Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2018 року
м. Київ

Провадження № 51-5277ск18

Верховний суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши заяву засудженого ОСОБА_4 на вирок Апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року щодо нього,
в с т а н о в и в:
із системного тлумачення глави 32 КПК убачається, що особи, перелік яких визначено у ст. 425 цього Кодексу можуть реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень шляхом звернення до касаційного суду з касаційною скаргою в порядку і у строки, встановлені положеннями ст. 426 КК. При цьому касаційна скарга має відповідати вимогам ст. 427 КПК.
Усупереч наведеним положенням засуджений ОСОБА_4 подав до суду касаційної інстанції заяву, в якій не погоджується з вироком Апеляційного суду Хмельницької області від 29 січня 2018 року і просить переглянути його в касаційному порядку.

Перевіривши заяву засудженого, яка за змістом є касаційною скаргою, колегія суддів дійшла висновку, що засудженим не дотримано положень пунктів 4 і 5 ч. 2 ст. 427 КПК, відповідно до яких касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також вимоги до суду касаційної інстанції (у межах повноважень цього суду, встановлених у ст. 436 КПК).
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для зміни чи скасування судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав необхідно керуватися статтями 412414 КПК.
Не погоджуючись із вироком апеляційного суду, засуджений у заяві не посилається на конкретну підставу з передбачених ч. 1 ст. 438 КПК для зміни чи скасування цього судового рішення, а також не наводить обґрунтування його незаконності відповідно до положень статей 370, 412-414, 420 цього Кодексу у їх взаємозв`язку. Засуджений

не зазначає, які конкретно порушення матеріального та процесуального права допущено судом апеляційної інстанції та в чому вони полягають, а також яким чином вони вплинули чи могли вплинути на законність чи обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до ст. 436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни,

а касаційну скаргу без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК заява засудженого не містить вимог до суду касаційної інстанції відповідно до повноважень цього суду, передбачених ст. 436 КПК.

Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у заяві засудженого згаданого обґрунтування перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Оскільки заява засудженого не відповідає вимогам, які ставляться до касаційної скарги,

її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засуджений має підтвердити, що не пропустив такого строку при повторному зверненні до суду).
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
залишити без руху заяву засудженого ОСОБА_4 і встановити п`ятнадцятиденний строк із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.
У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3