Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001487 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луганська, громадянина України,

що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 22.11.2017 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі п.є ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році ОСОБА_8 звільнений від відбування основного та додаткового покарань.

_______________________________

Справа № 11-кп/796/614/2018
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1 .
Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково і постановлено стягнути з ОСОБА_8 на її користь 40 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та про відшкодування процесуальних витрат.

В спільній апеляційній скарзі обвинувачений і захисник ОСОБА_7 просять вирок суду першої інстанції скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Сторона захисту не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, викладені у вироку, однак стверджує, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, застосувавши до ОСОБА_11 . Закон України Про амністію у 2016 році, оскільки не дотримав такої загальної засади кримінального провадження, як диспозитивність, яка полягає лише у вирішенні тих питань, що винесені на розгляд суду сторонами та віднесені до його повноважень. Так, захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі п.є ст.1 вказаного Закону, на що обвинувачений дав згоду, вважаючи, що буде не судимий на вчинене кримінальне правопорушення. Суд першої інстанції не з`ясував думку обвинуваченого з приводу застосування до нього амністії, не роз`яснив можливі наслідки і, не отримавши згоди, звільнив його від основного та додаткового покарань, що суперечить положенням ст.10 Закону, згідно з якою застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. ОСОБА_11 підтримав клопотання захисника про застосування до нього амністії лише за умови звільнення від кримінальної відповідальності, а не від покарання. На користь цього свідчить і те, що в журналі судового засідання не зазначено про згоду обвинуваченого на застосування до нього амністії.

Крім того, захисник ОСОБА_7 подав суду апеляційної інстанції клопотання про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, посилаючись на те, що його підзахисний обвинувачується у вчиненні злочину невеликої тяжкості з необережності вперше, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину та відшкодував потерпілій завдані збитки. Щире каяття обвинуваченого виразилося в тому, що він давав послідовні показання під час досудового розслідування, що сприяло швидкому розслідуванню кримінального провадження та встановленню фактичних обставин справи. Також ОСОБА_8 переказав потерпілій ОСОБА_13 грошові кошти в сумі 40 000 гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказані обставини, на переконання захисника, свідчать про критичну оцінку ним своїх дій та бажання спокутувати вину у скоєному.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про звільнення його підзахисного від кримінальної відповідальності, просив вирок суду першої інстанції скасувати, звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям, а кримінальне провадження закрити; доводи обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку позиції захисника; доводи представника потерпілої ОСОБА_6 і прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання і просили залишити вирок суду першої інстанції без змін як законний, обґрунтований і вмотивований; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів вважає, що в їх задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

2 лютого 2017 року близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем Skoda-Felicia д/н НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частини вул. Алма-Атинської від вул. Трактористів у напрямку вул. О. Довбуша в м. Києві, порушив вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху України (далі ПДР).

Порушення ОСОБА_8 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що він, під`їжджаючи до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 ПДР, на якому перебувала пішохід ОСОБА_10 , переходячи проїзну частину справа наліво відносно руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати їй дорогу. Внаслідок цього ОСОБА_8 здійснив наїзд на ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у виді гематоми м`яких тканин голови, верхньої третини лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також закритої травми лівого плеча у вигляді перелому плечової кістки по лінії шийки зі зміщенням уламків, гематоми верхньої третини лівого плеча, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю досліджених судом доказів і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Дії ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Також у вироку суд навів докладні мотиви прийнятого рішення за наслідками розгляду цивільного позову потерпілої, стягнувши на її користь моральну шкоду в розмірі, який відповідає загальноприйнятим принципам розумності та справедливості.

Судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, його сімейний стан, рід занять тощо, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжують, і правильно призначено основне покарання у виді обмеження волі на мінімальний строк, а також додаткове покарання.

Правильно судом застосовано до ОСОБА_8 і положення п.є ст.1 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року.

Згідно з ст.86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Пунктом є ст.1, ст.13, ст.15 Закону України Про амністію у 2016 році від 22.12.2016 року передбачено можливість звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, в тому числі додаткового покарання, осіб, визнаних винними у вчиненні до набрання Законом чинності включно необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Згідно з ст.10 вказаного Закону застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього. Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі з обов`язковим зазначенням цього в журналі судового засідання.

Під час судового провадження у суді першої інстанції захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про застосування до обвинуваченого положень вказаного Закону, при цьому, як вірно зазначив в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , просив звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності, а не від покарання, як це передбачено Кримінальним кодексом України та Законом України Про амністію у 2016 році. Не відображено в журналі судового засідання і відношення обвинуваченого до клопотання.

Разом з тим, як зафіксовано на технічному носії інформації, суд роз`яснив обвинуваченому, що застосування амністії не є реабілітуючою підставою і передбачає лише звільнення від відбування покарання, на що ОСОБА_11 зазначив, що клопотання підтримує, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає повністю, просить вибачення у потерпілої і готовий понести витрати на відшкодування завданої моральної шкоди у визначеному судом розмірі. Отже, надання дозволу обвинуваченим на застосування до нього амністії не викликає жодних сумнівів.

А тому доводи в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не з`ясував думку обвинуваченого з приводу застосування до нього амністії, не роз`яснив наслідки і не отримав згоду, є надуманими.

З огляду на роз`яснення ОСОБА_11 , що застосування амністії передбачає лише звільнення від покарання, і його відношення до клопотання, відсутні підстави вважати і про те, що судом не було дотримано принципу диспозитивності.

Встановивши, що ОСОБА_11 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості до набрання чинності відповідним законом, має двох батьків, які на день набрання Законом чинності досягли 70-річного віку, дав згоду на застосування до нього амністії, з урахуванням відсутності застережень щодо застосування амністії, передбачених ст.9 Закону, рішення суду про звільнення його від відбування основного та додаткового покарань є законним, обґрунтованим і вмотивованим, що спростовує доводи в апеляційній скарзі про протилежне.

Таким чином істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

На переконання колегії суддів, відсутні підстави і для задоволення клопотання захисника про звільнення ОСОБА_11 від кримінальної відповідальності.

Згідно з ст.45 КК України особа, яка вперше вчинила злочин невеликої тяжкості або необережний злочин середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення злочину щиро покаялася, активно сприяла розкриттю злочину і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Посилання захисника на те, що його підзахисний давав послідовні показання під час досудового розслідування, що сприяло швидкому розслідуванню кримінального провадження та встановленню фактичних обставин справи, є припущеннями, оскільки захисник ознайомився з матеріалами кримінального провадження лише в тому обсязі, які були надані суд першої інстанції прокурором. І вказані матеріали не містять даних про відношення ОСОБА_8 до скоєного під час досудового розслідування.

На технічному носії інформації також зафіксовано, що під час судового розгляду обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав частково, намагаючись довести, що дорожні знаки розташовані невірно, і що сама потерпіла не переконалася в безпеці для себе, у зв`язку з чим судом було ухвалено рішення про дослідження доказів у повному обсязі. Про те, що він визнає вину, ОСОБА_8 зазначив лише, підтримуючи клопотання про застосування амністії, однак показань, які б свідчили на користь цього, не давав.

Після ухвалення вироку ОСОБА_8 , дійсно, переказав потерпілій ОСОБА_10 грошові кошти в сумі 40 000 гривень, і представник потерпілої підтвердив вказані обставини. Водночас, за твердженнями представника потерпілої, питання про врегулювання майнової шкоди, яка складається з витрат на лікування, до теперішнього часу триває, враховуючи те, що ОСОБА_10 продовжує лікування, і невизначеність з розміром страхового відшкодування.

Відношення обвинуваченого до вчиненого та його наслідків, зміна правової позиції, свідчать про відсутність щирого каяття, яке є суб`єктивним ставленням винної особи до скоєного і виражається у визнанні своєї вини в повному обсязі, негативній оцінці своїх дій, бажанні виправити ситуацію, що склалася, а також готовності понести справедливе покарання. До того ж, питання про відшкодування потерпілій завданих збитків у повному обсязі до теперішнього часу не вирішене.

Таким чином передбачені законом передумови для звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям, на переконання колегії суддів, відсутні, і в задоволенні клопотання захисника належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 і обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України у зв`язку з дійовим каяттям відмовити.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3