Ухвала
іменем україни
07 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши в судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000601 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_5 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 липня 2016 року,

за участю:
засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,
прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:
вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,
громадянина України, раніше судимого:
- вироком Люботинського міського суду Харківської області від 22 червня 2010 року за частинами 1-3 статті 185, частиною 2 статті 186, частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 304 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 9 жовтня 2012 року умовно-достроково звільнений на невідбутий термін 1 рік 7 місяців 2 дні на підставі постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 1 жовтня 2012 року,

засуджений за частиною 2 статті 289 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке належить йому на праві приватної власності.

Також цим вироком засуджено ОСОБА_8 , який в касаційному порядку не оскаржується.
Згідно з вироком, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засуджені в тому, що вони о 23 годині 30 хвилин 3 березня 2015 року, будучи раніше судимі за корисливі злочині, повторно, з корисливих спонукань, знаходились в автомобілі ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_9 , проїжджаючи по вул. Соціалістичній в м. Харкові, звернули увагу на те, що біля будинку № 59 на вказаній вулиці стоїть автомобіль ВАЗ 21063, синього кольору, яким вони вирішили незаконно заволодіти.

З зазначеною метою, ОСОБА_9 підійшов до вказаного автомобіля, тоді як, ОСОБА_10 став спостерігати за навколишньою обстановкою. ОСОБА_9 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, рукою відкрив вітрове скло з водійського боку, просунув руку до середини, та, відчинивши дверцята, сів до салону автомобіля, де, з`єднав під кермом дроти та запустив двигун, однак рушити з місця не вдалося, бо двигун автомобіля перестав працювати.

Після чого, ОСОБА_9 підігнав автомобіль, яким він керував, та разом з ОСОБА_11 за допомогою троса зачепили автомобіль ВАЗ 21063, що належить ОСОБА_12 , потім ОСОБА_9 сів за кермо автомобіля ВАЗ 2105, а ОСОБА_10 за кермо вищевказаного автомобіля ВАЗ 21063 та таким способом потягнули його з місця стоянки.
У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за допомогою буксирування відтягнули автомобіль ВАЗ 21063 за адресою: АДРЕСА_2 , де сховали його на подвір`ї та у подальшому розібрали на запчастини, таким чином розпорядившись викраденим транспортним засобом на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_13 матеріальну шкоду на суму 27 550 гривень.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 5 липня 2016 року вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року щодо засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_8 залишено без зміни. Відповідно до частини 5 статті 72 КК України в редакції від 26 листопада 2015 року ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зараховано строк попереднього ув`язнення з 5 березня 2015 року по 5 липня 2016 року, включно, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

У касаційні скарзі засуджений ОСОБА_9 ставить вимогу про скасування вказаних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Зокрема, засуджений вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування, затримання та судового розгляду, незаконність здобуття доказів у кримінальному провадженні, застосування недозволених методів ведення слідства для дачі ним визнавальних показань, чим обмовив себе, судовий розгляд проводився з обвинувальних ухилом, попри його та захисника заяви щодо застосування недозволених методів досудового розслідування та пояснення прокурора перевірки таких обставин не проводилися, незадоволення клопотання в порядку статті 333 КПК України, не відкриття матеріалів, на які посилався прокурор, відсутність доказів його участь у вчиненні кримінального правопорушення, про що вказував також ОСОБА_17 .

Заслухавши суддю - доповідача, доводи засудженого та його захисника, які підтримали касаційну скаргу, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_15 пред`являлося обвинувачення, яке визнане судами першої та апеляційної інстанцій доведеним, у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, та такі його дії здобули правову кваліфікацію за частиною 2 статті 289 КК України.

Підтвердження правової кваліфікації дій ОСОБА_14 відбулося за показаннями засуджених ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_18 , свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , а також письмовими доказами документами на транспортні засоби, протоколами огляду місця події від 4 березня 2015 року, протоколом огляду місця події від 18 березня 2015 року, висновком судової автотоварознавчої експертизи №2774 від 26 березня 2015 року, даними оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС», здобутих в порядку статті 333 КПК України, тощо.

Так, судами першої та апеляційної інстанцій не підтверджено твердження сторони захисту щодо вчинення кримінального правопорушення одноособово ОСОБА_11 , як про це вказувалося останнім та ОСОБА_23 у своїх показаннях в судовому засіданні, як такі, що спростовані вищевказаними доказами.

Зокрема, перебування ОСОБА_24 на місці вчинення кримінального правопорушення підтверджено даними оператора мобільного зв`язку, зміст яких відображає перебування на місці події, маршрут пересування до Сумської області та продаж запчастин ОСОБА_25 за попередньою домовленістю з ОСОБА_23 засобом мобільного зв`язку.

Крім того, вчинення кримінального правопорушення одноособово ОСОБА_11 виключено і потерпілим, яким повідомлено про вміст бензину та газу в його автомобілі, що був недостатній для того, що рушити автомобіль без буксирування, а під час огляду його автомобіля ним було помічено про те, що ремені безпеки в його автомобілі були обрізані та зв`язані між собою, а наявна в автомобілі мотузка була порвана.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і суд апеляційної інстанції, надавши оцінку доказам відповідно до вимог статті 94 КПК України, обґрунтовано дійшов висновку про заволодіння ОСОБА_23 транспортним засобом, вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Водночас доводи засудженого ОСОБА_14 щодо недозволених методів ведення досудового розслідування та порушення вимог кримінального процесуального закону колегія суддів визнає неспроможними з огляду на їх невмотивованість, не конкретизацію, а отже позбавлений на відповідну перевірку. Натомість, судами, як це визначено кримінальним процесуальним законом та вказувалося судами обох інстанцій, не бралися до уваги показання наданими під час досудового розслідування.

Не узгоджуються з матеріалами кримінального процесуального закону і твердження засудженого щодо недотримання вимог закону під час відкриття матеріалів кримінального провадження, про що складені відповідні протоколи та наявні підписи учасників слідчих дій.

Вказівки засудженого на нездійснення судом першої інстанції перевірки заявам сторони захисту є необґрунтованими, оскільки кримінальний процесуальних закон передбачає змагальність сторін, як одну із основних засад кримінального провадження, яким сторона захисту не скористалася.

Отже, колегія суддів не вбачає об`єктивних підстав для задоволення касаційних вимог засудженого, а відтак і не може стверджувати про незаконність та необґрунтованість судових рішень.

На підставі наведеного та керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 5 липня 2016 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу останнього без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

_____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3