Справа № 314/370/18
Провадження № 1-в/314/407/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.03.2018 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

представника колонії ОСОБА_4
секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому дистанційному судовому засіданні матеріали за клопотанням засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Садове, Мелітопольського району, Запорізької області, громадянина України, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_2 ,

Раніше судимого:
1) 11 вересня 1992 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.141 КК України до 2 років позбавлення волі;

2) 09 лютого 1996 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.140, ч.1ст.183 КК України, згідно ст.ст.42, 43 КК України до 4 років позбавлення волі; 29.05.1999 року звільнений по відбуттю покарання;

3) 26 червня 2000 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.17, ч.2 ст.140 КК України, згідно ст.42 КК України до трьох років позбавлення волі;

4) 07 серпня 2000 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч.2 ст.140, ч.3 ст.42 КК України до 3 років позбавлення волі; 14.06.2003 року звільнений по відбуттю покарання;

5) 24 листопада 2006 року Мелітопольським міськрайонним судом за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.12.2009 року звільнений по відбуттю покарання;

6) 07 грудня 2010 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України з іспитовим терміном 3 роки;

7) 18 червня 2013 року Приазовським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України, згідно ст.71 КК України - до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 12 жовтня 2015 року на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк, який складає10 місяців 17 днів;

По даній справі засуджений: 02.06.2016 року Приазовським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України приєднано частину покарання по вироку від 18.06.2013 року та призначити покарання 1 року 10 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 11.08.2016 року. Кінець строку:11.06.2018 року.

Про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

В судовому засіданні засуджений на клопотанні наполягав, просив суд звільнити його умовно достроково від відбування покаранняна строк який залишився.

Представник адміністрації установи заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_3 не довів своє виправлення.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому матеріали, вважає, що у задоволенні заяви має бути відмовлено з наступних підстав.

Так, при вивченні матеріалів особової справи засудженого встановлено, що останній з 16.12.2016 року відбуває покарання в державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)», характеризується наступним чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 1 стягнення накладені правами начальника колонії. За сумлінну поведінку та ставлення до праці 1 раз заохочувався правами начальника колонії.

На виробництві установи не працевлаштований. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний.

Відповідно до статті 65 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджений не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі.

Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу.

Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення освітнього та вдосконалення професійно-технічних навичок.

Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участь у роботі самодіяльних організаціях, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у державній установі «Софіївська виправна колонія (№55)» засуджений ОСОБА_3 протягом часу відбування покарання був працевлаштований лише протягом одного місяця, а саме у січні 2017 року, що є дуже незначним.

Згідно медичної довідки наданої установою виконання покарань щодо стану здоров`я засудженого ОСОБА_3 є здоровим.

Рішенням комісії установи від 27.12.2017 року засудженому відмовлено як такому, що не довів своє виправлення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з висновком комісії державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
В задоволені клопотання засудженого державної установи «Софіївська виправна колонія (№55)» ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, щодо вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

29.03.2018