Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/2020/2017
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2017 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника особи, яка подала скаргу - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову прокурора про закриття кримінального провадження, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва зі скаргою на постанову заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 від 23.03.2017 року про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 року, в якій просив її скасувати, зобов`язати співробітників прокуратури Миколаївської області здійснити подальше досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а також виконати слідчі дії, вказані у поданому ним клопотанні в порядку ст. 220 КПК України від 28.02.2017 року.
В обґрунтування скарги вказав, що в ході досудового розслідування кримінального провадження співробітники прокуратури Одеської області 06.06.2016 року повідомили колишньому начальнику слідчого відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, 17.11.2016 року йому повідомили про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 364, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. Однак, пізніше стало відомо, що під час повідомлення ОСОБА_7 про підозру останній приховав той факт, що 14.06.2016 року він поновив свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю №3049/10 від 19.01.2006 року, яке було зупинено з 26.11.2012 року. У зв`язку з цим прокурор Одеської області скасував вищезазначені повідомлення про підозру та 12.12.2016 року підписав нове повідомлення про підозру, яке до теперішнього часу не було вручено ОСОБА_7 у зв`язку з тим, що останній переховувався від органів слідства. Під час звернення співробітниками прокуратури Одеської області до Генеральної прокуратури України з клопотанням про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, посадовими особами Генеральної прокуратури України подальше розслідування цього кримінального провадження доручено слідчому відділу прокуратури Миколаївської області. ОСОБА_5 подав до прокуратури Миколаївської області клопотання в порядку ст. 220 КПК України про проведення окремих слідчих дій. Разом з тим, слідчим в ОВС слідчого відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_4 , в порушення строків, передбачених ст. 220 КПК України, 23.03.2017 року винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні зазначеного клопотання. При цьому, єдиною підставою для такої відмови стало посилання слідчого на те, що 07.12.2016 року строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні закінчився, тому законно проводити у ньому процесуальні дії неможливо. З тих самих підстав 23.03.2017 року заступник прокурора Миколаївської області, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, виніс постанову про закриття кримінального провадження №0000092. При цьому, у зазначеній постанові також вказується, що 02.12.2016 року повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 06.06.2016 року про нову підозру від 17.11.2016 року прокурором Одеської області скасовано у зв`язку з тим, що вони здійснені слідчим з порушенням вимог ч. 1 ст. 481 КПК України.
Також зазначив, що з урахуванням положень ст. 219 КПК України, починаючи з 02.12.2016 року будь-які строки у кримінальному провадженні №0000092 відповідно до ст. 115 КПК України припинили обчислювались з огляду на те, що прокурор Одеської області скасував повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 06.06.2016 року та про нову підозру від 17.11.2016 року. За такого, рішення про закриття кримінального провадження прийнято з порушенням норм діючого законодавства.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додав, що чинним КПК України не передбачено підстави для закриття кримінального провадження за спливом строків досудового розслідування, за такого, винесена прокурором постанова є незаконною. В мотивувальній частині постанови немає обґрунтування того, що в ході досудового розслідування не встановлені докази для доведення винуватості особи в суді та вичерпані можливості їх отримати, оскільки ОСОБА_7 неодноразово обгрунтовано повідомлялось про підозру. Крім того, зауважив, що в матеріалах кримінального провадження відсутня постанова про продовження строків досудового розслідування, а також постанова про зміну підслідності, за такого, прокуратура Миколаївської області взагалі не є уповноваженою здійснювати досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні. Вказав, що винесена постанова про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню.

Слідчий проти задоволення скарги заперечував. Пояснив, що 06.06.2016 року ОСОБА_7 повідомили про підозру, після цього йому обирали запобіжний захід, обмежували його права, за такого, строки досудового розслідування тривали. Прокуратура Одеської області не встигла завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні у передбачений КПК України строк, а до прокуратури Миколаївської області матеріали надійшли вже після його закінчення. Генеральною прокуратурою України питання про продовження строку досудового розслідування вирішено не було, тому орган досудового розслідування вважає, що строки сплили, та не може діяти поза цими строками. За такого, було прийнято обґрунтоване рішення про закриття кримінального провадження.
Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали скарги та кримінального провадження, приходжу до наступного.
Як було встановлено, 17.02.2016 року слідчим слідчого управління прокуратури Одеської області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000092 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, за фактом вимагання та одержання службовою особою прокуратури Одеської області неправомірної вигоди. В подальшому з цим кримінальним провадженням об`єднано кримінальні провадження за фактами вчинення тією ж службовою особою й інших кримінальних правопорушень, проводились перекваліфікації складів злочинів, виділялися матеріали кримінального провадження в окреме провадження.
В результаті, 06.06.2016 року в рамках вказаного кримінального провадження про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 358 КК України, було повідомлено ОСОБА_7 , який на час інкримінованих дій обіймав посаду начальника слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області.
Після цього строк досудового розслідування кримінального провадження №0000092 неодноразово продовжувався, останній раз постановою заступника прокурора Одеської області ОСОБА_8 його продовжено до шести місяців, тобто до 06.12.2016 року.
17.11.2016 року ОСОБА_7 повідомлено про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
02.12.2016 року постановою прокурора Одеської області ОСОБА_9 повідомлення ОСОБА_7 про підозру та про нову підозру скасовано у зв`язку з тим, що вони здійснені слідчим з порушенням вимог ч. 1 ст. 481 КПК України, відповідно до якої письмове повідомлення про підозру адвокату (а ОСОБА_7 , як було встановлено органом досудового розслідування після повідомлень йому про підозру і про нову підозру, є адвокатом) здійснюється Генеральним прокурором, його заступником, керівником регіональної прокуратури в межах повноважень.
12.12.2016 року прокурором Одеської області ОСОБА_9 складено та підписано повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 368 (чинна до 04.06.2014 року), ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, яке було направлено поштовим зв`язком на усі відомі адреси ОСОБА_7 . Того ж дня прокурором відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_10 до Генеральної прокуратури України направлено клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000092 від 17.02.2016 року до дев`яти місяців.
Відповідно до положень ст. 219 КПК України, досудове розслідування повинно бути закінчено: протягом одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений у порядку, передбаченому параграфом 4 глави 24 цього Кодексу. При цьому загальний строк досудового розслідування не може перевищувати: двох місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку; шести місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості; дванадцяти місяців із дня повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Згідно ч. 2 ст. 294 КПК України, якщо досудове розслідування злочину (досудове слідство) неможливо закінчити у строк, зазначений у пункті 2 частини першої статті 219 цього Кодексу, він може бути продовжений в межах строків, встановлених пунктами 2 та 3 частини другої статті 219 цього Кодексу: до трьох місяців - керівником місцевої прокуратури; до шести місяців - керівником регіональної прокуратури або його першим заступником чи заступником; до дванадцяти місяців - Генеральним прокурором чи його заступниками.
Відповідно до ч. 5 ст. 295 КПК України, рішення прокурора про продовження строку досудового розслідування або про відмову у такому продовженні приймається у формі постанови.

Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що рішення за результатами розгляду вказаного клопотання так і не було прийнято, оскільки у ньому відсутні як постанова про продовження строку досудового розслідування, так і постанова про відмову у такому продовженні.
Згідно ч. 10 ст. 216 КПК України, якщо під час досудового розслідування буде встановлено інші злочини, вчинені особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, або іншою особою, якщо вони пов`язані із злочинами, вчиненими особою, щодо якої ведеться досудове розслідування, і які не підслідні тому органу, який здійснює у кримінальному провадженні досудове розслідування, прокурор, який здійснює нагляд за досудовим розслідуванням, у разі неможливості виділення цих матеріалів в окреме провадження своєю постановою визначає підслідність всіх цих злочинів.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч. 5 вказаної статті спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня.
Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
08.02.2017 року Генеральною прокуратурою України матеріали кримінального провадження №0000092, яке розслідувалось прокуратурою Одеської області, були направлені для організації досудового розслідування до прокуратури Миколаївської області та прийняті нею 10.02.2017 року за № (15) 2947вх.
При цьому, матеріали кримінального провадження не містили постанову про визначення підслідності та відповідні відомості щодо її зміни до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були, у зв`язку з чим через місяць після отримання прокуратурою Миколаївської області даного кримінального провадження заступник прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 звернувся до Генеральної прокуратури України з листом від 09.03.2017 року, в якому вказав, що кримінальне провадження №0000092 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань не значиться як таке, в якому досудове розслідування здійснюється прокуратурою Миколаївської області, що унеможливлює призначити у ньому слідчого та прокурора і провести досудове розслідування.
Як вбачається з наданої слідчим у судовому засіданні роздруківки руху по кримінальному провадженню №0000092, того ж дня, 09.03.2017 року слідчим в ОВС відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_11 було відновлено зупинене ним же 24.01.2017 року дане кримінальне провадження. Після чого, також 09.03.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості щодо передачі провадження за підслідністю до прокуратури Миколаївської області.
Лише 11.03.2017 року начальником слідчого відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_12 здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000092 було доручено старшому слідчому слідчого відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_13 . Група прокурорів та слідча група у кримінальному провадженні була визначена через дванадцять днів - 23.03.2017 року, що підтверджується відповідними постановами заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 .
Того ж дня, 23.03.2017 року постановою заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 кримінальне провадження №0000092 було закрито. При винесенні постанови прокурор виходив з того, що станом на 06.12.2016 року досудове розслідування у кримінальному провадженні у будь-якій з передбачених ст. 283 КПК України форм не завершено, передбачений строк досудового розслідування закінчився, тому проводити у ньому законно слідчі і процесуальні дії з метою отримання доказів неможливо. За такого, було прийнято рішення про закриття кримінального провадження у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення в суді винуватості ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вичерпанням можливості їх отримати.

Вказане рішення вважаю незаконним виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати; 4) набрав чинності закон, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою; 5) помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого; 6) існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили, або постановлена ухвала суду про закриття кримінального провадження по тому самому обвинуваченню; 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення; 8) стосовно кримінального правопорушення, щодо якого не отримано згоди держави, яка видала особу; 9) стосовно податкових зобов`язань особи, яка вчинила дії, передбачені статтею 212Кримінального кодексу України, досягнутий податковий компроміс відповідно до підрозділу 9-2розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Виходячи зі змісту положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Частина 1 ст. 94 КПК України передбачає, що прокурор за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. При цьому, ч. 2 цієї статті зауважує, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 110 КПК України постанова прокурора складається з вступної, мотивувальної та резолютивної частини. При цьому мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, прокурор при її винесенні керувався п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України. Натомість його висновок про відсутність достатніх доказів для доведення в суді невинуватості ОСОБА_7 достатнім чином не вмотивовано, оскільки як вбачається з мотивувальної частини постанови, підставою для закриття кримінального провадження є закінчення передбаченого строку досудового розслідування, проте ч. 1 ст. 284 КПК України такої підстави не передбачено.

З урахуванням викладеного, вважаю, що постанова про закриття кримінального провадження винесена з порушенням норм діючого законодавства, а за такого, виходячи зі змісту ст. 307 КПК України, підлягає скасуванню, тому в цій частині вимоги скарги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

В частині вимоги скарги ОСОБА_5 зобов`язати співробітників прокуратури Миколаївської області виконати під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000092 слідчі дії, вказані у поданому ним клопотанні в порядку ст. 220 КПК України, слід відмовити, оскільки після скасування вищевказаної постанови про закриття кримінального провадження та вирішення упованоженим органом питання продовження строків досудового розслідування, ОСОБА_5 може звернутися з відповідним клопотанням повторно.
Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Скаргу - задовольнити частково.
Скасувати постанову заступника прокурора Миколаївської області ОСОБА_6 від 23.03.2017 року про закриття кримінального провадження №0000092 від 17.02.2016 року.
В решті вимог скарги - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали оголошено 08 листопада 2017 року о 17 год. 00 хв.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_14