АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1378/17 Справа № 207/1564/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження №0000418 з апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року.

учасники судового провадження :

прокурор - ОСОБА_6 ,

обвинувачений - ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА :

Ухвалою Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року ОСОБА_7 звільнений від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, закрито.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, повинен був виконати вимоги ст. 368 КПК України, а в ухвалі суду викладено лише висновок органу досудового розслідування із наведенням фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, незважаючи на те, що ухвала постановлена за результатами судового розгляду. Також, зазначає, що суду необхідно було з`ясувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитися у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних пыдстав.

Доводи, наведені прокурором в апеляційній скарзі, були предметом ретельної перевірки та дослідження під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , висновки суду у спростування аргументів, наведених обвинуваченням, стосовно неможливості застосування ст. 309 ч. 4 КК України щодо ОСОБА_7 були змістовно та докладно мотивовані в ухвалі суду.

При постановлені рішення суд керувався ст. 309 ч. 4 КК України, якою особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ст. 309 ч. 1 КК України.

На думку колегії судів прокурор в апеляційній скарзі не навів переконливих доводів щодо того, що ОСОБА_7 не потребував лікування від «наркоманії», через те, що такий діагноз не підтверджений належним чином, «вимушено» звернувся у за лікуванням до нарколога з метою уникнути кримінальної відповідальності.

Виходячи зі змісту ст. 309 ч. 4 КК України не передбачено інших варіантів судових рішень при встановленні навіть тільки початку лікування особи, та формально достатньо лише звернення особи до лікувального закладу за допомогою. Ця норма кримінального закону діє за умови, що особа притягається до кримінальної відповідальності за ст. 309 КК України вперше і при відсутності інших обтяжуючих кваліфікуючих ознак.

Крім того, виходячи з диспозиції ст. 309 КК України та загального правового змісту ст. 309 ч. 4 КК України не вбачається, який час особа повинна вживати наркотичні засоби, якого рівня наркотична залежність повинна у неї бути для того, щоб вона могла добровільно звернутися за лікуванням до нарколога, що, на думку колегії суддів, зумовлює можливість добровільного звернення особи за лікуванням за своїм суб`єктивним ставленням до цієї проблеми у будь-який час.

Аналізуючи апеляційні доводи прокурора, колегія суддів також вважає, що момент звернення особи до лікувального закладу під час досудового слідства, наявність підозри, обвинувального акта, судовий розгляд кримінального провадження до постановлення судового рішення не являються критерієм оцінки «добровільності» або «вимушеності з метою уникнення від кримінальної відповідальності» звернення до лікувального закладу та початку лікування від наркоманії. Обставини звернення особи за лікуванням від наркоманії оцінюються судом в сукупності з медичними висновками лікарів, іншими даними про особу обвинуваченого, чинниками, які утримують його від подальшої протиправної поведінки, родинними та соціальними факторами, які існують у житті обвинуваченого.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на необхідність аналізу судом цих обставин звернення обвинуваченого до лікувального закладу обумовлена рекомендаціями, викладеними в п. 23 Постанові Пленуму ВСУ № 4 від 28.04.02 р. «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», яких на думку колегії суддів, суд додержався у повному обсязі.

Суд, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності керувався ст. 1 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними" від 15.02.1995 року якою дано поняття особи, хворої на наркоманію. Нею визнається особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія". Під наркоманією у цьому Законі розуміють психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.

Відповідно до п. 6 «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами» медичним обстеженням особи, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами, вважається її обстеження в стаціонарних умовах за направленням лікаря-нарколога після проведеного медичного огляду з метою підтвердження (або не підтвердження) встановленого лікарем-наркологом діагнозу "наркоманія" чи "токсикоманія".

На думку колегії суддів суд обґрунтовано поклав в основу прийнятого рішення встановлені в суді обставини, а саме те, що ОСОБА_7 був взятий на профілактичний нагляд в КЗ «КМЛ № 1» ДОР» у 2008 року, тобто задовго до виникнення обставин, викладених в обвинуваченні.

Виходячи з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 пройшов стаціонарне лікування в наркологічному відділенні з 18 квітня 2016 року по 19 травня 2016 року, лікування проходив добровільно. Остаточний діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіатів та наркотиків, синдром залежності.

З наведених обставин в сукупності вбачається, що обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши факт добровільного звернення обвинуваченого до лікувального закладу, прийшов до обґрунтованого висновку про добровільність проходження обвинуваченим лікування і необхідності у цьому лікуванні, обґрунтовано застосував положення ст. 309 ч. 4 КК України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в порядку ст. 285 ч. 1, ст. 286 ч. 1, 4 КПК України та закрив кримінальне провадження щодо нього.

Апеляційні твердження прокурора, на думку колегії суддів, не спростовують наведених висновків і не містять підстав для скасування ухвали суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та закриття кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.
.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

_____________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3