Роздільнянський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________
Справа № 511/682/17
Номер провадження: 1-кп/511/114/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.12.2017м.Роздільна

Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2
за участю:

прокурора - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000052, внесеного до ЄРДР 16.01.2016 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с.Виноградар, Роздільнянського району Одеської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою закінчив 9 класів, перебуваючого у цивільному шлюбі, маючого на утриманні дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 17.09.2015 року Роздільнянським районним судом за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі з застосуванням ст.ст. 75, 76 ч. 1 п. 4 КК України з випробувальним строком на 1 рік

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за корисливий злочин та перебуваючи на іспитовому терміні, знову вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 27.12.2015 року біля 21-00години, перебуваючи в барі «Мрія», який розташований по вул. Калініна, 25, с. Єгорівка Роздільнянського району Одеської області та побачивши біля бару мотоцикл, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, та реалізуючи свій злочинний намір разом з іншою особою шляхом заведення ключем двигуна незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом марки «ЇЖ - П ЗК», блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер люльки НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_3 , вартістю 3000грн., який належить ОСОБА_9 та в подальшому з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 заперечуючи свою причетність до скоєного, свою вину повністю не визнав та суду пояснив, що будь якого мотиву на заволодіння вказаним транспортним засобом він не мав. Так, обвинувачений суду пояснив, що точної дати не пам`ятає, колі це відбувалося, він збирався їхати в с. Єгорівка Роздільнянського районна Одеської області з с. Виноградар Роздільнянського району. Йому зателефонував ОСОБА_10 , якій почав напрошуватися їхати разом з ним. Після розмови ОСОБА_10 прийшов разом з ОСОБА_11 , так як вони всі товаришували і вони всі разом поїхали на мотоциклі «Сузуки», якій належить ОСОБА_6 в с. Єгорівка Роздільнянського районна Одеської області до троюрідної сестри ОСОБА_12 . Перебуваючи в с. Єгоровка, біля 19год. вони всі разом він, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 поїхали до бару «Мрія», де придбали безалкогольне пиво та пили його. Приблизно через півтори години з`явився ОСОБА_15 , який приїхав до бару на мотоцикли «ІЖ-5» червоного кольору. ОСОБА_15 був з другом Вовою, якій теж був на мотоциклі «МТ» чорного кольору, хлопці запропонували випити з ними, але він відмовився. Кравець та ОСОБА_16 декілька разів виходили курити на вулицю, він також разом з ОСОБА_17 та ОСОБА_16 декілька разів виходив курити на вулицю, але до мотоциклів вони не підходили. Приблизно біля 20-21 години, коли він, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 вийшли на вулицю, то побачили, що у його мотоцикла, пробито колесо. Він повідомив хлопцям, що поїде до дому в с.Виноградар відремонтує колесо та повернеться за ними, щоб їх привезти додому. Вказане, а саме як він сів на свій мотоцикл та поїхав бачила бармен, її колишній чоловік та якась жінка, яка йшла з колгоспу. Він приїхав до дому в с.Виноградар біля 20.30 години розбуртував колесо та почав його клеїти. Зазначене було біля 21год та це бачив сусід ОСОБА_18 . В цей час йому подзвонив ОСОБА_10 та сказав, що за ними не потрібно їхати, так як вони з ОСОБА_16 вдома, але як той попав до дому йому не відоме. На пропозицію ОСОБА_17 поїхати до дискотеці він відмовився, так як посварився з цивільною дружиною - ОСОБА_19 та поїхав з нею миритися. У ОСОБА_19 він залишився ночувати, а вранці подзвонив ОСОБА_15 його вітчиму ОСОБА_20 з претензією що він вкрав мотоцикл, а вітчим вже подзвонив йому та розповів про вказану розмову. Після цього він зателефонував ОСОБА_15 , який запропонував зустрітися. Він разом зі своєю матерю приїхав до с.Єгорівка до приміщення бару, де зустрівся з ОСОБА_15 , який вимагав за вкрадений мотоцикл 9000 грн. або він напише заяву до поліції. ОСОБА_15 стверджував, що саме він винен у скоєному, оскільки він привіз ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , та тому повинен за них відповідати або платити за них гроші, або вибивати гроші, так як крім них ніхто не міг вкрасти мотоцикл. Після цього він поїхав до дому і більше не зустрічався з ОСОБА_15 , але останній приїжджав та вимагав гроші, дзвонив та погрожував йому та його матері. Через деякій час ОСОБА_15 приїжджав біля 24 годин ночі до його цивільної дружини ОСОБА_19 та привозив в багажнику автомобіля Кравца. Разом з ОСОБА_21 було ще декілька чоловік, при цьому він розмахував пістолетом, а він - ОСОБА_6 сидів на горище на відстані біля 20-25 метрів та все це бачив. Вони силою змусили ОСОБА_19 написати розписку , що він повинен віддати 10000 грн. Після цього, через деякий час, ОСОБА_21 забрав в ОСОБА_10 машину «Москвич» та написав заяву в поліцію. Після того як все це трапилося, він намагався зустрітися з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , але їх не було вдома, а телефони були вимкнуті. Він їздив до ОСОБА_22 до дому де бачив в дворі підпалений мотоцикл, але в нього була підпалена лише проводка, а в загалі мотоцикл був цілий.
Крім того, надалі обвинувачений ОСОБА_6 , змінюючи свої покази, в судовому засіданні також вказував, що коли вони всі разом він, ОСОБА_16 та ОСОБА_23 знаходилися в барі та вийшли на вулицю покурити, то ОСОБА_23 запропонував ОСОБА_6 заволодіти мотоциклом, який стояв біля бару. На вказану пропозицію ОСОБА_6 відмовився, тому що не бажав цього робити, а також тому, що у нього є власний мотоцикл, на якому він приїхав у це село. Панкратов при цьому зрозумів, що так як за хлопцями їхати було не потрібно, то це свідчило про те, що ОСОБА_23 все ж таки заволодів мотоциклом, який пропонував забрати ОСОБА_6 . Вважав, що до скоєного причетні ОСОБА_23 та ОСОБА_16 , оскільки він чув як вони похвалялися людям про те, що на ст. Вигода Роздільнянського районну Одеської області вкрали мопед. При цьому зміну своїх показів пояснив наступним чином, що він по-перше побоювався ОСОБА_15 , який погрожував йому та його родині, а по-друге, його просив про вказане не казати ОСОБА_10 .
Таким чином, в своїх показах обвинувачений повністю заперечував свою причетність до вказаних злочинів. Такі показання обвинуваченого суд оцінює критично, вважає, що обвинувачений дає їх з метою свого захисту, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими судом доказами, зокрема поясненнями свідків, потерпілого та дослідженими письмовими доказами по справі з огляду на наступне.
Так, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_15 суду пояснив, що точної дати не пам`ятає, але біля Нового 2015 року він разом з другом ОСОБА_24 приїхав до бару в с.Єгорівка Роздільнянського району Одеської області на своєму мотоциклі «ІЖ-Планета», який залишив біля бару на вулиці, при цьому ключі залишив в замку запалювання. Коли вони вдвох зайшли до бару то побачили, що в барі були ОСОБА_6 разом з двома друзями, які випивали. Так як ОСОБА_25 був знайомий з ОСОБА_26 , тому вони сіли за їх столик та всі випивали. Через деякий час ОСОБА_6 вийшов з бару на вулицю, а за ним також вийшли його друзі. Хвилин через 10-15 він також вийшов з бару, але його мотоциклу біля бару вже не було, як і мотоциклу ОСОБА_26 . Оскільки він відразу подумав про те, що до скоєного причетний ОСОБА_26 , а ОСОБА_25 сказав що ОСОБА_26 живе в Виноградарі, тому він поїхав до с.Виноградаря та почав пошуки свого мотоцикла. Він дізнався у мешканців села де проживає ОСОБА_26 та поїхав до нього додому, але матір ОСОБА_26 сказала що останнього вдома не має. Потім йому подзвонив знайомий та сказав що якийсь мотоцикл лежить підпалений, він приїхав та побачив свій мотоцикл та забрав його, він був згорілий. Надалі він знайшов номер телефону брата ОСОБА_26 та подзвонив йому. Вранці ОСОБА_27 та його мати приїхали в с.Єгорівку, де вони зустрілися біля бару, переговорили та домовилися, що вони будуть збирати кошти та компенсують йому 3000 грн. Він бажав вирішити вказане питання миром, без звернень до поліції та намагався отримати кошти за спалений мотоцикл, але вони гроші не віддали, тому він написав заяву до поліції. Крім того, потерпілий зазначав, що вказаний мотоцикл «ІЖ-Планета» був червоного кольору та мав полоси другого кольору, але по документам він блакитного кольору. Вказаний мотоцикл він купив у свого родича з документами, але договір купівлі-продажу не оформлював. Потім, в подальшому, ОСОБА_10 йому розповідав, що мотоцикл взяв ОСОБА_6 . З співмешканкою ОСОБА_6 - ОСОБА_19 він дійсно зустрічався в м.Роздільна Одеської області та приїздив до неї до дому, але ніяких протиправних дій відносно неї не підтвердив, зазначав, що навпаки остання намагалася віддати йому кошти щоб він забрав заяву з поліції.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 , суду пояснив, що 26.12.2015 року йому подзвонив біля 14-15 годин ОСОБА_10 та покликав погуляти на мотоциклі разом з ОСОБА_6 в с.Єгорівка Роздільнянського районну. Вони втрьох він, ОСОБА_23 та ОСОБА_26 поїхали на мотоциклі ОСОБА_26 з початку до родичів останнього, а після цього приблизно біля 18-19 годин поїхали до бару в с.Єгорівка, де всі пили пиво. Через деякий час до бару приїхав ОСОБА_15 разом з другом та вони сіли за їх столик. ОСОБА_6 та ОСОБА_10 виходили на вулицю курити. Коли до бару повернувся ОСОБА_10 то став його кликати їхати до дому. Коли він вийшов на вулицю, то мотоцикла ОСОБА_15 біля бару вже не було, куди він подівся йому не відомо. Надалі ОСОБА_6 сказав йому сідати на його мотоцикл, а він поїде на мотоциклі «Іж-планета» ОСОБА_15 . Кравець сів на мотоцикл ОСОБА_6 та вони з ним разом поїхали додому. Сам ОСОБА_6 їхав попереду них на мотоциклі ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 був за рулем мотоцикла ОСОБА_6 . Вони їхали через сіло ОСОБА_28 . Після приїзду додому вони залишили в нього вдома мотоцикл ОСОБА_6 , а сам ОСОБА_6 поїхав далі на мотоциклі ОСОБА_15 . Надалі йому подзвонив ОСОБА_10 та запропонував поїхати на дискотеку, коли вони вдвох шли на вокзал то побачили ОСОБА_6 на мотоциклі ОСОБА_15 , який запропонував на цьому мотоциклі поїхати на дискотеку на ст. Вигода, але вони відмовилися та далі пішли на вокзал. На вокзалі вони знову побачили ОСОБА_6 , який був вже без мотоцикла та сказав, що він його спалив. Вони втрьох всі разом сіли до електрички та поїхали на дискотеку до клубу «Космо», де були до 6 години ранку, потім поїхали до нього до дому, де ОСОБА_6 забрав свій мотоцикл та поїхав. Крім того свідок суду пояснив, що він не бачив хто заводив мотоцикл ОСОБА_21 та не пам`ятає якого кольору він був. А мати ОСОБА_6 просила його змінити покази, про те, що він не палив мотоцикл та його не крав.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що в суботу 27.12.2015 р. він, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 приїхали на мотоциклі ОСОБА_6 до родичів ОСОБА_26 в с.Єгорівка Роздільнянського районну Одеської області. За кермом вказаного мотоциклу був ОСОБА_6 . Потім вони всі втрьох поїхали до бару, де сиділи та випивали безалкогольне пиво. Після цього біля 19-20 години до бару приїхав ОСОБА_15 разом з другом, які сіли до їх столика. Потім він та ОСОБА_6 вийшли з бару на вулицю та побачили чужий мотоцикл «Іж», який був синього або червоного кольору та вони захтіли покататися на двох мотоциклах разом. При цьому вказаний мотоцикл він намагався завести ключем, який був в замку запалювання, але він не заводився, тому він особисто відкотив мотоцикл метрів на 50 від бару - так вони вирішили вдвох, а ОСОБА_6 пішов до бару за ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_11 і ОСОБА_6 під`їхали на мотоциклі ОСОБА_6 до нього. Надалі він сів за кермо мотоцикла ОСОБА_6 , з ним разом сів ОСОБА_16 , а сам ОСОБА_6 сів за кермо мотоциклу ОСОБА_15 , та таким чином вони на двох мотоциклах поїхали в бік дому. Вони на вказаних мотоциклах покаталися по селу та залишили чужий мотоцикл біля рельсів на вокзалі. Надалі вони також всі втрьох сіли до електрички в 21.45 години та поїхали в місто гуляти, при цьому на станції Вигода на дискотеку не вийшли та поїхали далі. Дійсно потерпілий ОСОБА_15 приїжджав до нього до дому, десь через місяць після вказаних подій та вимагав гроші, а він віддав йому поломаний «Москвич» батька. Підтвердив, що йому зрозуміло, про те що він разом з ОСОБА_26 скоїв вказаний злочин.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_29 , пояснила, що в барі «Мрія», якій їй належить, зайшли біля 19-20 години три хлопця, взяли по пляшці пива та сіли за столик та почали випивати, які напої вони пили вона не пам`ятає. Надалі в бар зайшли ще два хлопця, один з яких був ОСОБА_15 , вони сіли теж за стіл до перших хлопців. Всі сиділи, розмовляли та випивали, але що випивали вона не пам`ятає. Хлопці декілька разів виходили та заходили, але чи всі разом чи по одному вона також не пам`ятає. Надалі перші три хлопця вийшли, а хвилин через 10 вийшов ОСОБА_15 , який почав кричати, що нема його мотоциклу. Вказане відбувалося в 2015 році перед Новим роком. Наступного дня ОСОБА_15 стояв біля бару з ОСОБА_6 та його матір`ю та про щось розмовляли, але вона не чула їх розмови. Хто уганяв мотоцикл, вона не знає та не бачила, так як коли його уганяли звуку мотоцикла не чула. Біля входу до бару світить лише 1 лампочка, але на вулиці вже було темно.
Крім того, судом було задоволено клопотання захисту та допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_19 та ОСОБА_30 .
Так, в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що вона є цивільною дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , який є батьком її сина. 27.12.2015 року біля 20 години їй дзвонив ОСОБА_6 , але не додзвонився і вона пішла до нього до дому, він в цей час буртував колесо мопеду, вони посварилися. Біля 21-21.30 години він приїхав на своєму мопеду до неї до дому, де залишився до ранку. Це відбувалося з неділі на понеділок. ОСОБА_6 поїхав від неї в понеділок, так як у вівторок вона поїхала на похорони свого дяді. Про угон мотоцикла вона узнала вже через місяць, коли ОСОБА_15 почав вимагати у ОСОБА_6 гроші. Офіційно в поліцію вона не зверталася по поводу вимагання грошей ОСОБА_15 з ОСОБА_6 .
В судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_6 . Суду пояснила, що 27.12.2015 року її син зібрався їхати в с.Єгорівка Роздільнянського району Одеської області до родичів та разом з ним поїхали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в бар та до дівчат. Біля 19.30 години син ОСОБА_6 приїхав до дому та буртував колесо, в цей час пришла ОСОБА_19 і вони посварилися. Також сусід ОСОБА_32 бачив як її син ОСОБА_6 буртував колесо. Коли він закінчив клеїти колесо, то поїхав до ОСОБА_19 , а ввечері приїхав ОСОБА_15 та шукав її сина. Вона йому сказала, що син ОСОБА_33 поїхав з кимось на дискотеку. Наступного ранку приїхав син до дому та вона його запитала де він був та чому його шукав ОСОБА_15 . Після цього на роботі її чоловіку ОСОБА_34 сказали, щоб вона разом з сином ОСОБА_6 приїхала в с.Єгорівка Роздільнянського району Одеської області до ОСОБА_15 .. У ОСОБА_15 в дома був мотоцикл не підпалений і він вимагав гроші за угон мотоцикла, так як ОСОБА_10 та ОСОБА_11 неповнолітні, але вони відмовилися сплачувати кошти за те, що її син не робив. Зазначала, що ОСОБА_10 їй казав, що не чого не уганяв та платити не буде. Також їй стало відоме зі слів ОСОБА_10 про те, що він підкатів мотоцикл ОСОБА_15 до тирла та вони вдвох з ОСОБА_11 поїхали., а ОСОБА_6 поїхав раніше до дому на своєму мотоциклі.
Крім того вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними досудовим слідством та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, відповідно до витягу з кримінального провадження №0000052, вбачається, що в ЄРДР 16.01.2016 року за заявою ОСОБА_15 були внесені відомості про те, що в ніч з 27 на 28 грудня 2015 року в с.Єгорівка Роздільнянського району Одеської області, невстановлена особа незаконно заволоділа мотоциклом марки ИЖ П-ЗК, р/номер, НОМЕР_4 , який знаходився біля бару в зазначеному населеному пункті, спричинивши йому матеріальну шкоду на суму 3000 гривень. Даний злочин був зареєстрований за правовою кваліфікацією ч.2 ст 289 КК України (а.к.п.96).

Таке саме підтверджується і письмовою заявою ОСОБА_15 , яка зареєстрована в Роздільнянському ВП за №242 від 16.01.2016р. (а.к.п.97).

З протоколу огляду місця події від 16.01.2016 року з фото таблицями до нього вбачається, що місцем події є дільниця місцевості, розташована на прилеглій території навпроти бару за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, с. Єгорівка, вул. Калініна, 25. Над дверима бару є надпис «Бар», під час огляду нічого виявлено не було.(а.к.п.98-102).

Під час огляду предмету 18.01.2016р. був оглянутий, мотоцикл «ІЖ П ЗК» блакитного кольору, переднє крило якого нікіліроване, передня вилка мотоциклу чорного кольору, на верхньої вилки знаходиться фара, щиток приборів, руль. Сидіння мотоциклу обшите матерією коричневого кольору, на рамі мотоциклу кріпиться двигун, паливний бак, сидіння бокові м`які, що підтверджується протоколом огляду з фото таблицею до нього (а.к.п.103-105).

Згідно довідки, виданою ООО «Макс» з витягом з сайту продажів мотоциклів «Мото Класик», вартість мотоцикла б/у марки «ІЖ» станом на січень 2016 року, складає 3000 грн. (а.к.п.106;107).

Під час судового розгляду захисник обвинуваченого висловлював доводи щодо того, що оскільки мотоцикл марки «ІЖ - П ЗК», блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер люльки НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_3 потерпілому ОСОБА_15 не належить, а належить іншій особі; колір мотоциклу взагалі не встановлений; вказаний мотоцикл речовим доказом по справі не визнаний та де він знаходиться на час розгляду справи, не відомо; стороні захисту вказаний мотоцикл пред`явлений не був, тому ОСОБА_15 взагалі не є потерпілим по вказаному провадженню та вказане ставить під сумнів і факт угону вказаного транспортного засобу.
Перевіряючи вказані доводи захисту, судом встановлено, що як вбачається з матеріалів провадження дійсно мотоцикл марки «ЇЖ - П ЗК», блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер люльки НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_3 потерпілому ОСОБА_15 не належить, а належить іншій особі; крім того вказаний мотоцикл речовим доказом по справі не визнаний.
Опитаний з цього приводу в судовому засіданні потерпілий суду пояснив, що вказаний мотоцикл «ЇЖ - П ЗК», блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер люльки НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_3 він придбав, але будь-який договору купівлі-продажу або іншого договору не оформлював, володіє їм за довіреністю; за документами мотоцикл зазначений як блакитний, хоча він має полоси і іншого кольору, в тому числі і красні. Стверджував, що вказаний мотоцикл був його власністю, якою він володів правомірно, в подальшому мотоцикл був у нього викрадений, він його знайшов особисто та привіз до себе до дому, де він і був оглянутий слідчим.
На переконання суду відсутність письмових правовстановлюючих документів у потерпілого на вказаний транспортний засіб та наявність реєстрації на іншу особу, не свідчить про те, що ОСОБА_15 не є власником вказаного мотоциклу, оскільки закон прямо не пов`язує статус потерпілого з обв`язкою наявністю правовстановлюючих документів на майно. При цьому свідок ОСОБА_29 також суду підтвердила пояснення потерпілого, що ОСОБА_35 приїхав до бару на своєму мотоциклі, на якому їздить тривалий час; вказані свідчення як свідка так і потерпілого є належними та допустимими.
Покази свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_31 судом до уваги прийняті не можуть, оскільки вказані особи є зацікавленими в результаті розгляду справи, оскільки вони є членами родини обвинуваченого, відповідно - цивільною дружиною та матір`ю, а також вони протиричать іншим доказам по справі.
Таким чином, з свідчень потерпілого, свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_36 та ОСОБА_10 судом беззаперечно встановлено, що 27.12.2015р. у вечірній час ОСОБА_6 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_37 та потерпілим ОСОБА_15 одночасно перебували в барі «Мрія» в с. Єгорівка Роздільнянського району, проти вказаного в судовому засіданні не заперечував і сам обвинувачений.
Крім того, судом беззаперечно встановлено, що як обвинувачений прибув до бару на своєму транспортному засобі, так і потерпілий приїхав до бару на своєму мотоциклі - «ІЖ - П ЗК», блакитного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер люльки НОМЕР_2 , державний знак НОМЕР_3 .
Із свідчень ОСОБА_29 в судовому засіданні достовірно встановлено, що вона є власницею бару, який в с. Єгорівка є один, над входом якого є назва «бар», тому на переконання суду чи носить вказаний бар назву «Мрія» або ні жодного принципового значення по справі не містить, оскільки місцезнаходження бару ніким не оспорювалося та саме в цьому барі за твердженнями свідків в той день були як потерпілий так і обвинувачений; інших доказів сторонами на підтвердження своєї позиції в цій частині, суду не надано.
Добутими доказами по справі також беззаперечно встановлено, що у потерпілого ОСОБА_15 вказаний мотоцикл був викрадений, в подальшому вказаний мотоцикл самостійно потерпілим був знайдений, доставлений до нього до дому, де і був оглянутий в установленому законом порядку.
При цьому, на переконання суду, під час судового розгляду підтверджений факт того, що саме ОСОБА_6 заволодів вказаним транспортним засобом разом з іншою особою, оскільки на вказане прямо зазначив свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні. Ставити під сумнів покази ОСОБА_10 у суду підстав не має, оскільки вказана особа самостійно, добровільно та без будь-якого тиску в судовому засіданні повідомила про заволодіння вказаним транспортним засобом ним особисто разом з ОСОБА_6 . Наявність на розгляді Роздільнянського районного суду кримінального провадження відносно ОСОБА_10 у судді, яка уповноважена здійснювати кримінальне провадження щодо неповнолітніх, ОСОБА_38 (справа 511/1733/17, провадження 1-кп/511/197/17) також є обставиною, яка спростовує доводи захисту в тій частині, що свідок обмовив обвинуваченого або був зацікавлений у вказаному. При цьому у суду відсутні законні підстави для визнання вказаних показів ОСОБА_10 недопустимими по справі.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, суд вважає, що діючим кримінально-процесуальним законодавством не передбачений обов`язок слідчого під час збирання доказів по справі виносити постанову про визнання речовим доказом по справі будь-якого предмету злочину, крім того закон не пов`язує застосування ст. 87 КПК України з визнання або не визнання предмету злочину речовим доказом по справі.
Суд вважає, що вказаний транспортний засіб є предметом злочину, у суду відсутні сумніви щодо наявності вказаного транспортного засобу та його належності саме потерпілому; будь-яких клопотань з боку захисту з приводу необхідності його огляду ані ні під час досудового розслідування ані під час судового розгляду, суду не заявлялося; вказаний транспортний засіб був оглянутий під час проведення досудового розслідування з дотриманням вимог процесуального законодавства, будь-яких порушень з цього приводу суду не заявлялося. Суд вважає, що визнання предмета злочину під час досудового розслідування речовим доказом або не визнання є виключним розсудом слідчого, яке в будь-якому випадку не може вплинути на доведеність вини або її спростувати; будь-яких підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які б давали підстави визнати цей доказ недопустимим, судом не встановлено.
На думку суду, не відображення у матеріалах кримінального провадження відомостей про визнання вказаного предмету злочину речовим доказом, не дають підстав для висновку про те, що не застосована слідчим процедура перешкодила виконанню загальних засад та завдань кримінального провадження та вплинула чи могла вплинути на права обвинуваченого та достовірність доказів по справі.
Крім того, суд вважає, що, при наявності відповідних клопотань, суд також був не обмежений під час судового розгляду визнати вказаний предмет речовим доказом, оскільки постанова про визнання предмета речовим доказом сама по собі не є доказом по справі, а є процесуальним документом, який визначає статус предмету та дозволяє суду вирішити питання щодо його долі.
Крім того, судом наголошується, що будь-яких клопотань з боку захисту щодо необхідності огляду вказаного транспортного засобу ані під час досудового розслідування ані під час судового розгляду, суду не заявлялося, тому суд розглянув справу з урахуванням принципу змагальності сторін та огляд предмету злочину не проводив, оскільки вказане клопотання суду не заявлялося.
На переконання суду, вищенаведені доводи захисту не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, та тому до уваги судом не приймаються, оскільки є неспроможними.
Крім того, стороною захисту вказувалося про необхідність визнання недопустимими доказами по справі наступних документів, а саме: протоколу огляду місця події від 16.01.2016р., протоколу огляду предмету від 18.01.2016р., додатки до вказаних протоколів фото таблиці до них.
Посилаючись на вказане сторона захисту наголошувала, що вказані письмові докази є недопустимими, оскільки вони проведені в один час, а протокол огляду від 16.01.2016р. має виправлення на 18.01.2016р.; фото таблиці не відповідають вимогам, передбаченим додаткам до протоколу, а саме ст. 105 КПК України.
Перевіряючи доводи захисту в тій частині, суд вважає, що у відповідності до ст. 86 ч. 1 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 87 КПК України передбачено вичерпний перелік для визнання доказів недопустимими, а саме, які отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Перевіряючи доводи захисту на предмет не допустимості вказаних письмових доказів, суд вважає, що як вбачається з матеріалів провадження та протоколу огляду місця події від 16.01.2016р. та протоколу огляду від 18.01.2016р., вказані слідчі дії проведені за участю понятих у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону та відповідають приписам ст.104, 105, 237 КПК України. Вказані слідчі дії на переконання суду були проведені уповноваженою особою, за встановленою законом процедурою та за участю понятих, у зв`язку з чим ставилися б під сумніви вказані слідчі дії та відповідні письмові докази, у суду підстави відсутні. Оскільки, під час судового розгляду справи по суті питання щодо визнання вказаних протоколів недопустимими доказами по справі перед судом не ставилося, клопотання про допит вказаних понятих суду стороною захисту не заявлялося, тому з урахуванням принципу змагальності перевіряти вказані письмові докази, у суду підстав не було. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає неспроможними та недоведеними доводи захисту в цій частині, а висловлення вказаної думки тільки під час судових дебатів є порушенням принципу змагальності, оскільки суд самостійно позбавлений можливості відшукувати будь-які докази по справі.
При цьому суд вважає, що наявні в протоколі огляду від 18.01.2016р. виправлення є технічними описками, які в подальшому були виправлені з «16» на «18» січня 2016 року, вказані виправлення принципового значення по справі не мають, тому вони самі по собі не є підставою для визнання вказаних письмових доказів недопустимими, оскільки сам факт проведення вказаних дій за установленою процесуальною процедурою, захистом не спростований, тому у суду відсутні законні підстави для визнання вказаних доказів недопустимими. При цьому, суд також вважає неспроможними доводи захисту на посилання на ч. 3 та 5 ст. 105 КПК України, оскільки частиною 2 вказаної норми закону передбачено, що є додатками до протоколу та які вимоги до них пред`являються. При цьому, вказана норма закону з системним тлумаченням та розумінням ст. 87 КПК України не пов`язує визнання обов`язково недопустимими вказані додатки у вигляді фото таблиць (без сукупності інших достатніх підстав та ознак) та не є безумовною підставою для визнання доказів недопустимими.
Таким чином, обставин, передбачених ст. 87 КПК України, які б давали підстави визнати вказані докази недопустимими, судом не встановлено.
На переконання суду, кожен факт причетності особи до вчинення злочину та винності має бути підтверджений повнотою зібраних доказів, а переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед судом, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку, тому суд відхиляє доводи захисту в цій частині.
Питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. ЄСПЛ, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим / рішення від 23.04.1997 р. у справі Ван Мехелен та інші проти Нідерландів»; рішення від 09.06.1998 року у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії». У такому випадку ЄСПЛ зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, тобто Конвенції з прав людини. В зв`язку з чим, суд вважає, що в даному випадку, під час всього часу досудового розслідування та проведення всіх слідчих дій, судом будь-яких суттєвих порушень вимог законодавства встановлено не було, тому всі надані стороною обвинувачення докази по справі є належними та допустимими.
На думку суду, правова позиція Європейського суду з прав людини щодо належного розуміння сутності поняття "поза розумним сумнівом" відображена, зокрема, в п. 43 його рішення від 14 лютого 2008 року у справі "Кобець проти України". Суд зазначив, що таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. У цій правовій позиції відокремлюються такі конститутивні ознаки: а) обов`язкова наявність сукупності ознак чи неспростовних презумпцій; б) достатньо вагомі ознаки чи презумпції; в) чіткі й узгоджені між собою ознаки чи презумпції. Таким чином, за відсутності неспростовних, вагомих, чітких, узгоджених між собою ознак не можна констатувати того, що вину доведено поза розумним сумнівом.
Стандарт доказування "поза розумним сумнівом" закріплює пряму вимогу щодо визнання особи невинуватою за наявності "розумного сумніву" та дещо конкретизує положення ч. 4ст. 17 КПК України про те, що лише розумні сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи, тобто сумніви, що можуть виникнути лише на підставі аналізу наданих доказів чи за відсутності таких, що обов`язково повинні бути надані сторонами. Стандарт доказування "поза розумним сумнівом" встановлює необхідний рівень достатності доказів при їх оцінці судом при прийнятті рішень, він являє собою один із проявів змагального характеру кримінального процесу, коли сторона обвинувачення повинна довести свою позицію, щоб в суду не виникло жодного розумного сумніву у винуватості обвинуваченого, а сторона захисту намагається спростувати цю позицію, або наводить такі докази, що мають викликати зазначені сумніви, або дискредитують докази сторони обвинувачення.
З урахуванням вищевикладеного, в тому числі і отриманих безпосередньо в суді показань потерпілого ОСОБА_15 , очевидців події - ОСОБА_10 та ОСОБА_36 про причетність до заволодіння вказаного транспортного засобу саме ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , змісту досліджених письмових доказів, суд переконався, що матеріали справи містять сукупність ознак та неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які є достатніми та доведеними для встановлення в діях обвинуваченого складу злочину.
При цьому, в судовому засіданні ОСОБА_10 під час опитування по вказаному кримінальному провадженню самостійно повідомив про свою причетність до заволодіння вказаним транспортним засобом разом з ОСОБА_6 , що в будь якому випадку не може свідчить про можливі підстави для обмови обвинуваченого або приховування будь-якої іншої зацікавленості, а наявність кримінального провадження відносно нього цей факт підтверджує.
Суд вважає, що всі доводи обвинуваченого та захисту повністю спростовані матеріалами кримінального провадження, покази обвинуваченого повністю спростовані дослідженими доказами по справі, тому їх до уваги не приймає і вважає захисною позицією обвинуваченого, оскільки вказане спростовано в тому числі і показами очевидця подій, тому підстави для виправдання обвинуваченого у суду відсутні.

Таким чином, розглянувши повно і всебічно кримінальне провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, у тому числі перевіривши і оцінивши усі доводи учасників судового провадження, а також, аналізуючи всі наведені докази, які в своїй сукупності повно відтворюють картину події, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненим повторно, за попередньою змовою групою осіб, яке правильно кваліфіковане за ч. 2 ст. 289 КК України.
При призначенні обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Згідно ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів
Так, обставиною, що пом`якшує покарання, суд вважає наявність малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.к.п. 136).
Разом з цим, суд вважає, що під час судового розгляду не знайшла свого підтвердження обтяжуюча вину обвинуваченого обставина, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, тому вона з обсягу обвинувачення повинна бути виключена як недоведена; тому обтяжуючих обставин, судом не встановлено.

Призначаючи покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального злочину та особу обвинуваченого, який скоїв злочин під час іспитового терміну, характеризується задовільно, будучи працездатним молодим чоловіком офіційно не працює та не навчається, будь-якого іншого офіційного джерела доходів та родини не має, має постійну реєстрацію та дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_6 , достеменно знаючи про перебування на іспитовому терміні, належних висновків для себе не зробив, злочинну діяльність не припинив та продовжив свою злочинну діяльність, що характеризує останнього як особу, яка схильна до скоєння злочинів, що також підтверджується вимогою про судимість та ухвалою Приморського районного суду від 15.09.2017р. про наявність в провадженні вказаного суду ще і іншого кримінального провадження відносно нього (а.к.п. 214-215).

Крім того, судом також враховується, що не зважаючи на те, що ОСОБА_6 по вказаному кримінальному провадженню ухвалою слідчого судді від 23.05.2016р. був обраний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (а.к.п. 112-113), останній після проведення відносно нього стаціонарної судової-психологічної експертизи, умови вказаного запобіжного заходу порушив та з місця проживання зник у зв`язку з чим був оголошений у розшук 27.07.2016р. (а.к.п. 116) та був затриманий на підставі ухвали слідчого судді тільки 13.03.2017р. (а.к.п. 118).

Сумніви щодо осудності ОСОБА_6 у суду відсутні, оскільки згідно висновку стаціонарної судово - психіатричної експертизи №92 від 07.07.2016 року, ОСОБА_6 на період часу, що відноситься до скоєння кримінального правопорушення та на час проведення експертизи, на будь-який хронічний хворобливий психічний розлад, недоумство, інший, в тому числі тимчасовий розлад психічної діяльності, не страждав та не страждає. ОСОБА_6 виявляє психічні порушення непсихотичного рівня в межах «Розладу зрілої особистості, емоційно-нестабільного» (що відповідає клінічним проявам рубрики F60.3 за діагностичними критеріями «Міжнародної класіфікації хвороб» 10-го перегляду), які за глибиною та ступенем виразності не позбавляли та не позбавляють його здатності в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.(а.к.п.108-111).

Таким чином, враховуючи сукупність наведених вище обставин справи та тяжкість злочину, приймаючи до уваги дані про особу винного, наявність однієї пом`якшуючої обставини та відсутність обтяжуючої; суд приходить до висновку про те, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, є призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах, установлених санкцією статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин з реальним відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі з призначенням додаткового покарання у вигляді конфіскації майна; при цьому накладення на обвинуваченого інших видів покарання, передбачених санкцією інкримінованої статті, суд вважає таким, що не буде відповідати характеру вчиненого та особі винного.
Також при призначенні покарання суд враховує, що злочин, за яким ОСОБА_6 обвинувачується він вчинив після винесення 17.09.2015року вироку Роздільнянського районного суду Одеської області, згідно якого він був засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим терміном 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків (а.ск.п. 131-134). Тому, відповідно до вимог ст. 71 КК України, покарання йому слід призначити за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за попереднім вироком.
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
Суд вважає, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Крім того, відповідно до ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року, який набрав чинності 24 грудня 2015 року, внесені зміни до ч.5 ст.72 КК України та передбачено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Законом України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав законної сили 21.06.2017 року, частину п`яту статті 72 КК України викладено в наступній редакції: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє увезення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування».
Отже, зазначений закон погіршує становище обвинувачених у порівнянні з попередньою редакцією ч. 5 ст. 72 КК України (закон № 838-VIII від 26.11.2015року).
Разом з тим, відповідно до положень ч.2 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Таким чином, строк попереднього ув`язнення обвинуваченого має бути зарахований у строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції закону № 838-VIII від 26.11.2015року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою був застосований з 13.03.2017р.
Разом з цим, попереднє ув`язнення у розумінні положень ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Таким чином, обвинувачений перебуває в режимі попереднього ув`язнення під час всього судового розгляду даного кримінального провадження тому саме цей термін попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання по день набрання вироком законної сили має бути врахований судом за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, у відповідно до вимог пп «г» абз. 4 ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015р.), у строк попереднього ув`язнення включається строк перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи.

Таким чином, оскільки судом приймається до уваги вимоги Закону в редакції від 26.11.2015р., враховуючи положення ст.. 540 КПК України, тому обвинуваченому ОСОБА_6 необхідно також зарахувати в строк попереднього ув`язнення та відбуття покарання і строк перебування у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні стаціонарної судово-психіатричної експертизи, а саме в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» з 22.06.2016р. по 08.07.2016р., оскільки поміщення особи до психіатричного стаціонару (тим більше примусове) суттєво обмежує права особи, залишивши міру запобіжного заходу не змінним до набранням вироку законної сили (а.к.п. 152).

Речові докази та судові витрати по справі відсутні. Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст.369-376, 392, 393, 395 , 540 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

На підставі ст.71 ч. 1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.09.2015 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі та за сукупністю вироків загальний строк покарання визначити 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до абз.1 ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення в ОСІ УДПтСУ в Одеській області з моменту затримання тобто з 13.03.2017р. до набранням вироку суду законної сили та час перебування у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні стаціонарної судово-психіатричної експертизи, а саме в КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» з 22.06.2016р. по 08.07.2016р., виходячи із рахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, на підставі Закону України від 26.11.2015р. «Про внесення змін до КК України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Строк відбування покарання засудженому рахувати з момент фактичного затримання тобто з 13.03.2017р.

Запобіжний захід засудженому до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою в Одеській установі виконання покарань № 21 м. Одеси.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1