Справа № 359/9736/17
Провадження № 1-кп/359/604/2017
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2017 року м. Бориспіль
Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Містечко Коростишівського району Житомирської області, громадянина України, українця, непрацюючого, з вищою освітою, раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, -
ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.
Так, 28.09.2017 р. близько 00 год. 50 хв. ОСОБА_4 , проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , керуючись раптово виниклим злочинним умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, вирішив проникнути на територію вищевказаного будинку, що на праві власності належить ОСОБА_6 , звідки умисно, таємно викрасти чуже майно.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, проник на територію домоволодіння АДРЕСА_2 , що на належить ОСОБА_6 , де біля будівельного вагончика помітив велосипед синього кольору марки "Ардіс". Так, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний та протиправний характер своїх дій, ОСОБА_7 взяв велосипед синього кольору марки "Ардіс", вартістю 875 грн. 00 коп.
Після чого, ОСОБА_4 з викраденим майном намагався зникнути з місця вчинення злочину, однак довести до кінця свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, не зміг з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий охоронцем на місці вчинення злочину.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 міг завдати потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 875грн. 00 коп.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у сховище, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України.
Доказами вчинення указаного кримінального правопорушення, є особисті покази обвинуваченого, надані ним в судовому засіданні.
З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема щодо часу, місця, способу, мотиву та мети, форми вини, завданих матеріальних збитків потерпілому).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись. Жалкує, що так сталось, запевнив суд у тому, що зробив з цієї події належні висновки та подібне більше не трапиться. Також зазначив, що на даний момент він працевлаштований та працює у приватного підприємця, виконуючи роботи по ремонту офісів та автомобілів. Крім того, додав, що його дружина та син померли.
При цьому повністю підтвердив обставини, вчиненого ним злочину, відповідно до викладеного в обвинувальному акті, та показав, що 28 вересня 2017 р. близько 00:50 год. він йшов в м. Бориспіль зі сторони АДРЕСА_1 , де заблукав. Проходячи по АДРЕСА_2 , він побачив, що там горіло світло. Підійшовши до даного будинку, він помітив на подвір`ї, біля вагончика, велосипед. В цей час у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення даного велосипеда з території вищезазначеного будинку. Так, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, він підійшов до забору, переліс його, тим самим потрапив на територію домоволодіння, де взяв велосипед. Після чого, з викраденим майном намагався зникнути з місця вчинення злочину, та в той момент, коли він перелазив через паркан, його вдарив по голові якійсь чоловік - охоронець, від чого він впав разом з велосипедом. У зв`язку з чим він не зміг довести злочин до кінця. Пізніше він побачив, що чоловік, який його вдарив, це його знайомий. Потім йому викликали швидку допомогу.
У суду не викликає сумнівів добровільність та істинність позиції обвинуваченого ОСОБА_4 щодо дачі ним показань з приводу обвинувачення, оскільки його показання достовірні і послідовні, та знаходять своє відображення в рамках пред`явленого йому обвинувачення.
Крім того, судом також досліджені докази, що свідчать про особу обвинуваченого, речові докази та процесуальні витрати у справі.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження.
При цьому розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.
Дії обвинуваченого кваліфіковані:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
Таку кваліфікацію дій ОСОБА_4 суд вважає правильною.
Так, майно, яким намагався заволодіти обвинувачений, було для нього чужим, адже не перебувало в його власності чи законному володінні. ОСОБА_4 не мав на нього жодного права, цим майном він бажав заволодіти у спосіб, який заборонений законом. Це означає, що заволодіння майном відбулося протиправно. Викрадення майна здійснювалось обвинуваченим у відсутності потерпілих та інших осіб. За цією ознакою воно є таємним та визначається як крадіжка. ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки. Його дії характеризуються умислом та корисливою метою. Зокрема, обвинувачений усвідомлював, що майно, яким він протиправно заволодівав, було для нього чужим, і він не мав права на нього.
Цей злочини обвинувачений вчиняв з проникненням в сховище. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 22 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" № 10 від 06.11.2009 р., під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо). Так, обвинувачений переліз через паркан, тим самим опинився на території домоволодіння, що належить ОСОБА_6 , де зберігався велосипед марки "Ардіс". Умисел на викрадення чужого майна у нього виник ще до проникнення у сховище. Тому крадіжка має ознаку її вчинення - поєднана з проникненням у сховище. При цьому у п. 7 даної ППВСУ зазначено, зокрема, що крадіжка, поєднана з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за частиною третьою статті 185 КК України. Додатково за статтею 162 КК України такі дії кваліфікувати не потрібно.
ОСОБА_4 скоїв незакінчений замах на вчинення злочину. В силу обставин, які не залежали від волі обвинуваченого, він не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Незавершеність об`єктивної сторони злочину є вимушеною. Обвинуваченим не доведено злочин до кінця не за власною ініціативою, а з причин які не залежали від його волі. Так, на момент скоєння кримінального правопорушення обвинувачений був затриманий охоронцем. Тобто існували обставини, які зашкодили закінчити злочин всупереч докладеним зусиллям обвинуваченого. Злочин є незакінченим.
Тому суд вважає, що ОСОБА_4 повинен бути засуджений:
- за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, ступень здійснення злочинного наміру, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкції визначеної ч. 3 ст. 185 КК України.
Так, санкцією ч. 3 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до шести років, а тому вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.
Щодо наявності пом`якшуючих їх відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття, сприяння органам досудового слідства в розкритті злочину.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.
Обвинувачений є не судимим в силу вимог ст. 89 КК України, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має місце реєстрації та постійне місце проживання, перебуває на "Д" обліку у лікаря-нарколога Бориспільської ЦРЛ з приводу синдрому залежності від алкоголю з 2009 року, та на обліку у лікаря-психіатра Бориспільської ЦРЛ з діагнозом: реактивний психоз, депресивно-параноїдальний синдром з 1996 року, має вищу освіту, хоча офіційно і не працевлаштований, однак на даний момент займається (неофіційно) суспільно корисною працею (працює у приватного підприємця), вдівець.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.
Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку, та не є військовослужбовцем.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що матеріальна шкода вчиненим злочином фактично завдана не була, а велосипед марки "Ардіс" передано потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання. Як вбачається із заяви потерпілого ОСОБА_6 , він жодних претензій до обвинувачуваного ні морального, ні матеріального характеру не має.
З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.
Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.
З урахуванням викладеного вище та особи обвинуваченого, відсутності тяжких наслідків від вчинення злочину і претензій потерпілої сторони, а також те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, суд приходить до висновку, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом.
Крім того, з обвинуваченого на користь держави, слід стягнути витрати на проведення експертиз у розмірі 3 091 грн. 15 коп.
Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов не заявлявся.
Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
Керуючись ст.ст. 100, 124, 126, 318, 322, 342-351, 358, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст. 65-69, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Звільнити на підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном в 1 (один) рік, з покладенням на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).
Іспитовий строк ОСОБА_4 рахувати з моменту проголошення вироку.
Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 23.10.2015 року, ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави України - 3 091 (три тисячі дев`яносто одну) грн. 15 коп. витрат на залучення експерта.
Вирок суду може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1