Справа № 359/9083/17
Провадження №1-в/359/661/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
9 січня 2018 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , представника колонії ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , та засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з технічною фіксацією в режимі відеоконференції з Бориспільською виправною колонією №119 клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
в с т а н о в и в :
15.11.2017 року адвокат ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України.
В судовому засіданні адвокат клопотання підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Засуджений в судовому засіданні підтримав позицію свого адвоката.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував.

Представник БВК № 119 проти задоволення клопотання заперечував.

Ознайомившись з поданим клопотанням, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення клопотання засудженого.
В клопотанні адвокат зазначає, що засуджений ОСОБА_6 являється інвалідом ІІІ групи. На його утриманні знаходиться матір ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка має тяжкі хронічні захворювання, перебуває під наглядом лікарів, довічно потребує постійного стороннього догляду, нездатна до самообслуговування, та окрім сина ОСОБА_6 нікого не має. Своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці засуджений довів своє виправлення.

Як вбачається із особової справи, вироком Святошинського районного суду м.Києва від 21.08.2013 року, ОСОБА_6 засуджено за ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Вироком Апеляційного суду м.Києва від 28.10.2013 року, вирок Святошинського районного суду м.Києва від 21.08.2013 р. скасовано в частині призначеного покарання, та призначено ОСОБА_6 покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2014 р., вирок Апеляційного суду м. Києва від 28.10.2013 р., в частині призначеного покарання ОСОБА_6 залишено без змін.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

Початок строку відбування покарання 22.11.2013 року, а кінець строку 23.07.2018 року. Станом на дату розгляду клопотання засуджений відбув 2/3 строку покарання.
Згідно ч.1 ст.81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ч.2 вказаної статті умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Для застосування звільнення, згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України тяжким злочином є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.
Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р., передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_6 міру кримінального покарання в місцях позбавлення волі відбуває з 22.11.2013 року. Під час знаходження в Київському СІЗО характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.
З 14.12.2013 року відбуває покарання в Бориспільській виправній колонії (№ 119). За період відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Стягнень та заохочень не має.
Засуджений був працевлаштований на виробництві в липні, серпні 2014 року та березні, квітні, вересні, жовтні 2015 року, після цього не працював. Відношення до праці було задовільне. Стягнень та заохочень не мав.
Неодноразово відвідував лікувальні заклади, що при Бучанській ВК № 85 та при Вільнянській ВК № 20, останній раз 16.05.2017 року. До праці не залучався.
30.03.2015 року відносно засудженого ОСОБА_6 розглядалося на комісії питання щодо застосування до нього ст.101 КВК України, а саме переведення його з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не стає на шлях виправлення та має не достатній ступінь виправлення. До праці залучався, але не тривалий час був працевлаштований, стягнень та заохочень не мав.
30.09.2016 року під час знаходження в Бучанській ВК № 85 відносно засудженого ОСОБА_6 розглядалося питання на комісії щодо застосування до нього ст.82 КК України, а саме заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не став на шлях виправлення та має не достатній ступінь виправлення. До праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.
07.12.2016 року відносно засудженого ОСОБА_6 розглядалося на комісії питання щодо застосування до нього ст. 81 КК України, а саме застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, але за рішенням комісії установи засудженому було відмовлено у застосуванні цієї пільги, оскільки засуджений не довів своє виправлення та має не достатній ступінь виправлення. До праці не залучався, стягнень та заохочень не мав.
11.01.2017 року ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в задоволенні його клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Засуджений намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення до персоналу установи. Встановлені законодавством вимоги персоналу установи виконує, але під контролем адміністрації. За характером спокійний, скритий. Не завжди утримує своє спальне місце та приліжкову тумбочку в чистоті, не завжди має охайний вигляд.
Відповідно до ст. ст.123, 127 КВК України засуджений не приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених, не приймає участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє розумну соціально - корисну активність в організації їх роботи.
Підтримує зв`язки з рідними шляхом побачень та отримує від них передачі. Згідно вироку позову не має. Вину у скоєному злочині визнав повністю.
Зважаючи на попередні висновки від 30.03.2015 року, 30.09.2016 року, 07.12.2016 року та 28.12.2017 року, засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення та не заслуговує на умовно-дострокове звільнення, що підтверджується наявними в особовій справі доказами.
Як встановлено судом, ОСОБА_6 засуджений за тяжкий злочин, відбув 2/3 призначеного строку покарання, однак своєю поведінкою засуджений не довів, що став на шлях виправлення.
Тому суд вважає за доцільне у задоволенні клопотання адвоката про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 від відбування покарання призначеного судом слід відмовити.
Враховуючи зазначене, на підставі ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 376, 536-539 КПК України, суд -

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області на протязі 7 днів з дня проголошення шляхом подання апеляції через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Оголошення повного тексту ухвали суду здійснено о 08.30 год. 11.01.2018 року.

Суддя ОСОБА_1