В И Р О К
іменем України
02 жовтня 2017 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000393 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шелудьківка Зміївського району Харківської області, є громадянином України, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , вважається таким, що не має судимості відповідно до ст. 89 КК України,

у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України,

у с т а н о в и в:
03 травня 2017 року близько 21:00 години в с. Геніївка Зміївського району Харківської області ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до квартири АДРЕСА_2 , у якій мешкає його знайомий ОСОБА_5 , де вчинив сварку з останнім.
Під час сварки у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень, реалізуючи який він умисно наніс не менше трьох ударів дерев`яною скалкою для розкатування тіста в область голови ОСОБА_5 , чим задав останньому легкі тілесні ушкодження, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, у вигляді забитої рани на обличчі.
Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 125 КК України.
Того ж числа, близько 21:20 години в с. Геніївка Зміївського району Харківської області ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, в ході сварки, виниклої на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи раптово виниклий умисел на завдання тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_4 , який теж перебував у вказаній вище квартирі, не менше двох ударів дерев`яною скалкою для розкатування тіста в область голови та один удар в область лівого передпліччя, чим завдав останньому легкі тілесні ушкодження у вигляді забитої рани в області голови, забитої рани в області лівої вушної раковини, а також закритий перелом серединної третини ліктьової кості лівого передпліччя з деяким зміщенням обломків, що є тілесним ушкодженням середньої тяжкості по тривалості розладу здоров`я, характерному для даного виду травми та її тяжкості.
Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 122 КК України.
Під час судового розгляду учасники судового провадження не заперечували проти того, щоб суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо наступних обставин: місця, часу, способу вчинення злочинів та їх наслідків, які ніким не оспорюються.

З`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин; відсутні сумніви у добровільності їх позиції; роз`яснивши, що сторони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися.

Обвинувачений ОСОБА_6 визнав себе винним у інкримінованих йому злочинах та показав про зазначені вище обставини, за яких він 03.05.2017 року, будучи у стані сп`яніння, умисно завдав легких тілесних ушкоджень ОСОБА_5 та тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_4 .

Щиро розкаявся, виявив готовність нести передбачену ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України відповідальність, у повному обсязі визнав цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 1700 грн. та моральної шкоди в розмірі 7000 грн.

Також, просив застосувати у відношенні нього п. в ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році", оскільки має на утриманні неповнолітню дитину.

Оцінивши зазначені вище, досліджені в судовому засіданні докази, які є належними, допустимими та достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 винен: в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, і його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України; у спричиненні умисних легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, і його дії належить кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, судом визнається щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, визнається вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Під час призначення покарання ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які, відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості; зазначені вище обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання; особу винного, який в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості (а. п. 71, 72), на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебував, характеризується за місцем проживання як особа, на чиї дії скарг до сільської ради не надходило (а. п. 70, 73), проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 , має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. п. 74), суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів є покарання у виді обмеження волі.

Остаточне покарання ОСОБА_6 належить призначити за сукупністю злочинів, відповідно до ст. 70 КК України.

Відповідно до ст. 127-129 КПК України, під час вирішення цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_4 суд виходив з наступного.

Потерпілий ОСОБА_4 під час судового розгляду зменшив розмір вимог щодо відшкодування моральної шкоди та просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь 1700 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 7000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Зазначені позовні вимоги у повному обсязі визнав обвинувачений ОСОБА_6 .

За таких обставин, позовна заява потерпілого ОСОБА_4 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Оскільки потерпілий ОСОБА_5 під час судового розгляду не підтримав заявлений ним позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, його позовну заяву належить залишити без розгляду.

Під час вирішення заяви обвинуваченого ОСОБА_6 щодо застосування до нього п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 85 КК України, на підставі закону про амністію або акта про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про застосування амністії в Україні", амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.

Згідно з пунктом "в" статті 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" (який чинний з 07.09.2017 року), підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, особи, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про амністію у 2016 році", питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їхніх захисників чи законних представників.

Обвинувачений ОСОБА_6 є винним у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є злочинами невеликої та середньої тяжкості, заявив клопотання про застосування у відношенні нього п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

На день набрання чинності Законом України "Про амністію у 2016 році", ОСОБА_6 має неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відношенні якого не позбавлений батьківських прав.

Не відноситься до осіб, до яких амністія не застосовується, відповідно ст. 9 Закону України "Про амністію у 2016 році" та ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні".

За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_6 належить звільнити від покарання на підставі п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році".

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368-374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_6 винним у злочинах, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_6 у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до п. "в" ст. 1 Закону України "Про амністію у 2016 році" звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки, призначеного за даним вироком.

Цивільний позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1700 (одну тисячу сімсот) грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 7000 (сім тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 - залишити без розгляду.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не буде подано.

Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий: