Справа № 338/594/16-к
Провадження № 11-сс/779/111/2018
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 березня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2017 року про накладення арешту на майно,

за участю

прокурора ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно транспортний засіб, повернути його.

Зазначає, що він є власником і одночасно законним володільцем транспортного засобу «Mitsubishi Оutlander», номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Вказує, що про розгляді клопотання про арешт даного транспортного засобу та проголошенні ухвали слідчого судді він присутній не був, на час прийняття рішення та в інші періоди перебував за межами України, копію ухвали отримав поштовим зв`язком 11 березня 2018 року, тому ним не пропущено строки на її оскарження. Вважає ухвалу слідчого судді такою, що винесена передчасно, без належного дослідження обставин справи, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що придбання транспортного засобу було добросовісним. Вважає, що після огляду та досліджень, неповернення автомобіля є істотним порушенням його прав. На його думку, твердження про те, що його автомобіль є транспортним засобом, який викрадений, а саме предметом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, безпідставне та незаконне. Зазначає, що у даному випадку немає підстав вважати, що належний йому транспортний засіб відповідає вимогам ст. 98 КПК України як речовий доказ правопорушення. Підсумовує, що постанова про визнання його речовим доказом винесена неправомірно. Обґрунтовує вимоги також тим, що він не є підозрюваним у кримінальному провадженні, жодним чином не причетний до правопорушення, у зв`язку з цим поніс величезні матеріальні витрати, як і його мати, що важко переживає цю ситуацію. Вказує, що жоден з критеріїв за ч. 4 ст. 170 КПК України не стосується арешту його автомобіля, спеціальна конфіскація щодо кримінального правопорушення за ст. 289 КК України не застосовується, конфіскація як додаткове покарання стосується майна засудженого. Зазначає, що при прийнятті рішення не враховано вимоги ст. 173 КПК України, не визначено найменш обтяжливий спосіб арешту. Також вбачає порушення органом досудового розслідування та слідчим суддею його процесуальних прав. Звертає увагу на тривалість досудового розслідування, наявність деяких даних в ухвалах суду та особливості зберігання його транспортного засобу. Вказує, що даних про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, стосовно автомобіля немає. Зазначає, що не мав і не має наміру продавати автомобіль, іншим чином його відчужувати, вносити зміни у його стан і готовий надати відповідні письмові зобов`язання правоохоронним органам. Вважає за можливе часткове скасування арешту із залишенням заборони відчуження.

Ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2017 року клопотання слідчого СВ Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 у межах кримінального провадження № 0000129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, задоволено, накладено арешт на автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_7 .

При прийнятті рішення слідчий суддя виходив з того, що автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , постановою слідчого Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 24 листопада 2017 року визнаний речовим доказом по справі, а тому на нього необхідно накласти арешт до прийняття остаточного рішення по матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час та місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, повідомив через представника, що не може з`явитися в судове засідання у зв`язку з перебуванням за межами України, просив розглядати апеляційну скаргу у його відсутність.

Під час апеляційного розгляду:

- представник ОСОБА_9 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечував з приводу поданої апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 395 КПК України ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення. Згідно з ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді апелянтом не було пропущено, оскільки ухвалу слідчого судді від 28 листопада 2017 року було постановлено за відсутності особи, яка її оскаржує, ОСОБА_7 її отримав 11 березня 2018 року, а за таких обставин у апелянта виникає право звернення до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді з дня отримання ним її копії.

Що стосується безпосередньо поданої апеляційної скарги, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступні обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, тому посилання апелянта на те, що в даному випадку відсутні такі підстави для накладення арешту майна, як забезпечення спеціальної конфіскації та конфіскації майна як виду покарання, безпідставне.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, а саме на автомобіль з тих підстав, що він є речовим доказам в даному кримінальному провадженні та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Так, постановою слідчого Богородчанського ВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_10 від 24 листопада 2017 року автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000129 та передано на зберігання на територію Богородчанського ВП.

На думку ОСОБА_7 відсутні підстави вважати, що транспортний засіб відповідає вимогам ст. 98 КПК України як речовий доказ правопорушення.

В той час, згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З огляду на наведені слідчим встановлені досудовим розслідуванням обставини та положення цієї статті, суд апеляційної інстанції вбачає підстави вважати, що транспортний засіб є речовим доказом, що в сукупності з іншими матеріалами кримінального провадження має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Також, як підтверджують матеріали клопотання слідчого та зміст оскарженої ухвали, слідчий суддя вмотивовано прийшов до висновку, дотримавшись вимог закону, навівши це по тексту ухвали, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В той час, пояснення ОСОБА_7 про те, що він не мав і не має наміру продавати автомобіль, іншим чином його відчужувати, вносити зміни у його стан і готовий надати відповідні письмові зобов`язання правоохоронним органам, не спростовують наявність наведених ризиків, оскільки є ризики, що певні дії відносно майна можуть вчинятися іншими особами.

Суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на необхідність проведення по кримінальному провадженні інших слідчих дій, з метою досягнення дієвості кримінального провадження, за наявності підстав вважати, що можуть настати наслідки, передбачені ч. 11 ст. 170 КПК України, слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на автомобіль.

Доводи апеляційної скарги про те, що він не є підозрюваним, жодним чином не причетний до правопорушення, не є слушними, з огляду на те, що в даному випадку арешт майна здійснюється також з метою забезпечення збереження речових доказів за наявності достатніх підстав вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, а за таких обставин згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Також, суспільний інтерес розслідування та встановлення істотних обставин у кримінальному провадженні переважає приватний інтерес особи щодо тимчасового позбавлення володіти належним їй майном.

Щодо доводів ОСОБА_7 про тривалість досудового розслідування, наявність деяких даних в ухвалах суду, та особливості зберігання його транспортного засобу, суд апеляційної інстанції зазначає, що ці факти самі по собі не є підставами для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки жодним чином не виключають наявних та достатніх підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не впливають на правильність висновків суду в цій частині.

Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а посилання в апеляційній скарзі на відсутність підстав для накладення арешту на транспортний засіб є безпідставними.

В той час, суд апеляційної інстанції вважає, що задовольняючи клопотання, слідчий суддя не врахував положення ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно з якою у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заборона розпорядження та відчуження вказаним автомобілем забезпечить збереження речового доказу і не призведе до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та, що на даний час потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_7 як позбавлення права користування.

При цьому, даних про настання негативних наслідків для ОСОБА_7 від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна шляхом заборони розпорядження та відчуження, під час апеляційного розгляду не здобуто.

Такий спосіб арешту буде найменш обтяжливим та не призведе надмірного обмеження його прав та інтересів, не зашкодивши при цьому кримінальному провадженню.

Тому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково, накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження на автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 28 листопада 2017 року про накладення арешту на майно - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 , яке погоджено з прокурором Богородчанського відділу Надвірнянської місцевої прокуратури ОСОБА_11 у межах кримінального провадження № 0000129, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 червня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження на автомобіль марки «Mitsubishi Оutlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , (VIN) НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Будки Кременецького району Тернопільської області.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Богородчанського ВП Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_3