У Х В А Л А
Справа № 338/841/17
18.08.2017 смт.Богородчани
У поданій скарзі вказав, що постановою слідчого ОСОБА_4 від 19.07.2017 року закрито згадане кримінальне провадження, що було розпочато за ознаками ст. 125 ч.1 КК України за фактом заподіяння легких тілесних ушкоджень неповнолітній ОСОБА_6 . Постановою слідчого ОСОБА_4 кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення. Вказане рішення вважає незаконним, оскільки слідчий не провів усіх необхідних слідчих дій, зокрема слідчого експерименту, а показання свідків інтерпретував на свій розсуд, не давши їм належної оцінки у сукупності з іншими доказами, зокрема показаннями потерпілої ОСОБА_6 та осіб, які дали такі ж як потерпіла показання. Також вважає, що слідчий безпідставно і не мотивовано не взяв до уваги висновок судово-медичної експертизи яким встановлено, що ОСОБА_6 було заподіяно легкі тілесні ушкодження. Слідство на його думку проведено без достатньої ретельності і упереджено.
В судовому засіданні ОСОБА_5 подану скаргу підтримав. Вказав, що слідчим не допитані очевидці ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Не враховано, що сам ОСОБА_7 не заперечував того, що штовхнув ОСОБА_6 . Слідчий, оцінюючи суб`єктивну сторону складу злочину, прийшов до необґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_7 не були умисними. Також звертав увагу на те, що за відсутності результатів слідчого експерименту, слідчий не міг поставити перед експертом питання про механізм спричинення тілесних ушкоджень і експерт не міг дати кваліфікованої відповіді на поставлене питання.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги поданої скарги вважає не обґрунтованими. Вказав, що 31.05.2017 року слідчим ОСОБА_4 до ЄРДР було внесено відомості за заявою неповнолітньої ОСОБА_6 , яка повідомила про спричинення їй 28.05.2017 року близько 02 год. в с. Іваниківка Богородчанського району Івано-Франківської області тілесних ушкоджень невідомим чоловіком. За даним фактом проведено досудове розслідування, в ході якого встановлено, що неповнолітня ОСОБА_6 , перебуваючи без нагляду дорослих на весіллі у с.Іваниківка, внаслідок вживання спиртних напоїв зазнала алкогольного сп`яніння, вела себе у громадському місці неадекватно, спровокувала конфлікт з подружжям ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Оскільки зібраними на досудовому розслідуванні доказами було спростовано показання ОСОБА_6 стосовно умисного заподіяння їй тілесних ушкоджень, то кримінальне провадження було закрито. Обставини, які з`ясовані слідчим та яким він давав оцінку, вказують на те, що дії ОСОБА_7 не містять складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України. За таких обставин прийняте слідчим рішення вважає законним.
Слідчий ОСОБА_4 вказав, що провів усі необхідні слідчі дії, дав об`єктивну оцінку зібраним доказам і прийшов до висновку, що кримінальне провадження підлягає закриттю.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.
Встановлено, що заява неповнолітньої ОСОБА_6 про заподіяння їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 розслідувана у встановленому кримінально-процесуальним кодексом порядку.
Статтею 125 КК України передбачена кримінальна відповідальність за заподіяння легких тілесних ушкоджень, тобто за вчинення умисного злочину.
Слідчим проведено досудове розслідування з достатньою повнотою і об`єктивністю, а зібраним доказам дано правову оцінку з точки зору їх належності і допустимості.
В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, близько 2 год. 28 травня 2017 року в селі Іванківка Богородчанського району посеред вулиці стала справляти природні потреби. Очевидцем такої поведінки стало подружжя ОСОБА_12 . ОСОБА_13 зробила зауваження з цього приводу ОСОБА_14 . Однак остання на обґрунтовані зауваження зреагувала неадекватно, вчинила сварку з ОСОБА_11 та намагалась з`ясовувати стосунки, під час конфлікту впала.
Посилання представника скаржниці на те, що слідчий не дав оцінки висновку судово-медичної експертизи, яким у ОСОБА_6 констатовано наявність тілесних ушкоджень, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, є не обґрунтованим. У оскаржуваній постанові слідчий зазначив, що версія ОСОБА_6 щодо спричинення їй тілесних ушкоджень не знайшла свого підтвердження, оскільки остання стверджувала, що ОСОБА_7 їй було нанесено один удар в обличчя. В той же час, у висновку судово-медичної експертизи констатовано відсутність будь-яких ушкоджень на обличчі і виявлено лише один синець в ділянці правого ліктьового суглобу, який міг утворитись як при нанесенні одного удару тупим твердим предметом у вказану ділянку тіла, так і при ударі вказаною ділянкою тіла до такого.
Оцінюючи прийняте слідчим рішення, вважаю, що він об`єктивно проаналізував зібрані докази і дав їм належну оцінку. Зокрема, показання ОСОБА_6 стосовно умисного заподіяння удару в обличчя слідчий оцінив критично, оскільки її пояснення були суперечливими, непослідовними і такими, що не підтверджені дослідженими доказами. У протоколі допиту ОСОБА_6 вказувала на те, що отримала удар рукою в обличчя від якого упала та втрачала свідомість, а потім мала епілептичний припадок. Натомість у медичній картці амбулаторного хворого, яка була представлена судово-медичному експерту, при консультації невролога зафіксовано пояснення ОСОБА_6 в яких та вказувала, що свідомості не втрачала, а на фоні плачу була нестача повітря, «судоми». Там же невролог зазначив, що даних про епілептичний генез пароксизму немає, пароксизм ймовірно був істеричного характеру.
Допитана як свідок ОСОБА_15 підтвердила, що коли підійшла до місця події, почувши крик та сварку, то бачила, як ОСОБА_6 схопила ОСОБА_13 за руку, а ОСОБА_16 , намагаючись припинити інцидент, відштовхнув ОСОБА_17 , внаслідок чого та упала. Вказаний свідок також ствердила, що після інциденту з ОСОБА_13 падала ще раз. Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_19 категорично стверджували, що ОСОБА_20 перебувала у стані алкогольного сп`яніння внаслідок чого поводила себе неадекватно.
Допитаний ОСОБА_21 , свідок який відвозив ОСОБА_20 з місця події додому пояснив, що про конфлікт знає зі слів ОСОБА_20 , яка повідомила, що невідомий чоловік намагався її вдарити, але вона ухилилась, після чого упала від поштовху.
Висновок слідчого про те, що дії ОСОБА_7 не утворюють складу злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, судячи із зібраних матеріалів є правильним, оскільки обставин, які би вказували не те, що ОСОБА_7 мав умисел на заподіянння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 не встановлено. За наявності такого умислу ОСОБА_7 міг безперешкодно реалізувати його, однак з пояснень очевидців, уникав цього. Інші доводи, викладені у скарзі не спростовують правильності прийнятого рішення.
Тому рішення слідчого, який закрив кримінальне провадження з підстав визначених п.2 ч.1 ст.284 КПК України вважаю правомірним і обгрунтованим.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.303-307 КПК України, суд,
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1