Провадження № 1-кс/331/2209/2018

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності та скаргу адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності ,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності та скарга адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності .

В обґрунтування вимоги, викладеній в скарзі, зазначено, що постановою заступника Генерального прокурора України ОСОБА_7 від 26.03.2018 р. прийнято рішення про видачу до Російської Федерації ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності. Адвокат ОСОБА_4 зазначає, що ОСОБА_5 незаконно притягується до кримінальної відповідальності наи теритоорії Росії, оскільки він покинув територію РФ у 2012 році, а кримінальна справа відносно нього порушена лише у січні 2017 року, тобто більше ніж через 4 роки після вибуття з Російської Федерації. Крім того, зазначила, що оскаржувана постанова заступника Генерального прокурора прийнята без належної перевірки обставин того, чи звертався ОСОБА_5 до органів ДМС із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Між тим, 27.03.2018 року до ГУ ДМС України в Дніпропетровській області адвокат ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 повторно звернулась з заявою про надання ОСОБА_5 статусу біженця, результатів щодо розгляду якої на сьогодні немає. Таким чином, адвокат ОСОБА_4 вважає, що існують обґрунтовані підстави, які перешкоджають видачі ОСОБА_5 до Російської Федерації, а тому просить слідчого суддю скасувати постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.03.2018 р.

Особа, щодо якої вирішується питання про екстрадицію ОСОБА_5 у своїй скарзі посилався на аналогічні обставини та просив слідчого суддю скасувати постанову заступника Генерального прокурора ОСОБА_7 від 26.03.2018 р., зазначивши, що на території Росії він може бути підданий насиллю або катуванням через релігійні переконання.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Заявник ОСОБА_5 свою скаргу підтримав , просив суд її задовольнити, додатково зазначив, що його пеерслідували правоохоронні органи Росії за релігійними переконаннями ще до його виїзду до Турції, він не довіряє органам влади Російської Федерація та вважає, що до нього будуть застосовані катування з метою визнати себе винним у злочинах, які не вчиняв. Пред"явлене йому обвинувачення є неправильним та незаконним.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважала, що підстав для скасування постанови Генерального прокурора немає, оскільки екстрадиційна перевірка була проведена повно та отримані дані про те, що обидві заяви ОСОБА_5 про надання йому статусу біженця повернуті заявнику як такі, що подані без дотримання вимог діючого законодавства. Крім того, просила врахувати, що раніше ОСОБА_5 , СБУ було заборонено в"їзд до України строком на п"ять років у зв"язку із підозрює його участі у терористичих організаціях. Інших підстав, які б перешкоджали його видачі, немає, тому просила у задоволенні скарги відмовити.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення заявників ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , думку прокурора ОСОБА_3 , вважає, що скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що на сьогодні на території України виконується запит Генеральної прокуратури Російської Федерації від 17.01.2018 року № 81/3-704-17 про видачу ОСОБА_5 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 208, ч. 2 ст. 205.5 КК РФ.
Під час проведення екстрадиційної перевірки прокуратурою Запорізької області за дорученням Генеральної прокуратури було досліджено наступні документи: постанова про притягнення ОСОБА_5 як обвинуваченого, оголошення його в розшук і обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, документи, що підтверджують його особу та громадянство, копії повідомлень Головного управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служби України (на № 14-2813-17 від 02.03.2018 року), Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства Державної Міграційної служби України (8.5-498/8-18 від 15.02.2018 року), згідно яких ОСОБА_5 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався; управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області (№ 2301.4-38323.3-17 від 29.12.2017 року), згідно з якими ОСОБА_5 з питань набуття громадянства України, реєстрації на території України, визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та інших питань до органів ДМС України не звертався; копією довідки ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» № 2/7-914 від 05.02.2018 року, згідно якої стан здоров`я ОСОБА_5 задовільний, може слідувати етапом до Російської Федерації. Підстав для відмови у видачі компетентним органам Російської Федерації не встановлено, що підтверджується висновком про результати екстрадиційної переврки від 02..03.2018 року .
Крім того, згідно з висновком, затвердженим 21.03.2017 року начальником ГУ МВС Росії Челябінської області, ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації, документований паспортом громадянина Російської Федерації серії НОМЕР_1 , виданим 02.03.2005 року Ленінським РУВС м. Челябінська, 27.07.2006 року знятий з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 , з 15.01.2017 року перебуває у федеральному розшуку ( ініціатор розшуку - УФСБ Росії по Республіці Башкортостан)..
Прокуратурою Запорізької області було перевірено, що за вчинення злочинів , у яких обвинувачується ОСОБА_5 передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком більше одного року, строки давності притягнення до відповідальності не сплили, на території України ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягується, підстав вважати, що ОСОБА_5 загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, немає.
Згідно ст. 589 КПК України, у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України;

2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України;

6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

У судовому засіданні встановлено, що екстрадиційна перевірка щодо ОСОБА_5 проведена повністю, підстав, які б унеможливлювали його видачу до Російської Федерації не встановлено.

Доводи захисника про те, що станом на сьогодні не вирішено питання про надання ОСОБА_5 статусу біженця, тому його не може бути видано до Росії, слідчий суддя відкидає, оскільки вони спростовуються відповіддю ГУДМС України в Дніпропетровській області від 10.04.2018 по те, що заява ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 від 27.03.2018 року про надання йому статусу біженця повернута заявнику як така, що не відповідає вимогам Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", що свідчить про те, що нерозглянутих по суті заяв ОСОБА_5 в органах міграційної служби України немає.
Крім того, ОСОБА_5 суду пояснив, що у нього є реальні побоювання того факту, що на території Російської Федерації він буде переслідуватися за ознаками віросповідування та підданий жорстокому поводженню, оскільки перебуваючи у Росії у 2012 році його неодноразово затримували працівники правоохоронних органів та примушували до визнання своєї провини у інших злочинах, а також погрожували розправою у разі відмови, внаслідок чого він був вимушений покинути територію Росії.
Відповідно до п. 67. Рішення Європейського суду з прав людини від 23.01.2009 року у справі Солдатенко проти України, зазначено, що з`ясовуючи, чи було доведено існування у випадку видачі заявника реального ризику, що він зазнає поводження, забороненого
статтею 3, Суд має проаналізувати це питання у світлі всіх наданих йому матеріалів і, якщо необхідно, у світлі матеріалів, здобутих ним самостійно (proprio motu). У таких
справах, як ця, Суд має розглянути передбачувані наслідки видачі заявника до запитуючої країни, беручи до уваги загальну ситуацію в цій країні та особисті обставини заявника
Оцінюючи з цією метою загальну ситуацію в конкретній країні, Суд, як правило, надавав значення інформації, яка міститься в останніх доповідях таких незалежних міжнародних правозахисник асоціацій, як Міжнародна Амністія, або яку було отримано від урядових джерел, включаючи Державний департамент США Водночас Суд уже визначив, що сама лише ймовірність зазнати поганого поводження у зв`язку з неврегульованою ситуацією в запитуючій країні не спричиняє порушення статті 3 і якщо доступні Суду джерела
характеризують загальну ситуацію, то конкретні твердження заявника у тій чи іншій справі потребують підтвердження іншими доказами.
У судовому засіданні ОСОБА_5 не надав суду ніяких переконливих доказів того факту, що у разі його видачі до Російської Федерації він буде підданий нелюдському поводженню, конкретних фактів такої можливої поведінки органів іншої держави не зазначив, посилаючись лише на розповсюджену та загально відому практику діяльності правоохоронних органів Росії, пов"язану із катуванням обвинувачених, що на думку слідчого судді не свідчить про наявність перешкод для видачі ОСОБА_5 до Російської Федерації з огляду на наявність отриманих письмових гарантій від Російської Федерації про те, що ОСОБА_5 не буде підданий катуванню, насильству, іншому жорсткому поводженню.
Незгода ОСОБА_5 із пред"явленим йому обвинуваченням не є предметом розгляду слідчого судді, оскільки відповідано до ч.4 ст. 591 КПК України при розгляді скарги слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.
Таким чином, враховуючи наведене та той факт, що прокуратурою Запорізької області було ретельно проведено екстрадиційну перевірку щодо ОСОБА_5 , підстав, передбачених ст. 389 КПК України, якіб свідчили про необхідність відмовити у видачі ОСОБА_5 , слідчим суддею не встановлено, тому приходжу до висновку про необхідність відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_5 та його адвоката ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст.589-591 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
Скарги ОСОБА_5 на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності та адвоката ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , на постанову заступника Генерального прокурора про видачу до РФ для притягнення до кримінальної відповідальності залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області протягом 5 днів з моменту її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1