Справа № 445/177/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 січня 2018 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Золочів Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, раніше засудженого вироком Золочівського районного суду Львівської області від 21.11.2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання із випробуванням на строк один рік та шість місяців,
у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачено ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, -
ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 05 серпня 2016 року, на автобусній зупинці, яка знаходиться за адресою: Львівська область, м. Золочів, вул. Бродівська, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, шляхом обману ОСОБА_6 , під приводом повернення останньому раніше викраденого невідомими особами електроінструмента, та зловживаючи довірою ОСОБА_6 , заволодів грошовими коштами останнього у сумі 2600,00 грн., які він передав ОСОБА_4 з метою повернення раніше викрадених у нього інструментів. ОСОБА_4 своїх зобов`язань не виконав, отримані кошти витратив на власні потреби, грошові кошти ОСОБА_6 не повернув.
Такі дії обвинуваченого, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою, вчинене повторно.
Окрім цього, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 06 січня 2017 року, близько 14 години 30 хвилин, він, будучи раніше судимий за майновий злочин, перебуваючи у торговому приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП ОСОБА_7 , що по АДРЕСА_2 , з метою крадіжки, шляхом вільного доступу, повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав акумулятор автомобільний марки «Іsta 6СТ-60А1», вартістю 1210,68 грн., належний ФОП ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на зазначену вище суму.
Окрім цього, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 27 липня 2017 року, близько 12 години 42 хвилин, він, будучи раніше судимий за майновий злочин, шляхом вільного доступу, перебуваючи у торговому приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ФОП ОСОБА_8 , що по АДРЕСА_3 , умисно, таємно, з корисливих мотивів та корисливою метою, скориставшись тим, що його ніхто не бачить, викрав з верхньої частини прилавка набір інструментів марки «INTERTOOL-ET-6108sp», вартістю 1059,00 грн., винісши його з приміщення магазину не розрахувавшись за нього, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 збитки на загальну суму 1059,00 грн.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 спочатку свою вину у вчиненні інкримінованих йому правопорушень не визнав, в подальшому визнав її частково, зокрема, в частині вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України по епізоду заволодіння коштами у потерпілого ОСОБА_6 , а також крадіжку набору інструментів в потерпілого ОСОБА_8 . В частині викрадення акумулятора у ФОП ОСОБА_7 , свою вину ОСОБА_4 заперечив. З приводу інкримінованих правопорушень, обвинувачений ОСОБА_4 надав показання лише щодо епізоду по викраденому у ФОП ОСОБА_7 акумулятора, зокрема вказав, що 06.01.2017 року він зустрівся із своїм знайомим ОСОБА_9 . В останнього були несправні запобіжники в автомобілі, а тому вони разом поїхали до автомагазину, з метою придбати нові запчастини. Окрім цього, ОСОБА_9 повідомляв його, що в належному йому автомобілі не справний також акумулятор. Прибувши до магазину авто товарів, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , він разом із ОСОБА_9 зайшов до магазину. Будучи в магазині, ОСОБА_9 підійшов до прилавку та спілкувався із продавцем, він же подумав, що ОСОБА_9 купляє акумулятор, а тому взяв такий та виніс за межі приміщення магазину, поклавши акумулятор до автомобіля. Одразу ж він повернувся до приміщення магазину, після цього вони з ОСОБА_9 вийшли з магазину. В подальшому, побачивши акумулятор, ОСОБА_9 повідомив його, що акумулятора він не купляв, зрозумівши, що сталось непорозуміння, він мав намір повернути акумулятор до магазину, однак не зробив цього, оскільки був період різдвяних свят, а тому магазин автомобільних товарів був зачинений. Оскільки акумулятор був важкий, він його залишив в ОСОБА_9 , який в подальшому вилучили працівники поліції. Щодо інших епізодів ОСОБА_4 вказав, що повністю визнає свою вину, просить його суворо не карати, врахувати, що він хворіє гепатитом, зазначає, що він усвідомив свою протиправну поведінку та бажає стати на шлях виправлення.
Незважаючи на часткове визнання своєї вини, факт вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України, підтверджується наступними доказами у справі.
По епізоду заволодіння коштами у потерпілого ОСОБА_6 :
показами потерпілого ОСОБА_6 , який в судовому засіданні надав показання, що попередньо невідомі особи у нього викрали електроінструменти. Його знайомий ОСОБА_10 , повідомив йому, що ОСОБА_4 може сприяти у поверненні викрадених інструментів. ОСОБА_4 він до того не знав та фактично познайомився із ним за рекомендацією ОСОБА_10 .. При зустрічі із ОСОБА_4 , останній повідомив йому, що може посприяти поверненню викрадених інструментів, при цьому свої послуги він оцінив в 5000,00 грн. Не маючи іншого вибору, враховуючи, що вартість інструментів була значно більшою, він погодився на пропозицію ОСОБА_4 та передав йому 2500,00 грн. та 100,00 грн., тобто в сукупності 2600,00 грн. Після отримання коштів ОСОБА_4 зволікав щодо вирішення питання у поверненні інструментів, пізніше почав ухилятись від зустрічей із ним, хоча такі обумовлювались в конкретному місці та чітко визначеній годині, в подальшому обвинувачений повністю ігнорував його телефонні дзвінки. Зрозумівши, що ОСОБА_4 його обманув, він звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів. Грошові кошти у розмірі 2600,00 грн. ОСОБА_4 йому повернув в лютому 2017 року, вже після того, як він звернувся із заявою до поліції.
показами свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні надав показання, що влітку 2016 року, за його рекомендацією, ОСОБА_6 познайомився та зустрічався із ОСОБА_4 , з метою вирішення питання щодо повернення ОСОБА_6 раніше викрадених у нього електроінструментів. Детально предмета їхньої розмови він не знає, однак ОСОБА_6 в подальшому до нього звертався, оскільки ОСОБА_4 не сприяв поверненню викрадених інструментів та ухилявся від контактів із ОСОБА_6 ;
вироком Золочівського районного суду Львівської області від 21.11.2016 року, з якого вбачається, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України, при цьому правопорушення вчинено ним 28.04.2016 року.

По епізоду крадіжки акумулятора у потерпілого ФОП ОСОБА_7 :

показами потерпілого ОСОБА_7 , який будучи допитаним в судовому засіданні, надав показання, що він здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_11 . Їх підприємницька діяльність полягає у торгівлі автомобільними запчастинами. 06 січня 2017 року, після того, як приміщення магазину відвідував обвинувачений ОСОБА_4 , разом з іншою особою, він помітив нестачу автомобільного акумулятора марки «Іsta 6СТ-60А1». В магазині встановлена камера відеоспостереження, переглянувши запис якої, він побачив, як вказаний акумулятор був викрадений невідомою особою, а тому звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів. Цією невідомою особою в подальшому виявився ОСОБА_4 , викрадений акумулятор був повернутий йому після того як він звернуся із відповідною заявою до поліції, тобто після 13.01.2017 року;
показами свідка ОСОБА_11 , який будучи допитаним в судовому засіданні, надав аналогічні покази, що й потерпілий ОСОБА_7 ;
показами свідка ОСОБА_9 , який будучи допитаним в судовому засіданні, надав показання, що 06.01.2017 року він зустрівся із ОСОБА_4 , у належному йому автомобілі були несправні запобіжники, а тому він разом із ОСОБА_4 поїхали до магазину авто товарів, з метою придбання нових запобіжників. Окрім цього, у його автомобілі був несправний акумулятор, про такий факт він також повідомляв ОСОБА_4 . Будучи в приміщенні магазину, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , він придбав лише запобіжники, акумулятора він не купляв, за його продаж не домовлявся, ОСОБА_4 про необхідність виносу акумулятору за межі приміщення магазину не повідомляв та про це його не просив. В подальшому, виявивши в автомобілі акумулятор, він поцікавився його походженням, на що ОСОБА_4 відповів йому, що він такий взяв, оскільки вважав, що ОСОБА_9 його придбав. Він пояснив ОСОБА_4 , що акумулятора він не купляв, за нього не розраховувався. Після цього ОСОБА_4 мав намір повернути акумулятор, однак не зробив цього, оскільки був період різдвяних свят, а тому магазин був зачинений. Протягом цього періоду акумулятор знаходився у нього, в подальшому за ним прийшли працівники поліції;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого, відомості про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України, внесені до реєстру 13.01.2017 року за заявою ОСОБА_7 ;

заявою ОСОБА_7 від 14.01.2017 року про добровільну видачу записів із камери відеоспостереження, що розташована в приміщенні належного йому магазину авто товарів;

постановою від 17.01.2017 року про визнання автомобільного акумулятора марки «Іsta 6СТ-60А1», 2016 року випуску, речовим доказом у справі;
висновком товарознавчого дослідження № 1/14 від 17.01.2017 року, згідно якого вартість викраденого автомобільного акумулятора марки «Іsta 6СТ-60А1», 2016 року випуску, становить 1210,68 грн.;
протоколом слідчого експерименту від 26.01.2017 року, що проведений за участю свідка ОСОБА_9 ;
протоколом огляду предметів від 16.01.2017 року, яким зафіксовано результати огляду автомобільного акумулятора марки «Іsta 6СТ-60А1», 2016 року випуску;
заявою ОСОБА_9 від 14.01.2017 року про добровільну видачу автомобільного акумулятора марки «Іsta 6СТ-60А1», 2016 року випуску, сірого кольору;
протоколом слідчого експерименту від 27.01.2017 року, що проведений за участю свідка ОСОБА_9 ;
дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із камери відеоспостереження, що розташована в приміщенні магазину, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де зафіксовано момент вчинення кримінального правопорушення.

По епізоду крадіжки набору інструментів у потерпілого ФОП ОСОБА_8 :

показами потерпілого ОСОБА_8 , який будучи допитаним в судовому засіданні, надав показання, що він здійснює підприємницьку діяльність в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Його найманий продавець ОСОБА_12 , 27.07.2017 року, виявив нестачу у магазині набору інструментів марки «INTERTOOL-ET-6108sp», про що одразу його повідомив;

показами свідка ОСОБА_12 , який будучи допитаним в судовому засіданні, надав показання, що працює на посаді продавця в магазині будівельних товарів, що належить ФОП ОСОБА_8 . Наприкінці липня 2017 року, він виявив нестачу у магазині набору інструментів марки «INTERTOOL-ET-6108sp», оскільки магазин обладнаний засобами відеоспостереження, він пересвідчився, що інструменти були викрадені, а тому звернувся із відповідною заявою до правоохоронних органів;

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого, відомості про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України, внесені до реєстру 07.08.2017 року за заявою ОСОБА_12 ;

накладною № 07/02 від 07.02.2017 року, згідно якої ФОП ОСОБА_8 придбав набір інструментів марки «INTERTOOL-ET-6108sp» у ФОП ОСОБА_13 , вартістю 1000,00 грн.;

актом вибіркової інвентаризації від 01.08.2017 року, що проведена в магазині ФОП ОСОБА_8 ;

висновком товарознавчого дослідження № 8/4 від 14.08.2017 року, згідно якого вартість набору інструментів марки «INTERTOOL-ET-6108sp» становить 1059,00 грн.;

дослідженим в судовому засіданні відеозаписом із камери відеоспостереження, що розташована в приміщенні магазину будівельних товарів, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Аналізуючи та оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, поза будь-яким розумним сумнівом, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 повторно, шляхом обману заволодів майном потерпілого ОСОБА_6 , тобто вчинив шахрайство, а також повторно, умисно, таємно викрав належне потерпілим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майно, тобто вчинив крадіжку, а тому його дії вірно кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України.

При цьому, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 , в тій частині, що акумулятор, він не викрадав, а вважав, що ОСОБА_9 за нього розрахувався, повністю спростовуються дослідженими під час судового розгляду доказами, зокрема, записом з камери відеоспостереження, показами свідка ОСОБА_9 , який вказав, що не повідомляв ОСОБА_4 про те, що він розрахувався за акумулятор, жодних коштів за акумулятор він не сплачував, такий він в магазині не вибирав та не повідомляв обвинуваченого, який саме акумулятор йому потрібен, більше того, викрадений акумулятор ОСОБА_4 власнику не повернув, хоча об`єктивно мав таку можливість, акумулятор був повернутий, лише 14.01.2017 року, після того, як було зареєстровано відповідне кримінальне провадження, а за викраденим майном прийшли працівники поліції.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчинених правопорушень, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних правопорушеннями наслідків, а також те, що обвинувачений вину у вчиненні правопорушення визнав частково, раніше судимий за вчинення умисного корисливого злочину, викрадення майна двічі вчинив під час іспитового строку, тобто на шлях виправлення не став, за місцем реєстрації та проживання характеризується позитивно, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, шкоду потерпілим відшкодував, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ч. 2 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України.

При ухваленні вироку, суд враховує вимоги ч. 4 ст. 70 КК України, згідно якої, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Призначаючи покарання, суд враховує вимоги ч.1 ст.71 КК України, якою передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. Частиною 2 статті 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З наведеного слідує, що вчинення засудженим нового злочину під час іспитового строку є підставою для застосування до нього ст.71 КК України, і покарання за новим злочином має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, і таке не може бути іншим, аніж позбавлення волі.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся, раніше обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, до вступу вироку у законну силу, слід залишити без змін.

Понесені державною процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 65, 70, 71, 78, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України, ст. 100, 368-371, 373,374 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч.1,4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, що визначене вироком Золочівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року за ч. 3 ст. 185 КК України, остаточне покарання за сукупністю злочинів визначити у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років та 1 (одного місяця) позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Золочівського районного суду Львівської області від 21 листопада 2016 року, визначивши засудженому ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю вироків - 3 (три) роки та 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, до вступу вироку у законну силу - залишити без змін.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з 19 вересня 2017 року, з моменту зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою.

Речові докази: акумулятор автомобільний марки «Іsta 6СТ-60А1», що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити останньому.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1