У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

№ 336/7159/17

№ 1в/336/241/2018

30 січня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про зняття судимості, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського районного суду м. Запорожжя із клопотанням, за яким просить суд зняти судимість за вироком Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 12.03.2001 року.

У судовому засіданні засуджений наполіг на заявленому клопотанні, а прокурор заперечив, вказуючи на те, що чинний КК України забороняє достроково знімати судимість за умисні особливо тяжкі злочини.

Вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши клопотання та перевіривши доводи засудженого матеріалами справи, суд вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Так, після відбуття покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі суд, який ухвалив вирок, має право розглянути питання про зняття судимості з цієї особи за її клопотанням (ст. 538 КПК України).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щоОСОБА_4 було засуджено 12.03.2001 року вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя за ст. 94 КК України в ред. 1960 року, із застосуванням ч.3 ст. 42 КК України в ред. 1960 року, до позбавлення волі строком на 12 років зі стягненням штрафу в сумі 400 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КК України якщо особа після відбуття покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довела своє виправлення, то суд може зняти з неї судимість до закінчення строків, зазначених у ст. 89 цього Кодексу.
Натомість, частина 2 названої статті передбачає, що зняття судимості до закінчення строків, зазначених у статті 89 цього Кодексу, не допускається у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини.
Особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості (ч.1 ст. 88 КК України).
Як вбачається із матеріалів справи вирок Шевченківського районного суду м. Запорожжя від 12.03.2001 року набрав законної сили 19.03.2001 року.

Отже, ОСОБА_4 вважається таким, що має судимість, з 19.03.2001 року.
Частина 5 ст. 55 КК України в ред. 1960 року передбачає, що якщо засуджений до позбавлення волі після відбуття ним покарання зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення, то за клопотанням громадських організацій або трудового колективу суд може зняти з нього судимість до скінчення зазначених у цій статті строків.

Частина 2 ст. 89 КК України, що набрав чинності з 01.09.2001 року, погіршила становище ОСОБА_4 , оскільки встановила заборону зняття судимості у випадках засудження за умисні тяжкі та особливо тяжкі, а також корупційні злочини, що й стосується злочину, передбаченого ст. 94 КК України в ред. 1960 року, за який й було засуджено ОСОБА_4 .
При цьому, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі (ч.2 ст. 5 КК України).
Зважаючи на викладене, при розгляді заявленого клопотання положення частини 2 ст. 89 КК України застосуванню не підлягають, як і положення ч.3 ст. 89 КК України щодо закінчення не менш як половини строку погашення судимості, чого не передбачалося у ст. 55 КК України в ред. 1960 року, відповідно до положень якої якщо засуджений до позбавлення волі після відбуття ним покарання зразковою поведінкою і чесним ставленням до праці довів своє виправлення, то за клопотанням громадських організацій або трудового колективу суд може зняти з нього судимість до скінчення зазначених у цій статті строків.

Згідно п.9 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за особливо тяжкий злочин (ст. 94 КК України в ред. 1960 року), якщо вони протягом восьми років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Із довідки про звільнення засудженого слідує, що ОСОБА_4 був звільнений з місць позбавлення волі після відбуття строку покарання 27 січня 2012 року.
Отже, ОСОБА_4 і натепер вважається таким, що має судимість.
За його твердженнями, які у судовому засіданні спростовані не були, після звільнення з місць позбавлення волі, нових злочинів та правопорушень ОСОБА_4 не вчинював.
При цьому, із трудової книжки засудженого вбачається, що він у 2012 році працював формовщиком на ТОВ «Запорізький сталеливарний завод», був звільнений за власним бажанням.
З березня 2012 року ОСОБА_4 перебуває на обліку у КУ «Запорізький протитуберкульозний диспансер № 4». Засудженому безстроково була встановлена третя група інвалідності, за лікарським висновком йому протипоказана праця з фізичними навантаженнями, тривалим перебуванням на ногах.
Отже, твердження засудженого про неможливість подальшого продовження праці через погіршення стану здоров`я знайшли своє об`єктивне підтвердження, у зв`язку із чим суд може констатувати чесне ставлення ОСОБА_4 до праці.

Крім того, 22 квітня 2017 року засуджений зареєстрував шлюб із громадянкою України ОСОБА_5 , він має місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку, де постійно проживає із родиною (дружиною та неповнолітніми синами) та позитивно характеризується головою квартального комітету.
З викладеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 , засуджений до позбавлення волі, після відбуття ним покарання зразковою поведінкою та чесним ставленням до праці довів своє виправлення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 318-380, 538, 539 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:

Зняти достроково судимість з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого12.03.2001 року вироком Шевченківського районного суду м. Запорожжя за ст. 94 КК України в ред. 1960 року, із застосуванням ч.3 ст. 42 КК України в ред. 1960 року, до позбавлення волі строком на 12 років зі стягненням штрафу в сумі 400 гривень.

Ця ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1

30.01.18