Справа № 445/1699/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 листопада 2017 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Городилів Золочівського району Львівської області, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше несудимого, не працюючого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-
19.09.2017 року ОСОБА_4 незаконно, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, в лісі, між с. Городилів та с. Жуличі Золочівського району Львівської області, знайшов обріз двоствольної мисливської рушниці, що знаходилася у полімерному мішку білого кольору, який він умисно залишив собі та в подальшому мав на меті зберігати в себе без передбаченого законом дозволу. Цього ж дня, близько 20год. 00хв. на польовій дорозі, що між с. Городилів та с. Жуличі Золочівського району Львівської області, ОСОБА_4 був зупинений працівниками Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області, де під час огляду місця події, у ОСОБА_4 було виявлено та вилучено обріз двоствольної мисливської рушниці 16 калібру «ТОВ Б», яка згідно висновку експерта № 5/513 від 22.09.2017 року є нестандартною, кримінальною вогнепальною гладкоствольною зброєю. Даний обріз виготовлений шляхом переробки, а саме вкорочення саморобним способом стволів рушниці до залишкової довжини 315 мм, придатний до проведення пострілів з правого ствола.
Такі дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 263 КК України, як носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
23.10.2017 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , у відповідності до вимог ст. 472 КПК України, укладена угода про визнання винуватості, яка разом з обвинувальним актом направлена до суду.
Відповідно до укладеної угоди ОСОБА_4 визнає свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, кається у вчиненому, прокурор та обвинувачений дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 1 ст.263 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 у виді позбавлення волі строком на три роки, із звільненням його на підставі ст. 75 КК України, від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на обвинуваченого обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації , повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та з врахуванням вимог кримінального процесуального законодавства, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п.2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
За умовами ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, який згідно зі ст.12 КК України, є тяжким злочином.
Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин; сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зміст якої відповідає вимогам ст.472 КПК України та розуміють наслідки затвердження такої, передбачені ст.473 КПК України. Вид та міра покарання у виді позбавлення волі, передбачена санкцією ч.1 ст.263 КК України, на яку обвинувачений погоджується, обрана з врахуванням загальних засад призначення покарань, передбачених ст. 65-67 КК України. Також встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченого. При цьому, судом з`ясовано в обвинуваченого та встановлено, що він зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.
Крім цього, обвинуваченому роз`яснено та ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 474 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а саме, можливість оскарження вироку лише з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою-сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди. Наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, обвинуваченому зрозумілі. Після наданих судом роз`яснень обвинувачений не заперечив проти затвердження угоди.
Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні угоди визначених в ч.7 ст.474 КПК України.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.
За умовами ч.1 ст.475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення узгодженого сторонами виду і міри покарання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. 100, 314, 373, 374, 472, 475 КПК України, ст. 75, 76, ч. 1 ст. 263 КК України, ст. 165 КВК України, суд, -
затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23 жовтня 2017 року між прокурором Золочівської місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 два роки.
Згідно ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду 20 листопада 2017 року.
На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 790 (сімсот дев`яносто) грн. 96 коп. витрат за проведення судової балістичної експертизи № 5/513 від 22.09.2017 року.
Речові докази обріз двоствольної мисливської рушниці, який поміщений у пакет експертної служби МВС №1925489 та переданий на зберігання у камеру зберігання речових доказів Золочівського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області знищити.
Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Львівської області через Золочівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, зокрема:
- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Суддя ОСОБА_1