Провадження № 1-кс/761/7825/2018
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001546, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України,
в с т а н о в и в:
29.03.2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна, тимчасово вилученого 24 березня 2018 року, під час проведення огляду місця події а саме легкового автомобіля марки «Audi A3» сірого кольору без державних номерних знаків, який знаходиться на майданчику тимчасово затриманих автомобілів, що по вул. Матросьва, 48-а, в м. Біла Церква.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду клопотання повідомлявся завчасно та належним чином, долучив заяву про розгляд клопотання у його відсутність.

Володільця тимчасово вилученого майна у судове засідання викликати не вдалось, оскільки слідчий не зазначив у клопотанні жодних відомостей про нього, враховуючи потреби досудового розслідування, обмежений час на розгляд даного виду клопотань, доцільним вбачається здійснення розгляду вищевказаного клопотання слідчого без участі володільця майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення слідчого, слідчий суддя приходить до висновку, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Разом із цим, слідчий суддя, позбавлений можливості оцінити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, оскільки слідчий у судове засідання не з`явився та не вказав у клопотанні жодних відомостей про володільця (власника) тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 310, 392, 393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя
у х в а л в и в:
У задоволенні клопотання слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001546, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1