ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/240/18
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" січня 2018 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 з секретарем судового засідання ОСОБА_2 за участі: потерпілої ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0007653,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2017 потерпіла ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді зі скаргою на рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0007653.

На обґрунтування скарги вказала, що 20.12.2017 нею було отримано копію постанови слідчого слідчого відділу Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0007653, внесеного до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Постанову про закриття кримінального провадження потерпіла вважає незаконною і необґрунтованою посилаючись на те, що слідчим не здійснено належної перевірки незаконних дій зазначених нею осіб, не вжито необхідних заходів для збирання доказів і забезпечення повного та всебічного досудового розслідування, а висновок слідчого про відсутність складу злочину є передчасним, безпідставним, незаконним і таким, що не відповідає завданню кримінального провадження.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 вважав скаргу необґрунтованою пославшись на те, що проведеним досудовим розслідуванням ознак шахрайства не встановлено, а наведені потерпілою обставини свідчать про їх цивільно-правовий характер.

Заслухавши представника потерпілу, прокурора та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0007653, слідчий суддя встановив такі обставини.

Вказане кримінальне провадження було внесене до ЄРДР 06.09.2015 за заявою ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

У заяві про кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вказала, що у 70-х роках на виділеній їй за місцем роботи земельній ділянці нею за власні кошти було побудовано гараж. Через деякий час вона передала вказаний гараж у користування колишньому чоловіку ОСОБА_6 , якому не було де жити. Коли в 2006 р. з метою упорядкування та узаконення користування гаражами був створений обслуговуючий кооператив «Водник», її колишній чоловік, не маючи законних підстав на володіння та користування гаражем, за змовою з головою кооперативу ОСОБА_7 став членом кооперативу, таким чином заволодів належним їй майном. У 2009 р. колишній чоловік помер, після чого ОСОБА_7 , користуючись своїми повноваженнями голови кооперативу, передав належний їй гараж ОСОБА_8 , який, не маючи законних прав на володіння та користування гаражем, заволодів ним. В лютому 2012 р. відбулися загальні збори обслуговуючого кооперативу «Водник», на яких розглядалася її заява про включення до членів кооперативу. На цих зборах одноголосно було прийняте рішення про прийняття її до кооперативу, проте ОСОБА_7 зазначене рішення до протоколу зборів не вніс і до до цього часу незаконно володіє та розпоряджається належним їй гаражем.

20.12.2017 слідчим слідчого відділу Дарницького управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0007653. Підставою закриття кримінального провадження слідчий зазначив відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

На обґрунтування рішення про закриття кримінального провадження слідчий послався на те, що спірні правовідносини носять цивільно-правовий характер.

Даючи оцінку доводам скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваної постанови, слідчий суддя керується відповідними положеннями кримінального та кримінального процесуального закону.

Так, за змістом диспозиції ст. 190 КК України об`єктивна сторона цього злочину полягає у заволодінні чужим майном або придбанні права на майно шляхом обману або зловживання довірою. Особливість шахрайства полягає в тому, що потерпілий, будучи введеним в оману, зовні добровільно передає винному майно або право на таке майно вважаючи, що це є правомірним, необхідним або вигідним для нього що він зобов`язаний це зробити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.05.2010 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 17.11.2010 встановлено, що з 1965 по 1980 р. ОСОБА_3 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 потерпіла уклала новий шлюб. В 1971 р. Бортницьке управління зрошувальних систем виділило співробітникам управління, в тому числі і ОСОБА_3 , земельну ділянку під будівництво гаражів. В лютому 2006 р. був створений обслуговуючий кооператив «Водник», членом якого став ОСОБА_6 . Сума пайового внеску за гаражний бокс була сплачена в 2008 р., тобто через 28 років після розірвання шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 у 2008 р. виникли правовідносини спадкування. Дружина померлого ОСОБА_9 , будучи спадкоємцем першої черги за законом, набула право на спадкування після смерті чоловіка, у зв`язку з чим звернулася до обслуговуючого кооперативу «Водник» із заявою про прийняття її в члени кооперативу.

Вказаними судовими рішеннями ОСОБА_3 було відмовлено у задоволенні позову до обслуговуючого кооперативу «Водник» про визнання переважного права на вступ у члени кооперативу та визнання права на гараж, при цьому суд послався на існування спору між ОСОБА_3 та спадкоємцями померлого.

З показань ОСОБА_8 вбачається, що його теща ОСОБА_9 після смерті чоловіка успадкувала гараж, який належить їй на підставі рішення суду та рішення загальних зборів кооперативу.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що з 2005 р. членом кооперативу був ОСОБА_6 , він же одноосібно користувався гаражем, сплачував усі внески, а після його смерті на підставі рішення суду право власності на гараж перейшло до його дружини ОСОБА_9 . З приводу розгляду на загальних зборах членів кооперативу заяви ОСОБА_3 свідок пояснив, що підстав прийняття її до членів кооперативу не було, оскільки гараж належить іншій особі.

Оскільки ОСОБА_3 ніколи не була ні власником спірного гаражу, ні його титульним володільцем, є очевидним, що наведені у її заяві обставини не дають підстав вважати, що було вчинено злочин, а лише свідчать про наявність цивільно-правового спору.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 358 КК України, виявляється, зокрема, у підробленні посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків…

Підроблення документа полягає у виготовленні повністю фальшивого документа, у внесенні у справжній документ неправдивих відомостей, у зміні змісту або характеру документа шляхом механічних маніпуляцій, у підробленні відбитків штампа, печатки як необхідного реквізиту документа.

Необхідним елементом об`єктивної сторони цього злочину є його предмет - офіційний документ, тобто документ, який засвідчує факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини.

Право власності особи на нерухоме майно посвідчується відповідними правовстановлюючими документами, а протокол рішення загальних зборів членів кооперативу не є документом, який посвідчує право користування об`єктом нерухомості, чи надає право власності на нього, а відтак не може бути предметом цього злочину.

Більш того досудовим розслідуванням не встановлення вчинення будь-яких дій, які складають об`єктивну сторону підроблення протоколу загальних зборів.

З огляду на встановлені досудовим розслідуванням обставини вважаю обґрунтованим висновок слідчого про відсутність в діянні складу кримінального правопорушення та існування спору щодо права власності на нерухоме майно, який вирішується лише в порядку цивільного судочинства і не може бути предметом розслідування у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, проведене у кримінальному провадженні досудове розслідування суд вважає повним і об`єктивним, а постанову про закриття кримінального провадження - мотивованою і обґрунтованою, тобто такою, що відповідає вимогам ст. 110, 284 КПК України, а отже підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0007653 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: