АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/513/2018 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія КК:ч. 1 ст. 185, Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ч. 2 ст. 185 КК України

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва
в складі головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
перекладача ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа, Республіки Азербайджан, громадянина Республіки Азербайджан, який не зареєстрований на території України, а проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року за ч. 2 ст. 263 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімум доходів громадян,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту; за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року постановлено виконувати самостійно.
Постановлено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 865 гривень 90 копійок в дохід держави.

Вироком ОСОБА_8 визнано винним у тому, що 19 серпня 2017 року, в денний час, він, знаходячись на неофіційному робочому місці в промисловому цеху з ремонту та обшивки м`яких меблів, яке розташоване по АДРЕСА_2 , таємно викрав майно свого неофіційного роботодавця потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 6500 гривень. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вкраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на вказану суму.
Крім цього, 20 серпня 2017 року, вранці, обвинувачений ОСОБА_11 , знаходячись на неофіційному робочому місці в промисловому цеху з ремонту та обшивки м`яких меблів, яке розташоване по АДРЕСА_2 , повторно таємно викрав майно свого неофіційного роботодавця потерпілої ОСОБА_10 на загальну суму 56 950 гривень. Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись вкраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вирок, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч. 2 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 185 КК України і призначити останньому покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень. Звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Своє прохання захисник обґрунтовує тим, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив триваючий злочин, а не два самостійних злочини. Так, в судовому засіданні обвинувачений показав, що він мав умисел на викрадення речей, і фактично одразу їх викрав, а в подальшому реалізував викрадене впродовж двох днів. Злочин вчинений ним скоєно у вихідні дні суботу та неділю, за відсутності інших осіб у приміщенні, що на думку захисника, також підтверджує наявність у обвинуваченого єдиної злочинної мети направленої на заволодіння майном.
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», неодноразове незаконне вилучення чужого майна чи заволодіння ним, що складається із тотожних діянь, які мають загальну мету та із самого початку охоплюються єдиним злочинним наміром на заволодіння конкретним майном, слід розглядати як один продовжуваний злочин.
Тому захисник вважає, що вирок відносно ОСОБА_8 є незаконним, через порушення судом норм матеріального права.
Крім того зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було відмовлено у застосуванні до ОСОБА_8 п.«в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки останній не позбавлений батьківських прав щодо своєї дитини, якій на день набрання чинності цим Законом не виповнилося 18 років, тобто за наявних у матеріалах провадження доказів, у суду не було підстав ставити під сумнів даний факт.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти перекваліфікації дій обвинуваченого і вважав за можливе звільнення його від відбування покарання на підставі акту амністії, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, доведена доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Так, з показань обвинуваченого в суді першої інстанції вбачається, що він вирішив вчинити крадіжку майна, що належить його фактичному роботодавцю ОСОБА_10 , і 19.08.2017, в денний час, знаходячись в цеху з ремонту м`яких меблів по АДРЕСА_2 , викрав пневмостеплер, який в той же день здав у ломбард, а отримані кошти витратив на власні потреби.
На наступний день, він, переконавшись, що ніхто не помітив крадіжки, знов вирішив викрасти майно ОСОБА_10 , зібрав більше речей і знов здав у ломбард, а отримані кошти витратив.
При цьому ОСОБА_8 повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, щиро розкаявся у скоєному.
Вина ОСОБА_8 підтверджується й іншими доказами, викладеними у вироку суду першої інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів, обвинувачений вчинив дві окремі крадіжки майна однієї потерпілої, що не було охоплено його єдиним умислом. Тому, кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України є вірною.
Покарання обвинуваченому призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає вчиненому та його особі.
З відповіді керуючого ТВБВ №10026/0130 АТ "Ощадбанк" ОСОБА_12 від 12.02.2018 вбачається, що ОСОБА_8 08.06.2017 було сплачено штраф в розмірі 850 гривень, призначений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року. Реквізити, зазначені в меморіальному ордері №2586738SB від 08.06.2017, відповідають зазначеним на офіційному сайті Шевченківського районного суду м. Києва для сплати штрафу в кримінальному провадженні.
Тобто ОСОБА_8 відбув покарання, призначене вказаним вироком у виді штрафу, а тому вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року підлягає зміні, а саме підлягає виключенню з резолютивної частини вироку посилання на самостійне виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, що міститься в матеріалах провадження, та листа начальника Шевченківського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 20.11.2017 обвинувачений має доньку ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно якої він не позбавлений батьківських прав.
Враховуючи положення ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016, ОСОБА_8 підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року за ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185 КК України, а тому вказаний вирок в частині відмови в задоволенні клопотання обвинуваченого про застосування акту амністії підлягає скасуванню.
У зв`язку із звільненням ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, він підлягає звільненню з-під варти в залі суду.

Керуючись ст.376, ст.404, ст.405, ст.419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України змінити, виключивши з резолютивної частини вироку посилання на самостійне виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 09 березня 2017 року.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині вирішення клопотання обвинуваченого про застосування акту амністії скасувати.
На підставі ст. 1 п. "в" Закону України "Про амністію у 2016 році" від 22.12.2016 звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2017 року, у зв`язку з чим звільнити його з-під варти в залі суду.

В решті вказаний вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 3 місяців з дня проголошення.

Судді:

________________ _______________ _________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4