Справа № 446/1376/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.2017 року Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області
головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, згідно ст.. 89 КК України раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кам`янка-Бузька Львівської області, громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_2
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296; ч.2 ст. 146 КК України, -
ОСОБА_6 , досудовим слідством обвинувачується в тому, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 13 червня 2016 року близько 18 години, перебуваючи по вул.. Шевченка в м. Кам`янка-Бузька, поблизу в`їздних воріт ТОВ «Кам`янка-Бузький Комбікормовий завод», діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, прагнучи принизити потерпілого ОСОБА_8 , після нанесення удару ОСОБА_7 та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи свою зневагу, демонстративно відчинив кришку заднього багажника автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 і удвох з ОСОБА_7 , всупереч волі потерпілого, заштовхали його в багажне відділення згаданого автомобіля.
Окрім того, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 13 червня 2016 року псля 18 години, маючи умисел на незаконне позбавлення волі, розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи, що таким чином їхні дії обмежують законні права ОСОБА_8 щодо свободи пересування, попрямували даним автомобілем в напрямку с. Тадані Кам`янка-Бузького району, де на полі поблизу с. Тдані Кам`янка-Бузького району, діставши ОСОБА_8 з багажного відділення автомобіля, продовжували незаконно утримувати потерпілого, наносячи удари руками та ногами по тілу останнього, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді одного синця в правій підорбітальній ділянці, одного синця в ділянці правої щоки, одного синця в ділянці нижньої губи по центрі, одного синця в ділянці лівого плеча та одного синця в ділянці попереку зліва, які згідно висновку експерта № 73/2016 від 15.06.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після вказаних дій ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 примусили потерпілого знову залізти в багажне відділення автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та попрямували в сторону м. Кам`янка-Бузька, де о 19 год. біля с. Тадані Кам`янка-Бузького району були затримані працівниками Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області.
Такими своїми умисними діями ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 впродовж однієї години незаконно позбавили волі і заподіяли фізичних страждань.
ОСОБА_7 , досудовим слідством обвинувачується в тому, що перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , 13 червня 2016 року близько 18 години, перебуваючи по вул.. Шевченка в м. Кам`янка-Бузька, поблизу в`їздних воріт ТОВ «Кам`янка-Бузький Комбікормовий завод», діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, безпричинно наніс один удар кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_8 , спричинивши йому тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_6 відчинив кришку заднього багажника автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 і удвох з ОСОБА_7 , всупереч волі потерпілого, заштовхали його в багажне відділення згаданого автомобіля.
Окрім того, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , 13 червня 2016 року псля 18 години, маючи умисел на незаконне позбавлення волі, розуміючи протиправність своїх дій, усвідомлюючи, що таким чином їхні дії обмежують законні права ОСОБА_8 щодо свободи пересування, попрямували даним автомобілем в напрямку с. Тадані Кам`янка-Бузького району, де на полі поблизу с. Тдані Кам`янка-Бузького району, де на полі поблизу с. Тадані Кам`янка-Бузького району, діставши ОСОБА_8 з багажного відділення автомобіля, продовжували незаконно утримувати потерпілого, наносячи удари руками та ногами по тілу останнього, чим спричинили тілесні ушкодження у вигляді одного синця в правій підорбітальній ділянці, одного синця в ділянці правої щоки, одного синця в ділянці нижньої губи по центрі, одного синця в ділянці лівого плеча та одного синця в ділянці попереку зліва, які згідно висновку експерта № 73/2016 від 15.06.2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після вказаних дій ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_6 примусили потерпілого знову залізти в багажне відділення автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2108», синього кольору, д.н.з. НОМЕР_1 та попрямували в сторону м. Кам`янка-Бузька, де о 19 год. біля с. Тадані Кам`янка-Бузького району були затримані працівниками Кам`янка-Бузького ВП ГУ НП у Львівській області.
Такими своїми умисними діями ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 впродовж однієї години незаконно позбавили волі і заподіяли фізичних страждань.
Дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 органом досудового слідства та прокурором в суді кваліфіковані за ч. 2 ст. 146 КК України незаконне позбавлення волі за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому фізичних страждань та за ч.2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково та суду пояснив, що викрадення не було, потерпілий сам сів в машину. Пояснив, що напередодні він приїхав до матері, яка поскаржилася на ОСОБА_8 , що він краде овочі з її городу, після чого він побачив потерпілого ОСОБА_8 13 червня 2016 року близько 18 години, перебуваючи по вул. Шевченка в м. Кам`янка-Бузька, поблизу в`їздних воріт ТОВ «Кам`янка-Бузький Комбікормовий завод» та запропонував йому сісти в машину, щоб переговорити, то було приблизно близько 17 год., ударів він не наносив, лише допомагав йому сісти в машину, оскільки ОСОБА_8 маленького росту, машину він має марки Ваз 2109, яка має троє дверей та оскільки, салон машини перероблено, в салоні лише дві сідушки, вони не відсуваються, пояснив, щоб потрапити в салон та сісти позаду водія, можливо лише через треті дверці, тобто багажник, тому ОСОБА_8 і сідав через треті дверці, а він допомагав йому залізти, зазначив, що машина перероблена під перевезення вантажу, тому в машині пісиленно задні сойки, вони підняти на 15-20 см за звичайну машину цієї марки, ось тому піднятий зад машини. Коли ОСОБА_8 сів в машину вони поїхали в сторону с. Тадані. Зупинивши авто він допоміг ОСОБА_8 вийти з машини та почав з ним розмову про матір, під час якої штовхнув його. Під час цієї розмови ОСОБА_7 знаходився в машині. Розмова відбувалася на підвищених тонах. Після розмовим він запропонував ОСОБА_8 сісти в автомобіль, щоб підвезти його до Кам`янки. Щиро розкаявся, просить його суворо не карати та просив застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», покликаючись на те, що він має на утриманні малолітню дитину.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково та суду пояснив, що вони разом з ОСОБА_6 побачили ОСОБА_8 .. ОСОБА_6 розмовляв з ОСОБА_8 , а потім запропонував йому сісти в машину, щоб поговорити. Так як задня частина авто досить високо піднята, а потерпілий низького росту, то ОСОБА_6 допоміг ОСОБА_8 сісти в машину. Разом вони поїхали в сторону с. Тадані. Про що розмовляли ОСОБА_6 та ОСОБА_8 він не чув, оскільки розмовляв по телефону. Після того вони зупинились та ОСОБА_6 та ОСОБА_8 вийшли з машини, де почали розмову на підвищених тонах, ОСОБА_6 наніс один удар ОСОБА_8 .. Потім вони сіли в машину і поїхали до Кам`янки. По дорозі в Кам`яну їх зупинили працівники поліції. Щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.
Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 13 червня 2016 року він вийшов з заводу, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стояли біля воріт комбікормого заводу. ОСОБА_6 підійшов до нього і сказав, що його мама скаржилась на те, що він краде овочі з її городу та запропонував, що б він сів в машину для розмови, ОСОБА_6 допоміг йому сісти в машину. Насильства зі сторони ОСОБА_6 до нього проявлено не було. Особливого бажання у нього не було сідати в машину, через те, що в машині був бардак, але так як ОСОБА_6 хотів з ним поспілкуватись він погодився.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він нічого не бачив, лише чув що ОСОБА_8 кинули в машину, то розповідав електрик, коли сідав в автобус. Сам він нічого не бачив, а бачив машину, вона була чорного кольору.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що в той день вони патрулювали. Поступила інформація, що дві невідоми особи викрали людину і повезли її в сторону с. Тадані. Коли вони виїхали патрульною машиною, назустріч ним їхала машина. Вони зупинили цю машину. З машини вийшов ОСОБА_8 через задні двері, тобто через багажник. В салоні задніх сідушок не було. Пригадує, що у ОСОБА_8 ніби була розбита губа. Після того він викликав слідчу групу.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що до них поступило повідомлення, що в машину синього кольору було заштовхало людину і дана машина відправилась у сторону с. Тадані. Вони поїхали в с. Тадані, вказану машину вони зупинили на початку с. Тадані та попросили, щоб показали документи та відкрили багажник. Коли відкрили багажник, побачили потерпілого у нього булим тілесні ушкодження, синці, крові на обличчі він не бачив, зв`язаним він не був.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що бачив машину в той день навпроти комбікормового заводу, біля авто було двоє людей. Потім, коли він підійшов до магазину, біля машину було вже троє людей. Всі сіли в машину, ОСОБА_8 залазив через треті, задні двері. Криків не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він нічого не бачив. Він зайшов до магазину, коли вийшов сказали, що ОСОБА_14 поїхав на машині, про йому повідомив ОСОБА_12 . Самого конфлікту він не бачив, криків не чув.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_15 суду пояснив, в той день вони здійснювали патрулювання. Поступило повідомлення, що невідомі особи затягнули громадянина та поїхали в сторону с. Тадані. Вони поїхали в сторону села Тадані. Потім побачили автомобіль, який рухався в сторону м. Кам`янка-Бузька. Зупинивши автомобіль, вони побачили, що одна особа сидить в задньому відсіку авто, сідушок задніх не було. На запитання: «Куди він їде?», він відповів, що їде додому, стан у нього був стурбований на обличчі була гематома, крові не було. Вони викликали оперативно-слудчу групу. Поки не приїхала слідча група, потерпілий сидів у машині.
Суд приходить до висновку про те, що винність ОСОБА_6 , ОСОБА_7 доведена, а тому їх слід кваліфікувати за ч.2 ст. 296 КК України хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинені групою осіб.
Проте, суд вважає, що обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 146 КК України не знайшли свого об`єктивного підтвердження в судовому засіданні, аналіз досліджених доказів не дає суду достатніх даних про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , незаконно позбавили волі за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням потерпілому ОСОБА_8 фізичних страждань; органом досудового розслідування та прокурором в суді не доведені ні характер дій кожного з учасників події, ні ступінь участі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні злочину, який прокурором кваліфіковано за ч.2 ст.146 КК України, що обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 будь-яким чином причетний до незаконного позбавлення волі потерпілого ОСОБА_8 .
Викрадення людини, відповідно до об`єкту злочину, передбаченого ст. 146 КК України, полягає у таємному або відкритому вилученні особи проти її волі з місця її перебування та переміщення в інше місце, визначене викрадачем. Воно може здійснюватися шляхом активних дій із застосуванням насильства, погрози насильства тощо, тобто шляхом активних дій самих викрадачів.
Окрім того, об`єктивно незаконне позбавлення волі може проявлятися у різних способах і засобах запертя у приміщенні з позбавленням можливості вийти з нього, зв`язування, поміщення у спеціальне сховище тощо. Позбавлення волі, передбачене ст.146 КК України, припускає застосування до потерпілого примушування, насильства інших дій проти його волі.
З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 146 КК України може бути вчинений у двох формах: 1) незаконне позбавлення волі людини; викрадення людини.
Як показав потерпілий ОСОБА_8 в багажник автомобіля марки ВАЗ 2108, державний номер НОМЕР_1 він сів сам добровільно, та як вбачається з показів потерпілого ОСОБА_8 , даними ним в судовому засіданні, - ОСОБА_6 допоміг йому сісти в машину. Насильства зі сторони ОСОБА_6 до нього проявлено не було. Особливого бажання у нього не було сідати в машину, через те, що в машині був бардак. Тобто, аналізуючи покази потерпілого ОСОБА_8 судом встановлено, що зі сторони ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не було намагань позбавити волі потерпілого ОСОБА_8 .
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.146 КК України характеризується прямим умислом: особа усвідомлює, що за законом вона не має права позбавляти волі чи викрадати іншу особу, але бажає це зробити.
Між тим, кваліфікаційний склад незаконного позбавлення волі утворює вчинення певних діянь. Органами досудового розслідування дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кваліфіковані за попередньою змовою групою осіб, тобто у ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , виник спільний злочинний умисел, як зазначено у обвинуваченні, направлений на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 .
У відповідності до ч.2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його вчинили декілька осіб, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Суду не доведено попередньої змови ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на незаконне позбавлення волі ОСОБА_8 до початку цього злочину.
Крім того, дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 кваліфіковано ще за однією кваліфікуючою ознакою - заподіянням потерпілому фізичних страждань.
В ході судового розгляду, виходячи з показань свідків та самих обвинувачених, не знайшло свого підтвердження, що дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 були пов`язані з заподіянням потерпілому фізичних страждань.
Відтак, що стосується кваліфікації дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146 КК України, то на думку суду дії обвинувачених в цій частині охоплюються ч.2 ст. 296 КК України та додаткової кваліфікації не потребують, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.2 ст. 146 КК України слід виправдати.
Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку та обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2,4,7 та 11 до Конвенції».
Нормою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено що при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у справі «Barbera Messegu ahd Iabardo v Spain» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитись на користь підсудного.
Відповідно до роз`яснень п. 23 Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані - суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 вчинила злочин проти громадського порядку та моральності, який відносяться до категорії злочинів середньої, свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому щиросердечно розкаявся.
Обставини, які обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_6 , громадянин україни, з середньою-спеціальною освітою, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
З урахуванням тяжкості та обставин вчинення кримінального правопорушення, думки прокурора, потерпілого, суд вважає необхідним та достатнім призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі та знаходить підстави для застосування акту амністії згідно Закону України «Про амністію у 2016 році».
Як встановлено ст. 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.
Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.
Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.
Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.
Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 вчинив злочин середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (13.06.2016 року) і на зазначений день має є батьком неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кам`янка-Бузького районного управління юстиції Львівської області, щодо якої не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_6 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_6 , судом не встановлені.
Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам обвинувачений, під час судового засідання наполягав на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст. 10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання. Надання ж згоди на за застосування положень законодавства про амністію з боку потерпілих не є обов`язковою.
Враховуючи, що ОСОБА_6 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком двох неповнолітньої дітити віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.
Судом роз`яснюється обвинуваченому ОСОБА_6 наслідки застосування амністії, а саме, що в подальшому протягом десяти років до нього не може бути застосовано амністію.
При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є громадянином України, українець, з середньою спеціальною освітою, не працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, раніше не судимий.
Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України для обвинуваченого ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
Обставиною, що пом`якшує покарання, в силу ст. 66 КК України для обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнає його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.
Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, а також наведені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання і призначає обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах, установлених у санкції ч.2 ст. 296 КК України - позбавлення волі.
У той же час, суд, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та інші обставини справи, викладені вище, дійшов висновку в силует. 75 КК України про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбуття покарання, тобто звільнити його від призначеного покарання з випробувальним терміном, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Цивільний позов не заявлено.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2108», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути у власність ОСОБА_6 .
Судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 суд -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі;
Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Визнати ОСОБА_6 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та виправдати його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України та призначити покарання - у вигляді 2 (два) роки позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) роки.
Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Визнати ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України та виправдати його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст. 146 КК України.
Зняти арешт накладений ухвалою Кам`янка-Бузького від 15.06.2016 року з автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2108», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_1 .
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ», моделі «2108», синього кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути у власність ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до апеляційного суду Львівської області через Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.
Суддя: