Провадження №1-кс/200/1832/18
Справа №200/1889/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ
09 лютого 2018 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -
ВСТАНОВИЛА:
Слідчий СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про арешт майна, яке погоджено з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_4 .
Відповідно до матеріалів клопотання, слідчим відділом Дніпровського відділу поліції ГУНП у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000123 від 05.02.2015 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 357 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що в Індустріальному районному суді м. Дніпро знаходиться справа № 0417/2-1116/11 від 21.03.2011, рішенням у якій на підставі довіреності №12550 від 24.10.2008, наданою ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_6 , посвідченою приватним нотаріусом ОСОБА_7 , за ОСОБА_8 визнано право власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник ОСОБА_5 під час допиту вказав, що довіреність на ім`я ОСОБА_9 він не надавав, за отриманням її копій, дублікатів не звертався та їх не отримував. Тому, вважає, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 шахрайським шляхом заволоділи ? частиною нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Шахрайські дії, на які вказує ОСОБА_5 у своїх заявах, здійснювалися шляхом використання довіреності від його імені, наданої на ім`я ОСОБА_6 від 24.10.2008 за № 12550.
06.08.2012 ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел, будучи достовірно обізнаним про те, що стосовно нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , проводяться судові спори, підписав договір іпотеки та передав в іпотеку ОСОБА_10 вказане нерухоме майно.
Встановлено, що право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово перереєстровувалось, та станом на сьогоднішній день, відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №112049571 від 29.01.2018, власниками вказаного нерухомого майна з однаковим розміром частки в ? частину є ОСОБА_11 (ІНН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_12 (ІНН НОМЕР_2 ).
Вказаний вище об`єкт нерухомого майна є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій.
Постановою слідчого від 05.02.2018 року про визнання речовими доказами: нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_1 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до статі 98 КПК України воно було об`єктом кримінально протиправних дій.
Оскільки нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , є речовим доказом, у відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України це є достатньою підставою для накладення на нього арешту, у зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду з цим клопотанням.
До суду слідчий та власники майна не з`явились.
Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Клопотання слідчого відповідає вимогам, встановленим ст.171 КПК України.
Відповідно до ст.172 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.
У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Враховуючи, що майно, на яке прохає накласти арешт слідчий, є предметом злочинного посягання, та є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов на суму 9 238 214 грн., з метою повернення незаконно здобутого майна законному власнику, накладення арешту на нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_1 є доцільним, оскільки дозволить запобігти його знищенню, пошкодженню, перетворенню, відчуженню.

При цьому, обираючи спосіб забезпечення кримінального провадження, виходжу з того, що заборони на відчуження майна є достатньо для цілей його збереження у незмінному стані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-172, 309-310, 369, 371-372, 395 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке розташоване: АДРЕСА_1 та зареєстровано за ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в рівних частках, шляхом накладення заборони на його відчуження (розпорядження) у будь-який спосіб.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб з дня її винесення.

Слідчий суддя ОСОБА_1