Провадження №11-кп/772/18/2018
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2018 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
головуючого: ОСОБА_2

суддів : ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем: ОСОБА_5

з участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

адвоката - ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 року, яким

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженку м. Полонне Хмельницької області,

українку, громадянку України,

з вищою освітою, заміжню, непрацюючу,

зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 ,

проживаючу:

АДРЕСА_2 , раніше не судиму,
визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, і засуджено до 1 (одного) року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобовязано обвинувачену ОСОБА_8 періодично зявлятися до уповноваженого органу з питань пробації для реєстрації, повідомляти останній про зміну місця проживання.

в с т а н о в и в:

Згідно вироку суду першої інстанції, 05 серпня 2014 року обвинувачена ОСОБА_8 ,маючи умисел на зупинення виконавчого провадження №20362244 про стягнення з неї заборгованості за кредитними договорами №22/05/2007840-КВ/23 від 22 травня 2007 року та №08/07/2008/840-К-246 від 08 липня 2008 року в сумі 1949217 гривень, що еквівалентно 254324 доларам США, через свого захисника ОСОБА_9 надала до виконавчої служби Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції завідомо підроблену довідку з МКЛ ШМД від 04 серпня 2014 року про продовження нею стаціонарного лікування з діагнозом: хронічний холецистит, стадія загострення. На підставі даної довідки державним виконавцем Староміського відділу ДВС Вінницького МУЮ винесено постанову про зупинення виконавчого провадження про примусове стягнення з останньої заборгованості за кредитними договорами в сумі 1949217 гривень, що еквівалентно 254324 доларам США.

Згідно довідки з МКЛ ШМД від 21 травня 2015 року ОСОБА_8 в період 2013-2014 років за медичною допомогою на стаціонарне лікування не зверталась.

В апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 року та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення, надав безпідставну оцінку доказам, яких не досліджував. Судом не досліджено основкий документ - довідку з МКЛ ШМД від 04.08.2014 року, виписану на ім"я ОСОБА_8 . Крім того, відповідно судового рішення відсутні відомості та докази, які б вказували на проведення саме у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 криміналістичних експертиз з метою підтвердження, спростування підробленості документу. Судом не вирішена доля речових доказів та письмових документів.Також судом призначено найсуворіший вид покарання, хоча було встановлено, що обвинувачена вперше притягується до кримніальної відповідальності, на обліках не перебуває, інкримінованих діянням не спричинено шкоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги обвинуваченої, просив залишити вирок суду без змін; обвинувачену ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження, виконавши вимоги ч.3 ст. 404 КПК України, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченій, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_8 підлягає до задоволення.

До таких висновків, апеляційний суд приходить з наступного.

Відповідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення має бути обґрунтованим і вмотивованим.
Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.
Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.
Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_8 місцевим судом не виконано.
Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої ОСОБА_8 у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу, є безпідставним та необґрунтованим.
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, відповідно до вимог ст.91 КПК України: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, та інші обставини кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо та давали б підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 358 КК України.
Приміткою до ст. 358 КК України визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи -докази у правовстановчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Постанова Верховного Суду України від 09.07.2015 у своїх висновках, які є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно правовий акт, що містить відповідну норму права, а висновки щодо застосування норма права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права ст.13 Закону України « Про забезпечення права на справедливий суд», зазначає, що при встановленні ознак офіційного документа як предмета злочину слід керуватися такими критеріями:
-документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її професійної та службової компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами;
-зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у виді виникнення(реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Тому при прийнятті судом першої інстанції рішення не було враховано, що довідка МКЛ ШМД м.Вінниця, видана лікарем ОСОБА_10 04 серпня 2014 року про те, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний момент продовжує стаціонарне лікування в МКЛ ШМД з діагнозом: хронічний холецистит, стадія загострення (а..пров.№71), видана ОСОБА_12 04.08.2014 року на ім`я ОСОБА_8 ,не встановленого зразку, без будь-яких реквізитів лікувального закладу, виготовлена не на офіційному бланку, взагалі не передбачена жодним документом (наказом) Міністерства охорони здоров`я та не значиться у наказах МОЗ і не віднесено до переліку медичної облікової документації, що використовується в стаціонарах та поліклініках (амбулаторіях) наказ МОЗ України від 29.12.2000 №369 та наказ МОЗ України від 14.02.2012 року 3110.
Отже, суд першої інстанції не прийняв до уваги, що дана довідка не спричиняє і не здатна спричинити будь-яких наслідків правового характеру, і з її змісту не випливає будь яких зобов`язальних дій для третіх сторін.
За видачу вказаної довідки лікар ОСОБА_12 понесла покарання за ч.1 ст.366 КК України в межах кримінального провадження № 0005988 .
Як вірно зазначає ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі, судом першої інстанції не надано будь якої оцінки тим фактам, що виконавче провадження № 20362244 про стягнення заборгованості за кредитними договорами з ОСОБА_8 влітку 2016 року було закрите,а перед цим, у період з 06.08.2014 року по 2016 року- зупинено.
З огляду на наведене вище Апеляційний суд вважає ,що довідка з МКЛ ШМД не вплинула і не мала вплинути на прийняття державним виконавцем рішення, підставою зупинення провадження був Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Дані обставини в судовому процесі підтвердила і свідок ОСОБА_13 , головний державний виконавець Староміського ВДВС ВМУЮ.
Відповідно до п.19 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» слідує, що «згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Апеляційний суд вважає ,що твердження суду першої інстанції про те, що в судовому процесі знайшло підтвердження обвинувачення і таке обвинувачення підтверджується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 не відповідає дійсності. Жодний з допитаних свідків у судовому засіданні суду першої інстанції не довів та не підтвердив , що ОСОБА_8 не відвідувала медичний заклад та її не обстежували в оглядовій кімнаті, а також особисто отримала медичну довідку та надала адвокату.
Крім того, жодним доказом не підтверджено, що ОСОБА_8 було відомо «завідомо»,«заздалегідь» що довідка не встановленої форми,зразку а також те, що остання зверталась до ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ), адже остання заперечила факт їх незаконної домовленості в суді першої інстанції .
Перевіряючи , вказані обставини , апеляційний суд на виконання ч.3 ст. 404 КПК України, допитав в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , який підтвердив свої показання в суді першої інстанції. Крім того, суду пояснив, що зазначену довідку йому обвинувачена ОСОБА_8 особисто не передавала, її він отримав із особистої скриньки для поштової кореспонденції. Ніяких сумнівів зазначена довідка за зовнішніми ознаками у нього не викликала.
У відповідності до положень ст. 62 Конституції України, винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим ,якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, згідно з вимогами ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення),винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. А згідно з правилами ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, передбачених ст.91 КПК України, покладається на прокурора.Тобто, обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на сторону обвинувачення безпосередньо у судовому засіданні.
Злочин, передбачений ч.4 ст.358 КК України з суб`єктивної сторони характеризується обов`язково прямим умислом обвинуваченого до вчиненого.
З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або в пред`явленні їх.
Апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, підтверджуючого причетність обвинуваченої до вчинення злочину передбаченого ч.4 ст. 358 КК України з доведенням його повного ,закінченого складу, саме відсутністю таких доказів стосовно ОСОБА_8 в частині того, що саме вона, діючи з прямим умислом, використала чи подала до виконавчої служби Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції завідомо підроблену довідку з МКЛ ШМД від 04 серпня 2014 року, про продовження нею стаціонарного лікування з діагнозом: хронічний холецистит, стадія загострення.
Як вже зазначалось, ні лікар ОСОБА_10 не підтвердила того ,що вона видала довідку особисто ОСОБА_17 ОСОБА_18 ,ні адвокат ОСОБА_9 - що медичну довідку йому надала особисто ОСОБА_17 ОСОБА_18 .
Апеляційний суд вважає, що існування підробленого документу- довідки з МКЛ ШМД від 04 серпня 2014 року- факту беззаперечно доведеного в суді ,та судовим рішенням , не може слугувати виключно єдиним доказом винуватості ОСОБА_17 ОСОБА_18 за обставин встановлених в ході апеляційного розгляду.
З огляду на наведене вище, апеляційний суд вважає ,що місцевим судом передчасно та невірно зроблено висновок про винність ОСОБА_8 у вчиненні нею злочину передбаченого ст.358 ч.4 КК України в зв`язку з невстановленністю достатніх доказів доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого їй злочину та неможливістю їх здобуття, відповідно з закриттям кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до положення ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд.
Європейський Суд з прав людини у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п.146) встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 р. «Луценко проти України», зазначено, що докази можуть бути отриманні у стадії порушення кримінального провадження, однак, якщо виникають сумніви в достовірності певного джерела доказів їх необхідно підтвердити доказами з інших джерел. У його випадку, даний доказ не підтверджений нічим, який отриманий з вище наведеним порушенням.
Апеляційний суд з огляду на встановлені обставини в ході апеляційного перегляду вважає, що за вказаних обставин в діях чи бездіяльності окремих громадян хоча, можливо, і вбачаються ознаки окремих кримінальних правопорушень (правопорушення), разом з тим, у відповідності до КПК України апеляційний суд не наділений повноваженнями на проведення дій щодо виявлення таких осіб з подальшими притягненням їх до юридичної відповідальності, переглядаючи судове рішення виключно в межах поданої апеляційної скарги та в порядку визначеному главою 31 КПК України.
Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається ,здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.
Керуючись ст. ст. 284, 404, 405,407,409, 420 КПК України, апеляційний суд ,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Вінницького міського суду від 22 листопада 2016 року, яким ОСОБА_8 , обвинувачено за ч.4 ст. 358 КК України - скасувати.

Кримінальне провадження №0000283 від 11 листопада 2014 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої за ч.4 ст. 358 КК України - закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду України на протязі 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4