ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/1149/17
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000046 від 03.04.2015 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької області, українця, громадянина України, з повною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2016 року народження, офіційно непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 , яка дислокується в АДРЕСА_3 , у військовому звані «сержант» на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії водія відділення інспекторів прикордонної служби вказаної військової частини, у період з 24.06.2014 року по 18.09.2017 рік, діючи умисно, без поважних на те причин та без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання у вигляді тимчасового ухилення від військової служби, будучи придатним для її проходження, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , чим протизаконно припинив виконувати конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, свої службові обов`язки в цей період не виконував, часом розпорядився на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 винним себе визнав повністю та суду показав, що справді, за обставин, викладених у мотивувальній частині вироку, він, будучи військовослужбовцем, без дозволу керівництва покинув військову частину, в якій проходив службу, та поїхав до себе додому, оскільки у зв`язку з проведенням бойових дій хвилювався за свою сім`ю.
Обмежившись у судовому засіданні за згодою учасників судового провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_4 у тому, що він, будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину без поважних причин тривалістю понад один місяць та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 407 КК України.
Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, фактичні обставини справи та характер злочинного діяння, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав у повному обсязі.
Судом також враховуються і дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який характеризується виключно позитивно, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2016 р.н., на спеціальних обліках не перебуває, раніше ні в чому осудному помічений не був.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами є призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, фактичних обставин справи та характеру злочинного діяння, з огляду на особу винного, наявності по справі двох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що його обтяжують, приймаючі до уваги молодий вік ОСОБА_4 та дані, що характеризують особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 зможе довести своє виправлення без реального відбування покарання і тому вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку в мінімальних межах та покладенням певних обов`язків, встановлених ст. 76 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він на день набрання чинності вказаним законом має дитину, якій не виповнилося 18 років.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про застосування амністії в Україні», установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Досліджуючи матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, судом було встановлено, що обвинувачений має малолітню дитину доньку ОСОБА_5 , 2016 року народження, відносно якої не позбавлений батьківських прав та якій на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» не виповнилось 18 років. Крім того, ОСОБА_4 , скоїв злочин, який відповідно до ст. 12 КК України не є особливо тяжким. Кримінальне правопорушення вчинено у період з 24.06.2014 року по 18.09.2017 року, тобто до дня набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».

Оскільки обставин, передбачених ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_4 встановлено не було, суд вважає за можливе звільнити останнього від призначеного основного та додаткового покарання.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку один рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання.

Вирок суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Суддя