Справа № 588/352/17
№ провадження 1-кп/588/85/17
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2017 року Тростянецький районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Тростянці кримінальне провадження відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Суми, громадянки України, з професійно-технічною освітою, одруженої, пенсіонерки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

представників потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин. Так, 28-29 серпня 2015 року ОСОБА_5 разом із чоловіком ОСОБА_9 , 1942 року народження, прибули з м.Донецьк до м.Тростянець Сумської області, де стали проживати за адресою: АДРЕСА_3 . 31 серпня 2015 року ОСОБА_5 разом із ОСОБА_9 звернулися до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, подали заяви на відповідному бланку, на підстави яких були взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції.

31 серпня 2015 року ОСОБА_5 в Управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації, власноручно, на відповідному бланку склала заяву для призначення адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначила, що у будь-кого з членів сім`ї у володінні житлові приміщення, транспортні засоби та кошти на депозитних банківських рахунках, відсутні. Згідно з указаною заявою ОСОБА_5 зобов`язалась повідомити управління про зміну обставин, які можуть вплинути на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Головний спеціаліст відділу соціально-трудових відносин по роботі з сім`ями та контролю Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації ОСОБА_10 , відповідним чином роз`яснила ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , що однією з підстав, які впливають на призначення грошової допомоги, є придбання житла, про що вони зобов`язані повідомити управління.

На підставі поданої заяви рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 4 вересня 2015 року, сім`ї ОСОБА_11 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , призначено щомісячну допомогу в розмірі 1833 грн., з 31.08.2015 по 28.02.2016, яка щомісяця єдиним платежем перераховувалась на рахунок ОСОБА_5 , як уповноваженому представнику сім`ї відповідно до пункту 3 Порядку про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за №505.

ОСОБА_5 достовірно знала про те, що відповідно до пункту 6 зазначеного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, та усвідомлювала, що вона не має права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки разом з ОСОБА_9 мала у власності з 29 вересня 2015 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , про що не повідомила Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області.

В подальшому відповідно до пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 02 березня 2016 року, перебуваючи у приміщенні Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації, маючи злочинний намір направлений на заволодіння, шляхом обману, державними коштами у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, переслідуючи корисливу мету, власноруч, заповнила заяву для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, до якої умисно, з корисливих намірів, внесла недостовірні дані щодо відсутності у будь-кого з членів сім`ї у власності житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, районах проведення антитерористичної операції та населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Після чого, ОСОБА_5 , продовжуючи свій злочинний намір, умисно подала дану заяву до Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області, на підставі якої рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 02 березня 2016 року, сім`ї ОСОБА_11 , в особі ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , призначено щомісячну допомогу в розмірі 1958 грн. на період з 02.03.2016 по 28.08.2016, яка щомісяця єдиним платежем перераховувалась на рахунок ОСОБА_5 , як уповноваженому представнику сім`ї.

Таким чином, ОСОБА_5 згідно з пред`явленим обвинуваченням незаконно заволоділа, шляхом обману грошовими коштами, нарахованими та виплаченими Управлінням соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області як адресна допомога особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, за період з 02.03.2016 по 28.08.2016 в сумі 11713,93 грн., чим заподіяла збитки державі в особі Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області на указану суму.

Указані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 1 статті 190 КК України, тобто як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Суд, всебічно дослідивши обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про те, що пред`явлене обвинувачення не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не доведено наявність у діях обвинуваченої складу інкримінованого кримінального правопорушення, виходячи з таких мотивів.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 за пред`явленим їй обвинуваченням за частиною 1 статті 190 КК України винною себе не визнала. Своє невизнання вини обґрунтовувала тим, що у неї не було умислу на вчинення шахрайських дій, не вважала, що шляхом обману заволоділа державними коштами. Допомогу їй з чоловіком виплатила держава, а відповідні особи управління соціального захисту мали контролювати обґрунтованість виплати. ОСОБА_5 повідомила, що з чоловіком, будучи особами похилого віку під обстрілами вимушені були виїжджати з м.Донецьк. Приїхали у м.Тростянець наприкінці серпня 2015 року у сильно схвильованому стані, розраховували на захист від держави, але такого захисту не отримали і через порушене кримінальне провадження до цього часу обвинувачена відчуває сильні моральні страждання та нелюдське ставлення. ОСОБА_5 повідомила, що приїхавши до м.Тростянець з чоловіком ОСОБА_9 , зупинились тимчасово у знайомих по вул. 40 років Жовтня. На час приїзду у м.Тростянець не мали у власності житла на території України, яка не є окупованою. Проживши менше місяця по АДРЕСА_4 , з чоловіком перейшли жити у будинок в селі Олексине, який в подальшому придбали. ОСОБА_5 вказала, що вперше звернулись з чоловіком до управління соціального захисту населення 31.08.2015 року і в цей же день обвинувачена подала заяву про виплату допомоги на покриття витрат на проживання, яку власноручно заповнювала, вказала, щоб на неї була оформлена виплата, оскільки чоловік напередодні переніс інсульт через військові дії у м.Донецьк. Чоловік будучи хворим, доручив їй все заповнювати і писати самостійно. Під час заповнення ОСОБА_5 заяв був присутній її чоловік, а працівник управління соціального захисту населення ОСОБА_10 давала бланки, проте в той день вона була заклопотана, багато було людей, питала при заповненні ОСОБА_5 заяви чи є в їх родини гроші, автомобіль, квартира, роз`яснювала, що заповнюйте заяву, якщо щось незрозуміло, питайте. При заповненні заяви, зміст її обвинувачена не читала, довіряла державі, була у тяжкому психологічному стані, після тривалий безсонних ночей під час вибухів у м.Донецьк, а тому не вчитувалась, хто має право на цю допомогу, заповнювала за наявним в управлінні зразком, де у відповідних рядках було вказано «ні».Обвинувачена не заперечила, що до подання другої заяви до управління за договором купівлі продажу її сім`єю було придбано у власність будинок в с. Олексине, який за твердженням останньої був непридатний для проживання, а тому обвинувачена, не вважаючи цей будинок житлом, не повідомляла управління про його придбання. ОСОБА_5 вважала, що держава повинна була допомагати тим, у кого немає нормальних умов проживання.
Напередодні другого заповнення заяви про надання адресної допомоги для покриття витрат на проживання, спеціалістом управління соціального захисту населення ОСОБА_10 було повідомлено ОСОБА_5 про здійснення перевірки, під час якої у багатьох виявлено помилки та розбіжності, але за словами ОСОБА_10 відносно її родини порушень не виявлено, остання зазначила:«Левентови, у вас все нормально». До цього ОСОБА_10 попереджала про можливі перевірки. Тому, ураховуючи те, що указана особа повідомила, що після перевірки відносно їх родини порушень не виявлено, обвинувачена вирішила, що все вони зробили правильно і повторно заповнюючи заяву також переписала її зі зразка, не вчитуючись в її зміст. ОСОБА_5 не заперечила, що суми допомоги на неї та чоловіка щомісячно надходили на її картку, сума не накопичувалась, сплачувались за ці кошти комунальні послуги. Обвинувачена вказала, що зі змістом постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за №505 вона не знайома і її вимоги ОСОБА_10 детально не роз`яснювала. ОСОБА_5 вказала, що не може відтворити зміст заповненої нею заяви, це був бланк на двох аркушах. Пам`ятає, що вказувала свої персональні дані та адресу проживання - АДРЕСА_2 , що є також адресою, за якою було придбано житловий будинок. Вказавши свідомо управлінню цю адресу, обвинувачена вважала, що управління соціального захисту населення мало провести відповідну фактичну і документальну перевірку, на яку весь час обвинувачена і очікувала, як на «пильне око держави», оскільки спеціалісти управління для цього і призначені, щоб контролювати виплату державних коштів. Умислу приховувати від управління соціального захисту придбаний будинок не мала. Під час випадкової зустрічі у місті ОСОБА_5 з ОСОБА_10 остання повідомила, що виплата адресної допомоги була припинена через виявлене порушення.Обвинувачена зазначила, що за будинок вона з чоловіком не розрахувалась одразу з продавцем, оскільки не було коштів домовились про те, що виплатять 10 тис. грн. одразу, а решту протягом року і все виплатили у липні 2016 року. До виплати всіх коштів на будинок попередній власниці, яка залишилася зареєстрованою за указаною адресою, обвинувачена не вважала, що будинок перейшов у власність до неї та чоловіка.
Обвинувачена посилалась на те, що не вважає, що вчинила будь-який злочин, жодного умислу на заволодіння державними коштами обманним шляхом не мала. Вважала, що управління соціального захисту населення у випадку безпідставної виплати допомоги мало звернутись до суду з позовом, і не повинно було звертатись із заявою до поліції, де з нею слідчий поводився як із злочинцем, брав відбитки пальців, незважаючи на її вік, тиснув на неї, залякував, що якщо не буде відповідати на питання, у неї заберуть будинок.
В обґрунтування пред`явленого обвинувачення сторона обвинувачення посилалась на показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та письмові докази.

Так, допитана як свідок сторони обвинувачення головний спеціаліст відділу соціально-трудових відносин по роботі з сім`ями та контролю ОСОБА_10 пояснила суду, що працює на указаній посаді в Управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області з жовтня 2014 року, в її посадові обов`язки, в тому числі, входить здійснення прийом та облік внутрішньо переміщених осіб, підготовка заяв на призначення адресної допомоги, видача гуманітарної допомоги. ОСОБА_5 та ОСОБА_9 31.08.2015 року звернулись до управління з питання надання їм допомоги як внутрішньо переміщеним особам. Обвинувачена виявила бажання бути представником родини. Відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, ОСОБА_5 повинна була надати: копію паспорту зі штампом реєстрації місця проживання, коду, заповнену заяву про взяття на облік до управління, заяву про призначення щомісячної адресної допомоги у тому числі на проживання та оплату житлово-комунальних послуг.При цьому всім роз`яснювали, що у разі відкриття депозиту, придбання автомобіля, квартири, це мало бути повідомлено управлінню, після чого виплата допомоги припинялась.

Після спливу 06 місяців з моменту призначення допомоги ОСОБА_5 вдруге звернулася з питання призначення указаної допомоги.При цьому першого разу ОСОБА_5 було детально роз`яснено умови при яких указаний вид допомоги не надається, з`ясовано інформацію в тому числі про відсутність у власності житла у неї та у членів її родини, попереджено про можливу перевірку, і що дані треба зазначати достовірно, щоб потім не повертати кошти. ОСОБА_10 вказала, що через те, що пройшло багато часу і було багато заявників не пам`ятає як повторно ОСОБА_5 зверталась до управління, де і яким чином заповнювала заяву. ОСОБА_5 після зміни фактичного проживання з АДРЕСА_4 на АДРЕСА_2 повідомила управління, подавши відповідну заяву, і ці відомості були внесені до бази даних. Перевірка інформації щодо зміни проживання ОСОБА_5 проводилася соціальним інспектором, який є працівником управління, також у телефонному режимі з представниками сільської ради, місце проживання було підтверджено.

До перевірки органами фінансового контролю обґрунтованості виплат перед призначенням допомоги управлінням перевірка не здійснювалась, довіряли даним, які повідомляли заявники, перевіряли лише через сільські ради. ОСОБА_10 вказала, що на неї не було покладено обов`язку здійснювати будь-яку перевірку, багато дуже роботи, працівників не вистачає. В управлінні є спеціаліст, який має доступ до реєстру речових прав на нерухоме майно, але на той час коли призначалась обвинуваченій допомога, управління дані указані в заяві не перевіряло, це на думку не спадало. Лише після перевірки органом фінансового контролю та виявлення безпідставних виплат почали проводити такі попередні перевірки.

У вересні 2016 року під час перевірки у межах верифікації по Україні було виявлено, що Левентови стали на облік 31.08.2015 року, а наприкінці вересня 2015 року уже придбали будинок. В подальшому було припинено нарахування ОСОБА_5 указаної допомоги. До управління після припинення виплати приходив ОСОБА_9 , якому було роз`яснено, що кошти отримані їм потрібно повернути.

Допитаний як свідок сторони обвинувачення ОСОБА_9 пояснив суду, що є чоловіком обвинуваченої. З м.Донецьк приїхав разом з дружиною ОСОБА_5 у м.Тростянець 29 серпня 2015 року у зв`язку з військовими діями. Близько двох тижнів проживали у знайомих в м.Тростянець. На той час на неокупованій території України у власності житла не мали. Разом з дружиною звернулися до управління соціального захисту населення для отримання довідки про те, що вони є «переселенцями». Оскільки після інсульту він був у неадекватному стані, документи заповнювала дружина, а він був поряд. Також в управлінні оформлювали допомогу на оплату комунальних послуг. При заповненні документів консультації надавала ОСОБА_10 . Після спливу шести місяців, разом з дружиною повторно звернулися до управління, дружина знову заповнила заяву про продовження отримання щомісячної адресної допомоги, спеціаліст ОСОБА_10 знов повторно надавала рекомендації щодо заповнення, попереджала, що комісія їх може перевірити.

До повторного звернення за продовженням виплати допомоги, вони разом з дружиною вирішили придбати житловий будинок у с.Олексине, про що уклали договір купівлі - продажу. Про зміну адреси проживання з міста Тростянця до с.Олексине повідомили управління соціального захисту. Проте, ні він, ні дружина не повідомляли управління про придбання будинку, оскільки вважав, що ОСОБА_10 має це контролювати. Крім того, не повідомили управління, оскільки за будинок були неповністю сплачені кошти попередньому власнику. Крім того, спеціаліст управління ОСОБА_10 при повторному поданні заяви на виплату допомоги завірила його та дружину про те, що у їх сім`ї порушень немає, вони надійні люди. При заповненні заяви ОСОБА_10 все роз`яснювала дружині, вказувала як що треба заповнювати, все залежало від неї. Після припинення виплати допомоги їм роз`яснили, що це відбулось у зв`язку з придбанням ними будинку. По телефону ОСОБА_10 повідомила, що необхідність повернення коштів виплачених їм. Коштів не повернули, чекають на рішення суду. ОСОБА_9 вказав, що за отримані в якості допомоги кошти вони нічого не придбавали, ніяким чином за рахунок них не збагатились, а будинок придбали за рахунок пенсії, яка протягом року не виплачувалась йому, через те, що він був зареєстрований на окупованій території. ОСОБА_9 вважав, що жодних шахрайських дій вони не вчинили, нікого не обманули, раніше ніколи до кримінальної відповідальності не притягались, з поліцією ніколи не стикались.

Крім показань указаних свідків, сторона обвинувачення посилалась на такі матеріали як на письмові докази:
-Заява управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області від 20.01.2017 № 03-09/245, якою Тростянецьке відділення поліції Охтирського відділу поліції ГУНП в Сумській області було повідомлено про факт надміру виплачених коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_9 щомісячної адресної допомоги у зв`язку з прихованням та повідомленням неправдивих відомостей, які впливають на призначення та виплати допомог (а.с.56-57);
- Копія заяви ОСОБА_9 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції від 31.08.2015 року (а.с.58);
-Копія заяви ОСОБА_5 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції від 31.08.2015 року (а.с.59);
-Три копії довідки від 31.08.2015 та від 16.11.2015 року № 5916/000545, видані ОСОБА_5 про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції (а.с.60-62);
-Три копії довідки від 31.08.2015 та від 16.11.2015 року № 5916/000544, видані ОСОБА_9 про взяття його на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції (а.с.63-65);
-Копія заяви ОСОБА_5 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 31.08.2015 (а.с.66);
-Копія рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 04.09.2015, яка призначена представнику сім`ї ОСОБА_5 в загальній сумі 1833 грн. (а.с.67);
-Копії заяв ОСОБА_5 та ОСОБА_9 від 02.03.2016 року про продовження терміну дії довідок від 16.11.2015 року № 5916/000544 та від 16.11.2015 року № 5916/000545 (а.с.68);
-Копія заяви ОСОБА_5 про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються переміщується з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 02.03.2016 (а.с.69);
-Копія рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 02.03.2016, яка призначена представнику сім`ї ОСОБА_5 в загальній сумі 1958 грн. (а.с.67);
-Копія Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 68519047 від 20.09.2016 року (а.с.71,72);
-Копія витягу з рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 23.09.2016 року про припинення ОСОБА_9 та ОСОБА_5 державної адресної допомоги (а.с.73);
-Копія звернення ОСОБА_9 від 31.10.2016 до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області та копія відповіді управління від 17.11.2016 року № 05-14/3440 на указане звернення про підстави повернення виплаченої допомоги (а.с.74);
-Копія звернення ОСОБА_9 від 22.11.2016 року до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області про спосіб повернення коштів та копія листа управління від 24.11.2016 року з реквізитами рахунку, на які необхідно повернути кошти (а.с.75);
-Копія звернення ОСОБА_9 від 15.12.2016 року до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області (а.с.77);
-Довідки управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації від 22.02.2017 № 04-14/144, 04-14/145,04-14/145,04-14/146 про переплату ОСОБА_5 допомоги переміщеним особам на проживання (а.с.78-81);
-Лист приватного нотаріуса ОСОБА_12 від 15.02.2017 № 09/01-16 з доданими копіями заяви ОСОБА_5 від 29.09.2015 року про згоду на купівлю чоловіком ОСОБА_9 житлового будинку та копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 29.09.2015 року по АДРЕСА_2 (а.с.91-98).
Під час судового розгляду захисник обвинуваченої просив визнати недопустимими на підставі статей 86, 87, частини 3 статті 89 КПК України матеріали поданих стороною обвинувачення (заяви обвинуваченої та її чоловіка до управління соціального захисту населення), оскільки слідчим документи не було зібрано у порядку статті 93 КПК України, матеріали від управління соціального захисту слідчим не отримувались на стадії досудового розслідування, їх не було оглянуто за статтею 100 КПК України, оригінали не вилучались, їм не було надано статус речових доказів (а.с.144).
Оцінюючи указані доводи сторони захисту, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатись суд при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження № 0000034 було зареєстровано 20.01.2017 року за заявою управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації Сумської області(а.с.54).
Управлінням соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації при зверненні до Тростянецького відділення поліції ГУНП в Сумській області було надано копії документів, які стосувались взяття обвинуваченої та її чоловіка на облік як внутрішньо переміщених осіб, їх заяв, довідок та рішень управління про призначення, продовження виплати та припинення виплати ОСОБА_11 адресної допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг (а.с.56-81). Додані до заяви копії документів були засвідчені без дотримання вимог п. 5.27 ДСТУ 4163-2003, оскільки не містили дати їх засвідчення, прізвища, ініціалів особи, яка засвідчила копію. Цій обставині слідчим не було надано відповідну оцінку.
Відповідно до частини 2 статті 56 КПК України, частини 2 статті 60 КПК України заявник має право подавати на підтвердження своєї заяви речі і документи.
Разом з тим, згідно із частиною 2 статті 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Оскільки копії документів надавались заявником ще до початку досудового розслідування та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий мав вчинити дії щодо збирання доказів у спосіб, передбачений частиною 2 статті 93 КПК України, тобто шляхом вчинення відповідних процесуальних дій, з метою подальшої фіксації отриманих доказів, що є важливим елементом процесу збирання доказів і полягає у складанні з метою фіксації слідчим протоколів, застосуванні технічних засобів, виготовлення фототаблиць, схем, зліпків тощо. Лише після вчинення указаних процесуальних дій доказ вважається сформованим.
В указаний спосіб після початку досудового розслідування слідчий у цьому кримінальному провадженні мав зібрати письмові докази, у тому числі ті, які були надані заявником у виді неналежно засвідчених копій до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Відповідно до частини 2 статті 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Таким чином, виходячи зі змісту частини 2 статті 84 КПК, частини 2 статті 93 КПК України за загальним правилом процесуальним джерелом доказів є документ, а не його копія, а слідчий здійснює збирання документів, а не їх копій.
Як установлено судом слідчим не були отримані оригінали відповідних документів з управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації, на підставі яких була призначена та виплачена ОСОБА_5 адресна допомога на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також у приватного нотаріуса ОСОБА_12 у встановленому КПК України порядку (шляхом витребування оригіналів чи отримання тимчасового доступу до них з можливістю вилучення, чи шляхом проведення обшуку). Такі оригінали документів як речові докази, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, не були оглянуті та докладно описані слідчим у протоколі огляду всупереч вимогам частини 2 статті 100 КПК України.
На переконання суду оригінали документів, які зберігаються в управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації, на підставі яких була призначена та виплачена ОСОБА_5 адресна допомога на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, а також оригінал договору купівлі-продажу будинку у с.Олексине, мають значення речових доказів відповідно до частини 2 статті 98 КПК України, оскільки значимі не лише за змістом, а й зовнішнім виглядом, місцем, часом їх складення, вони не можуть бути замінені, є унікальними.
З реєстру матеріалів досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні вбачається, що слідчими було проведено лише допити, будь-яких слідчих чи інших процесуальних дій, у тому числі щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження не здійснювалось з метою збирання та фіксації письмових доказів (а.с.5).
Доказів, які б указували на неможливість вилучення оригіналів документів стороною обвинувачення надано не було. Під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження слід керуватись первинними доказами.
Згідно з частин 1 та 3 статті 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Випадки, коли для підтвердження змісту документа можуть бути визнані допустимими й інші відомості, ніж оригінал документу, передбачені частиною 5 статті 99 КПК України.
Документ набуває доказового значення за умови, що він одержаний із дотриманням процесуальної форми, встановленої законом. Для визнання документів доказами у кримінальному провадженні необхідно перевірити та оцінити: їх процесуальну форму з точки зору належного суб`єкта, правомочного проводити процесуальні дії, спрямовані на отримання відповідних доказів; належність джерела відомостей, що становлять зміст документів; належність процесуальних дій, які проводяться для отримання доказів; порядок проведення процесуальних дій, що застосовувались як засоби отримання документів.
За таких обставин, надання у цьому провадженні стороною обвинувачення суду лише копій документів, які мають значення речових доказів, більшість яких надана заявником до початку досудового розслідування кримінального правопорушення і ненадання їх оригіналів без належних на те підстав, що передбачені частиною 5 статті 99 КПК України, які мали бути зібрані та зафіксовані відповідно до частин 2 статті 93 та 100 КПК України, вказує на те, що такі копії документів не мають доказового значення, а тому їх не можна вважати процесуальним джерелом доказів у цьому кримінальному провадженні (а.с.56-81, 92-98).
Указаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 24.03.2016 року № 5-1255км16, від 25.02.2016 у справі № 5-1200км16.
З огляду на викладене, суд не може взяти надані стороною обвинувачення копії документів (а.с.56-81, 92-98) як доказ вчинення кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_5 .
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи (частини 2, 4 статті 17 КПК України).
Склад кримінального правопорушення утворюють об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона.
Кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 190 КК України, характеризуються умисною формою вини у формі прямого умислу та корисливим мотивом.
Аналізуючи показання надані суду ОСОБА_5 та свідками сторони обвинувачення, суд дійшов висновку про те, що указані докази у сукупності не доводять наявність суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України у вчинення якого обвинувачується ОСОБА_5 , що обґрунтовується таким.
З показань обвинуваченої та її чоловіка ОСОБА_9 установлено, що при повторному зверненні до управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації 02.03.2016 року заповнення заяви для продовження виплати адресної допомоги на покриття витрат на проживання здійснювала ОСОБА_5 , керуючись роз`ясненнями, які надавала спеціаліст ОСОБА_10 , та яка запевнила їх, що перевірка їх даних була проведена, і що порушень не установлено. Обвинувачена стверджувала, що саме з огляду на те, що представник державного органу запевнила, що будь-яких порушень немає, вона, не пам`ятаючи як саме заповнюється заява, отримавши від ОСОБА_10 першу заяву автоматично перенесла до повторної заяви від 02.03.2016 року всі дані, не читаючи її змісту. При цьому указане не спростовано свідком ОСОБА_10 , яка повідомила, що не пам`ятає обставин подання Левентовими повторно заяви для продовження виплати адресної допомоги на покриття витрат для проживання, через те, що пройшло багато часу і багато внутрішньо переміщених осіб перебуває на обліку в управлінні.
Суд також враховує, що і обвинувачена, і свідки під час допиту зазначили про те, що ОСОБА_5 після зміни разом з чоловіком місця фактичного проживання з м.Тростянець до с.Олексине повідомляла управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації про зміну адреси фактичного проживання, що вказує на те, що обвинувачена не приховувала відомостей про своє житло.
Свідок ОСОБА_10 підтвердила, що при призначенні адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, продовженні її виплати, достовірність відомостей, зазначених у заяві управлінням не перевірялась на той час, довіряли заявникам, але зараз така перевірка проводиться. ОСОБА_10 та представник потерпілого ОСОБА_8 у своїх поясненнях підтвердили, що на час звернення Левентових із заявою відповідний працівник управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації ОСОБА_13 мав доступ до Реєстру речових прав на нерухоме майно, за допомогою якого лише після отриманого завдання з вищого органу, якому управління підпорядковується, використали указаний Реєстр, у результаті чого лише 20.09.2016 року було установлено факт придбання Левентовими у вересні 2015 року житлового будинку у с.Олексине.
При цьому такі повноваження з проведення перевірки, яка на цей час згідно з показаннями ОСОБА_10 та представника потерпілого ОСОБА_8 проводиться постійно, передбачені пунктом 10 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року №505, згідно з якимуповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Отже, указане на переконання суду доводить, що вчасна (перед продовженням виплати обвинуваченій адресної допомоги) та в належний спосіб перевірка управлінням соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації відомостей, зазначених обвинуваченою у заяві від 02.03.2016 року, виключила б будь-яку виплату коштів, що свідчить про те, що дії ОСОБА_5 неможна вважати ефективними в аспекті успішного заволодіння чужим майном через те, що не було добросовісності з боку органу, який відповідає за розпорядження бюджетним коштами.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій в рішенні у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року (заява №29979/04), викладеній у пунктах 70-71, Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Потреба виправити минулу «помилку» неповинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
За таких обставин, ураховуючи вік обвинуваченої на час вчиненого діяння 66 років, життєві обставини, в яких опинились вони з чоловіком після пережитих військових дій у м.Донецьк, їх очевидно незадовільний емоційно-психологічний стан через втрату соціальних зв`язків, майна, суд вважає, що обвинувачена обґрунтовано при зверненні за отриманням соціальної виплати покладалась на добросовісність дій державного органу, який мав сумлінно перед призначенням виплати перевірити подані нею відомості і який, як установлено судом, мав таку можливість шляхом отримання інформаційної довідки із Реєстру речових прав на нерухоме майно, але реалізував таку можливість лише після виплати обвинуваченій допомоги.
Стороною обвинувачення не спростовано твердження обвинуваченої належними доказами, зокрема письмовими, що вона була обізнана із усіма вимогами Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 та про те, що вона усвідомлювала, що не має права на отримання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки разом з ОСОБА_9 мала у власності з 29 вересня 2015 року домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .
За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази прямого умислу та корисливого мотиву ОСОБА_5 стороною обвинувачення не доведено.
Слід також зазначити, що відповідно до пункту 11 Порядку,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Отже, указаний Порядок передбачає, що у разі недобросовісності з боку уповноваженого представника сім`ї, останньому спочатку пропонується повернути кошти добровільно, а в разі відмови такі суми стягуються в судовому порядку.
Таким чином, дії ОСОБА_5 , з урахуванням положень пункту 11 Порядку, не передбачені кримінальним законом як злочин, через відсутність всіх елементів складу злочину та відповідного рівня суспільної небезпеки, що притаманний злочинам, а тому на переконання суду такі дії слід кваліфікувати як цивільний делікт, оскільки відносини у сфері нарахування та виплати матеріального забезпечення внутрішньо переміщеним особам за своїм змістом є цивільно-правовими, і спори, яківиникають із цих правовідносин, підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.
Указаний висновок відповідає правовій позиції, викладеній в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2014 року у справі № 5-2065км14.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
За таких обставин, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні ОСОБА_14 є склад кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України, суд вважає за необхідне виправдати обвинувачену.
Управлінням соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації у кримінальному провадженні подано цивільний позов, який було прийнято судом для спільного розгляду разом з обвинувальним актом. У позові цивільний позивач просить стягнути з ОСОБА_5 на користь управління матеріальну шкоду у розмірі 11713,93 грн.
Оскільки ОСОБА_5 підлягає виправданню за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, на підставі частини 3 статті 129 КПК України цивільний позов потерпілого підлягає залишенню без розгляду, що не позбавляє управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації звернутись з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства.
Речові докази та процесуальні витрати0 відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались
На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 368-374, 392, 395 КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_15 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 190 КК України та виправдати на підставі пункту 3 частини 1 статті 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.
Цивільний позов Управління соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації про стягнення матеріальної шкоди залишити без розгляду.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до апеляційного суду Сумської області через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.
Суддя ОСОБА_1