Апеляційний суд Житомирської області
УХВАЛА

Іменем України

№11-248/2010

27 квітня 2010 року Апеляційний суд Житомирської області

в складі:

головуючої- судді ОСОБА_1,

суддів: Фоміна Ю.В. та Широкопояса Ю.В.,

з участю : прокурора Філя С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 лютого 2010 року, -

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та житель ІНФОРМАЦІЯ_2, не працюючий, раніше судимий:

-15.05.1997 року Чуднівським районним судом

Житомирської області за ст. ст. 17 ч. 2, 117 ч. 1 КК

України до 3 років позбавлення волі;

-26.01.1999 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. ст. 141 ч. З, 140 ч. З, 42 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-07.11.2002 року Бердичівським районним судом Житомирської області за ст. ст. 15 ч. 1, 152 ч.2, 152 ч. 2, 187 ч. 1, 70, 71 КК України до 7 років 3 місяців позбавлення волі;

-25.11.2002 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ст. ст. 185 ч. З, 70 ч. 4 КК України до 7 років 4 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі. 21.04.2009 року постановою Балаклійського районного суду Харківської області від 10.04.2009 р. умовно-достроково звільнений з не відбутим строком 7 місяців 25 днів, -

засуджений за ст. 187 ч. 2 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, шляхом часткового приєднані не відбутого покарання за попереднім вироком, за сукупністю вироків остаточно визначено ОСОБА_2 покарання 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 залишений попередній - взяття під варту.

Згідно з вироком, 23 травня 2009 року близько 12 години ОСОБА_2 під час перебування в лісовому масиві 21 кварталу Дубовецького лісництва Коростишівського держлісгоспу на території Коростишівського району Житомирської області, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном, напав на потерпілу ОСОБА_3, та застосовуючи до неї фізичне насильство, небезпечне для її життя і здоров'я, умисно, руками охопив та здушив її шию, чим завдав фізичного болю, повалив її на землю і, поєднуючи свої дії з психічним насильством у вигляді словесної погрози про негайне застосування фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я особи, яка зазнала нападу, відкрито протиправно заволодів майном ОСОБА_3, а саме: мобільним телефоном «Нокіа-1200», вартістю 272 гривні 80 коп. зі стартовим пакетом оператора мобільного зв'язку «Київстар», вартістю 25 гривень, коштами на рахунку в сумі 30 гривень та грошима в сумі 150 гривень, чим завдав потерпілій ОСОБА_3 матеріальної шкоди на загальну суму 477 гривень 80 коп.

В апеляції засуджений ОСОБА_2 просить переглянути його справу та перекваліфікувати його дії із ч. 2 ст. 187 на ч. 2 ст. 186 КК України, посилаючись на те, що, спочатку справа була порушена за ст. 186 ч. 1 КК України, ніякого розбою не було, він потерпілій не погрожував та за шию не надавлював, суд прийняв до уваги показання потерпілої, в показання свідків є суперечності з приводу того, коли саме до них за допомогою звернулась потерпіла, він хворіє на туберкульоз легенів, у нього матір - інвалід 2 групи.

Заслухавши доповідача, міркування прокурора про залишення вироку без зміни, обговоривши доводи апеляції, перевіривши справу, апеляційний суд вважає, що апеляцію засудженого ОСОБА_2 слід залишити без задоволення.

Засуджений ОСОБА_2 в судовому засіданні вину визнав повністю та показав, що після звільнення з місць позбавлення волі перебував на лікуванні в санаторії «Лісова казка» в м. Коростишеві. 23.05.2009 року він пішов в лісовий масив, розташований біля санаторію прогулятися. В лісі він зустрів незнайому жінку, яка збирала лісові квіти. Коли він з нею розминувся, в нього виникло бажання заволодіти її майном. Він наздогнав жінку і охопивши її руками за шию, повалив на землю, словесно погрожуючи, забрав у жінки з кишені мобільний телефон і гроші. Викрадений телефон він подарував своїй знайомій ОСОБА_4.

Аналіз показань засудженого ОСОБА_2 свідчить про те, що він визнавав заволодіння майном потерпілої, при зазначених у вироку обставинах.

В обґрунтування вини засудженого ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 187 ч. 2 КК України, суд першої інстанції послався також на сукупність досліджених у судовому засіданні доказів.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 показала, що 23.05.2009 року вона знаходилася в лісовому масиві на відстані 200-300 м від авто дороги «Київ-Чоп», де збирала конвалію. Близько 12 години зустріла невідомого чоловіка, який йшов на зустріч. Розминувшись з ним, через кілька секунд після цього вона відчула, що хтось схопив її за шию і, здавлюючи її, повалив на землю. Коли впала на спину, то побачила, що це той незнайомець, з яким вона розминулася. Він присів біля неї і сказав, щоб вона не кричала, бо заріже. Після цього він продовжував висловлювати в її адресу погрози про застосування фізичного насильства і забрав в неї з кишені мобільний телефон та гроші в сумі 150 гривень. Вона була налякана його погрозами і розуміла, що він зможе її вбити будь-яким способом, просила її не вбивати. Після скоєння злочину засуджений наказав їй лежати, а сам пішов в напрямку дороги.

Її показання є послідовними, підтверджуються іншими зібраними по справі доказами, а тому суд обгрунтовано поклав їх в основу вироку.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю засудженого ОСОБА_2 слідує, що від в ході даної слідчої дії розповів та на місці показав, як він скоїв розбійний напад на потерпілу ОСОБА_3

Відповідно до протоколу пред'явлення особи для впізнання потерпіла ОСОБА_3 впізнала ОСОБА_2, як особу скоїла відносно неї розбійний напад.

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 17.06.2009 року, у ОСОБА_5 було вилучено мобільний телефон, яким заволодів засуджений ОСОБА_2 при розбійному нападі відносно потерпілої ОСОБА_3

29.07.2009 року старший слідчий СУ УМВС України в Житомирській області, зібравши відповідні докази, відповідно до положень кримінально-процесуального закону, порушив відносно ОСОБА_2 кримінальну справу за ст. 187 ч. 2 КК України.

Виходячи з наведеного апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_2 у нападі на потерпілу ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном (розбої), поєднаному з насильством, яке було поєднано з

застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоровя потерпілої, та з погрозою застосування такого насильства, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбійний напад, який вірно кваліфікував його умисні дії за ст. 187 ч. 2 КК України.

Апеляційний суд відмічає, що у викладеному у мотивувальній частині вироку обвинуваченні, визнаного судом доведеним, суд першої інстанції визнав, що засуджений ОСОБА_2 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном також з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоровя особи, яка зазнала нападу, але, кваліфікуючи його дії за ст. 187 ч. 2 КК України у вироку, який складений компютерним способом, допустив технічну описку та не вказав вказану кваліфікуючу ознаку. Тому, на підставі ст. 365 КПК України, підлягає уточненню кваліфікація дій засудженого ОСОБА_2

При визначенні покарання засудженому ОСОБА_2, суд, відповідно до положень ст. 65 КК України, правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу засудженого та всі обставини справи, в тому числі і ці, на які є посилання в апеляції. Обставиною, яка пом'якшує покарання засудженому ОСОБА_2 суд визнав щире каяття. Обставинами, які обтяжують покарання засудженому, - рецидив злочинів та вчинення злочину щодо особи похилого віку. Судом також враховано, що засуджений ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, має хворобу - туберкульоз, під час умовно-дострокового звільнення (через півтора місяці після звільнення з місць позбавлення волі), вчинив злочин, який відноситься до категорії тяжких, раніше неодноразово судимий за вчинення тяжких злочинів, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та не бажає стати на шлях виправлення. При обранні міри покарання суд врахував думку потерпілої, яка наполягала на суворому покаранні. Тому апеляційний суд не вбачає підстав для помякшення засудженому ОСОБА_2 покарання.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляції засудженого ОСОБА_2М, є необгрунтованими, тому вирок щодо ОСОБА_2 слід залишити без зміни.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 365, 366 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію засудженого ОСОБА_2 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду від 25 лютого 2010 року щодо нього - без зміни.

На підставі ст. 365 КПК України, у мотивувальній частині вироку вважати, що засуджений ОСОБА_2 вчинив умисні дії, які виразились у нападі на потерпілу ОСОБА_3 з метою заволодіння чужим майном (розбої), який був поєднаний з застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя та здоров'я потерпілої, та з погрозою застосування такого насильства, вчинений особою, яка раніше вчинила розбійний напад, тобто злочин, передбачений за ст. 187 ч. 2 КК України.

Судді: