Постанова
Іменем України
01 березня 2018 року
м. Київ
справа № 460/2108/16-к
провадження № 51-523км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
захисника
(в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2017 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000087, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанції обставини
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він пізнім вечором 26 січня 2016 року в квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово, наніс ОСОБА_8 численні удари кулаками, ногами та дерев`яною палицею по різних частинах тіла, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, після чого задушив її.
Апеляційний суд Львівської області 03 липня 2017 року частково задовольнив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , змінив вирок місцевого суду у частині призначеного покарання, яке ОСОБА_6 пом`якшив до 10 років позбавлення волі, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційних скаргах захисник та засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а останній ще й на невинуватість та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, порушують питання про скасування вищезазначених судових рішень та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК.
Як зазначає захисник, вирок суду побудований на припущеннях, а покладені в його основу докази не доводять вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, у зв`язку із чим останній мав бути виправданий судом. На це апеляційний суд уваги не звернув, в порушення ст. 419 КПК не дав відповідей на всі доводи апеляційної скарги, зокрема й щодо порушень, допущених під час збирання доказів, та не навів мотивів, через які частково задовольнив скаргу.
Засуджений зазначає, що інкримінованого злочину не вчиняв, а матеріали кримінального провадження сфальсифіковані та побудовані на його зізнаннях, отриманих внаслідок застосування до нього недозволених методів впливу під час досудового розслідування.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подані касаційні скарги, просили скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 через не встановлення достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримати.
Прокурор заперечував проти задоволення касаційних скарг захисника та засудженого, просив оскаржені судові рішення залишити без змін.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді касаційної скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, а невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що посилається засуджений в касаційній скарзі, не можуть бути предметом перегляду в касаційному суді.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 ухвалено, у відповідності до вимог ст. 370 КПК, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до положень ст. 94 КПК.
Такі висновки місцевий суд обґрунтував, зокрема: показаннями потерпілої ОСОБА_9 що 27 січня 2016 року близько 10:00 їй телефонував брат ОСОБА_6 , просив викликати швидку допомогу для матері, котра не дихає, а коли вона приїхала в квартиру за місцем проживання брата та матері, яка вже була мертва, а ОСОБА_6 вказував, що мама могла впасти і отримати тілесні ушкодження; показаннями свідка ОСОБА_10 , лікаря бригади швидкої допомоги, яка виявила в вищезазначеній квартирі труп ОСОБА_8 , а ОСОБА_6 пояснив, що остання могла впасти і вдаритись, виявив він її вранці живою та поклав на диван і прибрав в кімнаті; показаннями свідка ОСОБА_11 про те, як з 17:00 26 січня 2016 року він розпивав спирті напої разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , між котрими виник конфлікт, який він одразу припинив, та близько 18:00 пішов додому, будь-яких тілесних ушкоджень на потерпілій не було; показаннями свідка ОСОБА_12 , мешканця квартири АДРЕСА_3 , який 26 січня 2016 року о 21:00 заходив в квартиру ОСОБА_6 і бачив на дивані старшу жінку, яка відпочивала.
Крім того, свій висновок місцевий суд обґрунтував об`єктивними доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 27 січня 2016 року про виявлення трупу ОСОБА_8 та вилучення речових доказів зі слідами злочину; даними висновку експерта № 15/2016 від 18 березня 2016 року про характер, механізм, локалізацію й тяжкість заподіяних ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, смерть якої настала в результаті механічної асфіксії внаслідок закриття отворів носа та рота стороннім предметом; даними висновків експертів № 30/2016-мк від 12 лютого 2016 року, №116/2016-мк від 14 квітня 2016 року про те, що 2 забійні рани заподіяно потерпілій дерев`яною палицею, яку було вилучено на місці події; даними висновків про те, що на вилучених з місця події змивах з рук засудженого, на його одязі та на дерев`яній паличці слідів крові, походження якої не виключено від ОСОБА_8 , аналогічні сліди крові було виявлено на зіскобах стелі, фрагментах шпалер, килиму, пластмаси, подушках, простирадлі; даними висновку експерта № 35/2016-мк про те, що виявлені на манжеті рукава, вирізу светра та джинсів засудженого сліди бурого кольору могли утворитись внаслідок удару по тілу іншої людини будь-яким предметом чи знаряддям.
Визнавши ці докази достовірними, допустимими, а в їх сукупності достатніми, суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину і правильно кваліфікував дії останнього за ч. 1 ст. 115 КК.
З таким висновком погодився апеляційний суд.
Необґрунтованими слід визнати доводи засудженого про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, яке, на переконання ОСОБА_6 , ґрунтується на його зізнаннях, отриманих внаслідок застосування до нього недозволених методів впливу під час досудового розслідування.
Так, згідно ч. 4 ст. 95 КПК суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Судом в основу вироку не покладено доказів, які ґрунтуються на показаннях, отриманих від ОСОБА_6 під час досудового розслідування. Останній в ході досудового розслідування та судового розгляду вини не визнав. Підстав вважати, що він оговорив себе під впливом недозволених методів досудового слідства немає. Порушень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не встановлено.
Безпідставними є доводи захисника про те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК через відсутність в ній вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги, зокрема й щодо порушень, допущених під час збирання доказів. Таке питання захисник в апеляційній скарзі не порушував, а стверджував про відсутність прямих доказів винуватості його підзахисного. А апеляційний суд в ході апеляційного перегляду вироку місцевого суду не встановив порушень вимог статей 91, 93 КПК.
Оскільки в апеляційний скарзі захисник посилався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, суд дійшов висновку про необхідність пом`якшення призначеного засудженому покарання і частково задовольнив апеляційну скаргу захисника.
Отже, апеляційна скарга захисника розглянута апеляційним судом із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а постановлена ним ухвала відповідно до ст. 419 КПК містить докладні мотиви прийнятого рішення.
При призначенні ОСОБА_6 покарання апеляційний суд дотримався вимог статей 50, 65 КК, урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, зокрема і стан його здоров`я (психічного та фізичного), у зв`язку із чим цей суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність пом`якшення призначеного засудженому покарання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком та вважає, що призначене апеляційним судом ОСОБА_6 покарання відповідає засадам кримінального судочинства, принципам індивідуалізації покарання та є обґрунтованим.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подані касаційні скарги слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Суд

ухвалив:
Касаційні скарги захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Городоцького районного суду Львівської області від 03 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 03 липня 2017 року щодо останнього без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3