АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/2454/17 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.149 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
- головуючого ОСОБА_2 ,
- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
- при секретарі ОСОБА_5 ,
- за участю прокурора ОСОБА_6 ,
- захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова матеріали провадження № 11-кп/790/2454/17 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року, -
ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст.27 ч.2 ст.146, ч.2 ст.149, ч.5 ст.27 ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, ОСОБА_10 за ч.2 ст.149 КК України, ОСОБА_11 за ч.2 ст.149 КК України, повернуто прокурору у порядку, передбаченому п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291КПК України, зокрема в частині обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.149 КК України: не містить посилань на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими; не містить викладу об`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме: відсутні відомості щодо часу, місця, дати, за яких у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на викрадення та подальше переміщення ОСОБА_12 з території України на територію Російської Федерації, та не конкретизовано в чому саме полягали дії ОСОБА_9 у здійсненні незаконної угоди, об`єктом якої є ОСОБА_12 ; не містить посилання на фактичні обставини та формулювання обвинувачення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , а саме в чому полягали дії обвинувачених у здійсненні незаконної угоди, об`єктом якої є ОСОБА_12 та з якою метою експлуатації вони були вчинені. Указав, що у фактичних обставинах та формулюванні обвинувачення не зазначено, яку незаконну угоду щодо ОСОБА_12 було вчинено, тобто які дії, спрямовані на вчинення інших, не пов`язаних з купівлею-продажем людини, були вчиненні та не зазначено мету експлуатації. Відмічає, що в обвинувальному акті, формулювання обвинувачення за ч.4 ст.358 КК України щодо ОСОБА_9 вказана кваліфікуюча ознака «повторність», яка відсутня у диспозиції цієї норми закону. Зазначає, що реєстр матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні не відображає повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, у тому числі відсутні відомості про прийняття постанови в порядку ч.5 ст.36 КПК України про доручення здійснення досудового розслідування слідчому прокуратури м. Києва.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначив, що суд вийшов за межі розгляду кримінального провадження на стадії підготовчого судового засідання та надав оцінку тим обставинам, які підлягають перевірці безпосередньо лише під час судового розгляду. Указав, що посилання суду на невідповідність обвинувального акту п.5 ч.2 ст.291 КПК України є необґрунтованими, оскільки в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, конкретне формулювання обвинувачення з правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень із зазначенням конкретної статті КК України. Наголосив, що суд вдавшись до оціни повноважень органу досудового розслідування розслідувати дане кримінальне провадження та відповідності реєстру матеріалів досудових розслідувань вимогам ст.109 КПК України, вийшов за межі визначених главою 27 КПК України повноважень, оскільки відповідно до ч.4 ст.291 КПК України цей реєстр є лише додатком до обвинувального акта.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, захисників, які просили апеляційні скарги залишити без задоволення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору у тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
За приписами ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, поряд з іншим, має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Висновки суду про те, що обвинувальний акт в частині обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за ч.2 ст.149 КК України не містить посилань на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, є безпідставними.
Як слідує із матеріалів провадження, в обвинувальному акті міститься виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у тому числі передбаченому ч.2 ст.149 КК України, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація цих кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і конкретні частини статей закону України про кримінальну відповідальність, які інкримінуються ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , кожному окремо, та формулювання обвинувачення.
Про викладення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення та наявність формулювання обвинувачення за ч.2 ст.149 КК України констатував у своїй ухвалі і суд першої інстанції коли акцентував увагу на те, що в цьому процесуальному документі не зазначено, яку незаконну угоду щодо ОСОБА_12 було вчинено, тобто які дії, спрямовані на вчинення інших, не пов`язаних з купівлею-продажем людини, та з якою метою експлуатації.
Висновки суду про відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо часу, місця, дати, за яких у ОСОБА_9 виник злочинний умисел на викрадення та подальше переміщення ОСОБА_12 з території України на територію Російської Федерації, як на одну із підстав для повернення обвинувального акту прокурору, є передчасними.
Як слідує із змісту обвинувального акта (т.1 а.с.85), при викладені фактичних обставин зазначено, що час та обставини, за яких ОСОБА_13 здійснив угоду з особами Російської Федерації на викрадення та подальше переміщення ОСОБА_12 з території України на територію Російської Федерації, досудовим слідством встановити не виявилось можливим.
За таких обставин, повернення обвинувального акта прокурору з вимогою встановити і зазначити в акті вищевказані елементи об`єктивної сторони складу злочину, є безпідставним, оскільки в обвинувальному акті орган досудового слідства з цього питання уже висловив своє твердження.
До того ж, чинним КПК України передбачено ухвалення судом першої інстанції відповідного рішення згідно ч.1 ст.373 КПК України за наявності передбачених у цьому законі підстав, у тому числі у випадку встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення чи не доведеності, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Посилання суду на те, що у сформулюваному щодо ОСОБА_9 обвинуваченні за ч.4 ст.358 КК України безпідставно вказано кваліфікуючу ознаку «повторність», яка відсутня у диспозиції цього закону, не свідчить про невідповідність обвинувального акта вимогам ст.291 КПК України.
При цьому, твердження суду першої інстанції про відсутність можливості усунути цю обставину під час судового провадження, позбавленні підстав.
Суд, у разі визнання особи винуватою, уповноважений вирішити це питання у вироку відповідно до приписів п.2 ч.3 ст.374 КПК України, шляхом визнання частини обвинувачення необґрунтованою.
Що стосується посилання суду на відсутність у реєстрі матеріалів досудового розслідування повних відомостей про прийняті процесуальні дії та рішення під час досудового розслідування, то це не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки реєстр матеріалів досудового розслідування є лише додатком до цього процесуального документу.
Суд ці обставини залишив поза увагою, хоча це мало істотне значення для ухвалення законного і обґрунтованого рішення, у зв`язку з чим ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам, передбаченим п.3 ч.3 ст.314 КПК України.
Ці порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, є істотними, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України тягне скасування ухвали суду та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Що стосується заявлених у суді клопотань прокурором про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а захисником ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 , то вони не підлягають розгляду, оскільки апеляційне провадження завершено до спливу цих строків, а тому зазначені питання повинні бути вирішенні судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.
Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 25 вересня 2017 року про повернення обвинувального акту щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий:

Судді: