Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 480/801/17
Провадження 1-кп/483/100/2017
ВИРОК
Іменем України
27 вересня 2017 року м. Очаків

Колегія суддів Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001123 від 26 грудня 2016 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Джамбулі Казахстану, є громадянином України, неодруженим, з повною загальною середньою освітою, не працює, в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_8 в середині листопада 2016 року, більш точної дати встановити не представилось можливим, знаходячись за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , одержав від потерпілого ОСОБА_9 транспортний засіб «KIA Cerato» номерний знак НОМЕР_1 для проведення ремонтних робіт, а також грошові кошти в сумі 10000 грн. 22 грудня 2016 року у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вищевказаним транспортним засобом, реалізуючи який, він за допомогою ключів проник до цього автомобіля, завів його та покинув місце свого тимчасового проживання, тим самим зник з місця вчинення злочину. Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_9 матеріальний збиток на суму 175 730 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 визнав факт незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого, а також суму заподіяної ним майнової шкоди, пояснивши суду, що восени 2016 року він домовився з потерпілим про ремонт автомобіля останнього, одержавши від нього ключі та 10 000 грн. При цьому він усвідомлював, що не має наміру займатися ремонтом автомобіля, але не може пояснити своїх мотивів. У 20-х числах грудня 2016 року, більш точної дати не пам`ятає, він сів на автомобіль та вирушив до м. Дніпра, де приблизно два тижні транспортний засіб перебував на стоянці, доки він не знайшов покупця та не продав автомобіль, за яку суму, пояснити відмовився. Разом із тим обвинувачений не погодився із кваліфікацією його дій досудовим розслідуванням за ч. 3 ст. 289 КК України і вважав, що він заволодів транспортним засобом потерпілого шляхом обману і його дії слід кваліфікувати як шахрайство за ст. 190 КК України.

Не дивлячись на це, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому незаконного заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди,підтверджується сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні, зокрема показаннями потерпілого, свідків, а також письмовими документами провадження, які є логічними та такими, що узгоджуються між собою.

Так, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні дав показання про те, що восени 2016 року він домовився із обвинуваченим про ремонт свого автомобіля «KIA Cerato» номерний знак НОМЕР_1 та привіз його до місця проживання ОСОБА_8 в с. Сливине Миколаївського району Миколаївської області, де передав останньому автомобіль, грошові кошти на його ремонт в сумі 10 000 грн та ключі. Документів на автомобіль та дозволу на його використання він не надавав. В подальшому ОСОБА_8 в телефонних розмовах пояснював йому відтермінування ремонту різними життєвими обставинами, а наприкінці грудня 2016 року взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки, і він дізнався, що обвинувачений зник зі свого тимчасового місця проживання разом із автомобілем.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що він працював на автостоянці за адресою: м. Дніпро, вул. К. Маркса, 119-А, неподалік залізничного вокзалу. На початку 2017 року, точної дати не пам`ятає, обвинувачений ОСОБА_8 поставив на стоянку автомобіль марки «KIA Cerato», де той стояв приблизно 10 днів. Обвинувачений декілька разів відвідував стоянку, а потім транспортного засобу не стало.

Викладені вище обставини узгоджуються з протоколом огляду предмета від 28 грудня 2016 року, відповідно до якого слідчим у присутності потерпілого оглянуто мобільний телефон марки «Nokia» RM-839 чорного кольору, в якому виявлено sms-повідомлення від абонента « ОСОБА_11 » наступного змісту: «Саша завтра жду на заправке в 20.00. Забери машину. ОСОБА_12 ». Вказане повідомлення отримано 24 грудня 2016 року о 20 год. 08 хв., що підтверджує факт знаходження автомобіля потерпілого у володінні обвинуваченого у вказаний період.

Крім викладеного вище, вина обвинуваченого об`єктивно підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи № 17-374 від 26 квітня 2017 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «KIA Cerato», 2008 року випуску, складає 175 730 грн, що відповідно до примітки 3 до ст. 289 КК України є великою матеріальною шкодою.

Твердження обвинуваченого про те, що його дії слід кваліфікувати як шахрайство, колегія судів вважає неспроможними, і при цьому виходить з такого.

Відповідно до ст. 289 КК України та пункту 1 примітки до неї під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою, протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Законодавча конструкція «будь-яким способом» означає, що перелік способів законодавцем не обмежено, і відсутній спосіб, який би не підпадав під цю конструкцію. Одним з таких способів є зловживання довірою. Така ж правова позиція міститься і в пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», згідно з якою незаконне заволодіння транспортним засобом може бути вчинене, зокрема, шляхом обману чи зловживання довірою.
Крім цього, норми, передбачені статтями 289 та 190 КК України, у разі встановлення факту заволодіння транспортним засобом, співвідносяться як спеціальна і загальна. Згідно з правилами кваліфікації злочинів, якщо діяння, вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх. Завжди повинна застосовуватися та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Вона має перевагу перед нормою, яка передбачає лише частину того, що вчинила особа.
Встановлені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 шляхом зловживання довірою потерпілого заволодів транспортним засобом останнього і розпорядився ним на власний розсуд, звернувши вартість проданого ним транспортного засобу на свою користь.
З огляду на зазначене колегія суддів погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 289 КК України, яка більш повно в порівнянні зі ст. 190 КК України охоплює ознаки діяння, яке вчинив обвинувачений. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена в Постанові у справі № 5-365кс15 від 21 січня 2016 року.
Суд встановив, що перевірені та досліджені докази, які визнані належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою, дають підстави відкинути доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 190 КК України та розцінити їх як обраний спосіб захисту і прагнення уникнути відповідальності за вчинений злочин.

Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, знаходить доведеною винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину і вважає, що дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковано як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало великої матеріальної шкоди, за ч. 3 ст. 289 КК України.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та, відповідно до ст. 65 КК України, враховує, що він вчинив особливо тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, за місцем проживання характеризується позитивно, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання. При цьому суд не вважає обставиною, що пом`якшує покарання, щире каяття обвинуваченого, про що він заявив під час судових дебатів та останнього слова, адже його правова позиція під час усього судового слідства свідчить про те, що він не усвідомив тяжкості скоєного.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна в межах санкції ч. 3 ст. 289 КК України відповідатиме принципу справедливості та невідворотності покарання.
Оскільки Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року, було внесено зміни до ст. 72 КК України, то з урахуванням вимог ст. 5 КК України у строк покарання обвинуваченому слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення та тримання під вартою з 17 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року включно із розрахунку, що два дні позбавлення волі відповідають одному дню попереднього ув`язнення відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції із змінами, внесеними Законом України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII).
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого майнової шкоди, завданої злочином, суд вважає таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, на підставі ст. 1166 ЦК України. Майнова шкода складається з вартості автомобіля в розмірі 175 730 грн, що підтверджено висновком експертизи, та 10 000 грн, переданих потерпілим обвинуваченому для ремонту транспортного засобу, що останнім не оспорювалось.

Судових витрат у провадженні немає. Доля речового доказу підлягає вирішенню в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Оскільки на час постановлення вироку підстави, що були враховані при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали, а підстав для зміни запобіжного заходу не встановлено, суд вважає за необхідне запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України,

З А С У Д И Л А :

ОСОБА_8 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві приватної власності.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту його затримання, тобто з 17 квітня 2017 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року)зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення в межах даного кримінального провадження, а саме: з 17 квітня 2017 року до 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21 червня 2017 року по 27 вересня 2017 року один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишити без змін.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, 185 730 (сто вісімдесят п`ять тисяч сімсот тридцять) гривень.

Речовий доказ у провадженні мобільний телефон марки «Nokia» RM-839 чорного кольору, що переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_9 , вважати повернутим за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: