АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7737/17 Номер провадження 11-кп/786/418/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 січня 2018 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника ДУ «ПУВП №23» ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 18.05.2013 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років,

задоволено подання адміністрації ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» та спостережної комісії Київської районної в м. Полтаві ради про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Звільнено ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 18.05.2013 року, умовно-достроково на 2 роки 2 місяці 15 днів.

Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що засуджений ОСОБА_7 за період відбування покарання характеризується позитивно, за що мав заохочення та подяки, працевлаштований на посаду роздатчика їжі, до праці ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує в повному обсязі, сумлiнною поведiнкою та ставленням до працi довiв своє виправлення та станом на 13.12.2017 року вiдбув більше 2/3 строку покарання, а тому прийшов до висновку про можливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, прокурор Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Просить ухвалу суду скасувати, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Вказує, що надані адміністрацією ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» матеріали, в цілому не відображають виправлення засудженого ОСОБА_7 , оскільки останній має 9 заохочень та 2 стягнення, останнє з яких було у виді догани, а судом не надано оцінки та не взято до уваги поведінку засудженого протягом усього строку відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, заперечення засудженого ОСОБА_7 та представника ДУ «ПУВП №23» ОСОБА_8 проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до частини 1 статті 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 1 частини 3 статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Необхідною умовою застосування положень частини 1 статті 81 КК України є те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.
У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26.04.2002 визначено, що при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Як убачається з матеріалів справи при її розгляді суд вищевказані вимоги виконав у повній мірі.
Так, засуджений ОСОБА_7 у Полтавському слідчому ізоляторі знаходиться з 25.05.2013 року, після вступу вироку в законну силу залишений в установі для робіт по господарському обслуговуванню.
Станом на 13.12.2017 року ОСОБА_7 вiдбув в мiсцях позбавлення волi 2/3 строку призначеного покарання.
За весь період відбування покарання характеризується виключно позитивно. Працевлаштований на посаду роздатчика їжі, до праці ставиться сумлінно, поставлені завдання виконує в повному обсязі. За сумлінну працю та ставлення до праці заохочений дев`ять разів, мав два стягнення, які погашені достроково. Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта», прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних навичок.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо недоведеності ступеня виправлення засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає непереконливими.
Так, оцінка ступеня виправлення засудженого здійснюється начальником відділення соціально-психологічної служби щороку, внаслідок чого складається характеристика на засудженого, а рішення про ступінь виправлення приймається комісією установи.
Відповідно до характеристики на засудженого ОСОБА_7 наданої начальником відділення СПС та психологом установи від 31.10.2017р. ОСОБА_7 відбув 2/3 строку покарання та сумлiнною поведiнкою та ставленням до працi довів своє виправлення, тому до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Підлягають спростуванню і доводи прокурора щодо нетривалості часу з дня оголошення стягнення у вигляді догани від 21.02.2017р., оскільки відповідно до ч.14 ст.134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не був підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення. Окрім того, дане стягнення у відповідності до ст..130 КВК України достроково знято у порядку заохочення. Також, 27.12.2017р. засудженому ОСОБА_7 правами начальника установи оголошено подяку за підсумками праці за 4 квартал 2017р.
Отже, враховуючи позитивну характеристику особи засудженого ОСОБА_7 та відбуття ним більше 2/3 строку покарання, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про можливість застосування до останнього умовно-дострокове звільнення.

За таких обставин апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави без змін.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2017 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4