АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
представника власника майна ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги представника ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» адвоката ОСОБА_6 , представника ТОВ «Агро Ніко Альянс» - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2017 року,-
В с т а н о в и л а:
Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера», представник ТОВ «Агро Ніко Альянс» подали апеляційні скарги.
Представник ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2017 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.
Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що обшук, на підставі якого було вилучено вказане майно, проводився з численними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, відповідний протокол складено пізніше, а не під час проведення відповідної слідчої дії. Крім того, на думку апелянта, ні стороною обвинувачення, ні слідчим суддею не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
Представник ТОВ «Агро Ніко Альянс» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2017 року в частині накладення арешту на товарно-матеріальні цінності, а саме зерно кукурудзи.
Вказує на те, що арештована сільськогосподарська продукція не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не містить на собі його сліди або відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також не є об`єктом кримінально протиправних дій або речами, отриманими кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Слідчим чи прокурором, на думку апелянта, не наведено достатніх доказів того що це майно є речовим доказом знаряддям чи результатом злочину, вартість майна спів мірна нанесеній шкоді, а тому у суду не було жодних підстав для накладення арешту на майно.
Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то як зазначають апелянти розгляд клопотання проводився без повідомлення ТОВ «МСП «Ніка-Тера», ТОВ «Агро Ніко Альянс», а апеляційні скарги подані в 5-й строк після отримання копії судового рішення.
Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційні скарги такими що не підлягають задоволенню, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Так, у відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Враховуючи, що апелянти в судовому засіданні суду першої інстанції участі не приймали, а апеляційні скарги подані в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.
10.10.2017 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання прокурора задоволено.
Жодних підстав, які б спростовували чи ставили під сумнів законність прийнятого слідчим суддею рішення, колегія суддів в матеріалах судової справи по розгляду клопотання по накладенню арешту на майно не вбачає, оскільки покладені в основу ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, слід визнати обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів і не ґрунтуються на законі, виходячи з наступного.
КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер.
Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого/прокурора про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий/прокурор повинен неухильно їх дотримуватись.
Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого/прокурора повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна.
Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод,відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
З огляду на вищенаведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на майно зазначене в клопотанні.
Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, оскільки є достатні підстави вважати, що це майно відповідає критеріям, зазначеним ч. 2 ст. 170 КПК України.
Зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене в клопотанні прокурора майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, врахувавши при цьому і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, та забезпечивши своїм рішенням розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому доводи апелянтів щодо незаконності ухвали слідчого судді та відсутність правових підстав для задоволення внесеного на розгляд слідчого судді клопотання про арешт майна, слід визнати непереконливими.
Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційні скарги представника ТОВ «Морський спеціалізований порт Ніка-Тера» адвоката ОСОБА_6 , представника ТОВ «Агро Ніко Альянс» - адвоката ОСОБА_7 без задоволення.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
П о с т а н о в и л а:
Ухвала Апеляційного суду м. Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/5336/2017 Категорія ст. 170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1