАЗ-2109 та допустив під час керування зіткнення з пожежним щитом, що змусило його зупинитися неподалік від місця вчинення злочину.
Обвинувачений ОСОБА_8 виявив нещирість у спілкуванні зі свідком ОСОБА_11 , що вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 був змушений припинити незаконно користуватися автомобілем, покинути автомобіль, яким незаконно заволодів, тобто вчинив зазначені дії не добровільно. Апелянт вказує на те, що автомобіль був повернутий потерпілому ОСОБА_10 працівниками поліції. Прокурор вважає, що порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 369, 284, 286, 288 КПК України перешкодило ухваленню судом законного та обґрунтованого судового рішення у формі обвинувального вироку щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності залишити без змін. Вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано під час судового розгляду невідкладно розглянув клопотання адвоката про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 , на підставі ч.4 ст.289 КК України та відповідно до ст. 369 КПК України виніс законне рішення ухвалу про звільнення його від кримінальної відповідальності.

В своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, посилаючись на те, що він раніше не судимий і ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, під час незаконного заволодіння транспортним засобом не було застосовано будь-яке насильство до потерпілого чи погроза такого насильства.

Також вказує, що він добровільно заявив про вчинене правоохоронним органам, автомобіль ВАЗ 2109 р/н НОМЕР_1 був повернутий ним потерпілому ОСОБА_12 та він повністю відшкодував потерпілому матеріальну та моральну шкоду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку потерпілого, який категорично заперечив вимоги апеляційної скарги та вказав на позитивні відомості щодо особистості ОСОБА_8 , відшкодування ним шкоди та відсутність претензій до останнього, заслухавши позиції обвинуваченого та його захисника, які висловили заперечення доводам та вимогам апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 03.07.2016 року приблизно о 2 годині, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, зайшов на не охоронювану територію бази відпочинку «Прибой», яка розташована за адресою: Запорізька область, Якимівський район, смт. Кирилівка, вул. Коса Федотова, 80, де за раптово виниклим умислом, направленим на незаконне заволодіння транспортним засобом, за допомогою невстановлених в ході досудового слідства ключів, відчинив кришку багажника автомобіля ВАЗ 2109, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який знаходиться в користуванні ОСОБА_10 , через який проник в середину автомобіля, де за допомогою вказаних ключів завів двигун та рушив з місця, проїхав по території бази відпочинку «Прибой», але не впорався з керуванням та допустив зіткнення автомобіля з пожежним щитом, спричинивши пошкодження автомобіля та при цьому завдавши матеріальної шкоди потерпілому в розмірі 9000 грн.
В судовому засіданні від обвинуваченого та його захисника надійшло клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ч.4 ст. 289 КК України.
За наслідками розгляду вказаного клопотання, суд його задовольнив, пославшись на те, що відповідно до ст. 44 КК України передбачено що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом.

Судова колегія цілком погоджується із висновками суду першої інстанції.
Так, звільнення від кримінальної відповідальності це реалізація державою в особі суду свого повноваження, відповідно до якого вона відмовляється при наявності підстав, передбачених КК України, від державного осуду особи, що вчинила злочин, а також від покладання на неї обмежень особистого, майнового або іншого характеру, передбачених законом за вчинення даного злочину.

Згідно ч.4 ст.289 КК України звільняється від кримінальної відповідальності судом особа, яка вперше вчинила дії, передбачені цією статтею (за винятком випадків незаконного заволодіння транспортним засобом із застосуванням насильства до потерпілого чи погрозою застосування такого насильства), але добровільно заявила про це правоохоронним органам, повернула транспортний засіб власнику і повністю відшкодувала завдані збитки.

Звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.289 КК України за сферою свого поширення є спеціальним видом звільнення, яке має наступні умови:

1) вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом вперше. Ця ознака має місце, коли: а) такі дії раніше ніколи не вчинялися; б) сплив строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за раніше вчинене незаконне заволодіння транспортним засобом; в) судимість у особи, яка була засуджена за ст. 289 КК України, погашена або знята;

2) під час незаконного заволодіння транспортним засобом не було застосовано будь-яке насильство до потерпілого чи погроза такого насильства;

3) добровільна заява про вчинене правоохоронним органам, тобто заява, зроблена за власною волею, незалежно від мотивів і не у зв`язку з тим, що про вчинене стало відомо правоохоронним органам;

4) повернення транспортного засобу власникові. Видається, що така умова буде виконана і в тому випадку, коли транспортний засіб повернуто законному користувачеві, якщо він був вилучений у нього;

5) повне відшкодування завданих збитків. Збитки можуть бути відшкодовані як винним, так і іншими особами.

За наявності сукупності вказаних умов звільнення від кримінальної відповідальності є обов`язковим і безумовним для суду.

Під час судового розгляду у суді першої інстанції встановлено, що:
- обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності;
- під час незаконного заволодіння транспортним засобом обвинуваченим не застосовувалось до потерпілого будь-яке насильство чи погроза такого насильства;
- зроблена ОСОБА_8 заява про вчинене кримінальне правопорушення є добровільною, тобто здійсненою за власною волею, що підтверджується показами свідка ОСОБА_11 , наданими в судовому засіданні, який пояснив, що ОСОБА_8 попросив його зателефонувати до поліції про вчинене ним кримінальне правопорушення, так як у нього не працював мобільний телефон. Ці самі обставини підтвердили потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_13
- автомобіль був повернутий потерпілому добровільно;
- завдані збитки обвинуваченим відшкодовані у повному обсязі, що підтверджено потерпілим у судовому засіданні суду першої інстанції, а також при апеляційному розгляді та квитанцією про перерахунок потерпілому коштів в рахунок погашення матеріальної та моральної шкоди (а.с.58).
Отже, ОСОБА_8 з наведених вище підстав підпадає під дію положення ч. 4 ст. 289 КК України.

Твердження прокурора в апеляційній скарзі, що висновки суду першої інстанції щодо добровільності повідомлення ОСОБА_8 в поліцію про вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом не підтверджується доказами, спростовується показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які чітко у судовому засіданні зазначили, що ОСОБА_8 добровільно, за власною волею просив зателефонувати у поліцію, так як у нього не працював мобільний телефон та просив викликати працівників поліції на місце скоєння кримінального правопорушення.
На думку судової колегії, прокурор обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги більше уваги приділив моменту недобровільного припинення скоєння кримінального правопорушення, у той час як в контексті ч.4 ст.289 КК України має значення саме добровільність заяви про скоєне, а не припинення злочинних дій.
Посилання в апеляційній скарзі на не добровільне повернення автомобіля також спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що автомобіль після його зіткнення з огорожею весь час знаходився на базі відпочинку і фактично перебував у користуванні обвинуваченого лише до вказаного моменту. Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що автомобіль 03.07.2016 року (в день скоєння кримінального правопорушення) був визнаний речовим доказом і в цей же день переданий на зберігання потерпілому. Вказаний механізм вилучення транспортного засобу та повернення його ОСОБА_10 не суперечить вимогам КПК України, тому в даному випадку при встановлених судом обставинах виключався факт безпосередньої передачі ОСОБА_8 автомобіля потерпілому. При цьому колегія суддів звертає увагу на факт того, що ОСОБА_8 не покидав місце скоєння злочину, де перебував, чекаючи приїзду працівників поліції.
Також, непереконливими є твердження прокурора в апеляційній скарзі щодо порушення судом вимог ст. 369 КПК України в частині того, що в оскаржуваній ухвалі обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, тобто обвинувачення, висунуте останньому вирішено судом по суті, хоча якщо суд вирішує обвинувачення по суті, таке рішення викладається у формі вироку.

Суд відповідно до положень кримінального закону, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності обов`язково повинен з`ясувати чи вчинила особа інкримінований їй злочин, що і зробив суд першої інстанції, а питання звільнення особи від кримінальної відповідальності вирішується у вигляді оформлення процесуального документу - ухвали.

Дослідженні матеріали кримінального провадження засвідчують дотримання районним судом вимог ст. ст. 286, 288 КПК України щодо порядку звільнення від кримінальної відповідальності та розгляду цього питання.

Таким чином, судом без порушень норм матеріального та процесуального закону було встановлено сукупність умов для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст.289 К України і прийнято законне рішення, з яким погоджується апеляційний суд, а тому вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли свого підтвердження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу Якимівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2016 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст. 289 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня оголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4