Справа № 157/848/17 Провадження №11-кп/773/241/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 249 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 вересня 2017 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0000404 від 19 серпня 2016 року, за апеляційними скаргами заступника прокурора Волинської області ОСОБА_11 , обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець і житель АДРЕСА_1 , освіта професійно-технічна, одружений, не працюючий, в порядку ст. 89 КК України вважається не судимим,
засуджений за ч. 2 ст. 249 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець і житель АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, одружений, пенсіонер, раніше не судимий,
засуджений за ч. 2 ст. 249 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік і 6 (шість) місяців.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь бюджету Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області (р/р № 0108, ГУДКСУ у Волинській області, МФО 803014, КБК 24062100) 55 708 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот вісім) гривень шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за те, що в ніч з 18 на 19 серпня 2016 року, за попередньою змовою групою осіб, знаходячись у дерев`яному човні на річці Турія, що є рибогосподарським водним об`єктом на території Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області і відноситься до гідрологічного заказника місцевого значення «Турський», за допомогою електроструму у водному середовищі, способом масового знищення, використовуючи заборонене знаряддя лову саморобний електроловильний пристрій, умисно здійснили незаконний вилов риби у кількості 231 штуки, а саме: 29 шт. карася сріблястого, 5 шт. в`язя, 55 шт. щуки, 7 шт. плоскирки, 6 шт. в`юна, 129 шт. плітки, чим завдали істотної шкоди рибному господарству України на загальну суму 55 708 гривень.
У поданих на вирок апеляційних скаргах:
- прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій обвинувачених, вид та розмір покарання, в той же час, посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при викладені юридичної формули кримінального правопорушення, визнаного доведеним. Вказує на те, що у вироку не наведено будь-яких мотивів та доказів, на підставі яких суд дійшов висновку про доведеність обвинувачення в частині таких кваліфікуючих ознак, як зайняття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 водним добувним промислом та наслідків у виді масового знищення риби і інших видів тваринного світу, що обвинуваченим в обвинувального акті не інкримінувалося. Також суд не застосував положення ст.ст. 96-1, 96-2 КК України при вирішенні питання про засоби і знаряддя злочину, незаконно прийнявши рішення, в порядку ст. 100 КПК України, про їх знищення, тоді як відповідно до ст. 96-2 КК України у разі, коли майно використане як засоби чи знаряддя вчинення злочину, передбаченого ст. 249 КК України, застосовується спеціальна конфіскація. Просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким визнати доведеним обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч.2 ст. 249 КК України, що полягає у незаконному зайняті рибним добувним промислом, вчиненому із застосуванням електроструму, що заподіяло істотну шкоду. У порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави знаряддя та засоби вчинення злочину. В решті вирок залишити без змін;
31 травня 2017 року заступник прокурора Волинської області ОСОБА_11 подав доповнення до даної апеляційної скарги, в яких вказує на те, що всупереч вимогам ч.1 ст. 129 КПК України, судом в резолютивній частині вироку не вказано рішення, яке суд прийняв за результатами розгляду цивільного позову прокурора в інтересах Добренської сільської ради про стягнення з обвинувачених шкоди заданої кримінальним правопорушенням. Просив вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати доведеним обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 249 КК України, що полягає у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, вчиненому із застосуванням електроструму, що заподіяло істотну шкоду. В порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України конфіскувати в дохід держави знаряддя та засоби вчинення злочину. Внести у вирок рішення щодо цивільного позову прокурора в інтересах Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про відшкодування шкоди та вказати про його задоволення.

- обвинувачений ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 249 КК України, вважає вирок суду в частині призначеного покарання надто суворим та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі винного. Вказує, що вчинив злочин середньої тяжкості, позитивно характеризується, вперше притягається до кримінальної відповідальності. Також висловив заперечення в частині задоволення цивільного позову. Просить змінити вирок суду першої інстанції, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України. В задоволенні цивільного позову відмовити за безпідставністю;
- обвинувачений ОСОБА_10 , не оспорюючи правильність кваліфікації дій та обставин кримінального провадження, просив вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України із застосуванням іспитового строку тривалістю один рік. Вказує, що до кримінальної відповідальності притягається вперше, по місцю проживання характеризується позитивно, має незадовільний стан здоров`я, а також на його утриманні перебуває хвора матір - інвалід 1 групи.
Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляційної скарги прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, заперечивши, при цьому, апеляційні скарги обвинувачених, які підтримали свої апеляційні скарги з мотивів викладених в них та просили їх задовольнити, заперечивши, при цьому, апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повній мірі.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визначеного судом доведеним, із зазначенням місця часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми і вини мотивів кримінального правопорушення.
Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, а фабула обвинувачення виступає фактично моделлю вчиненого злочину. Юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення)- це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Однак, згідно обвинувального акту від 24 листопада 2016 року, в межах даного кримінального провадження, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачувались за ч. 2 ст. 249 КК України у незаконному зайнятті рибним добувним промислом, що заподіяло істотної шкоди, вчиненому із застосуванням електроструму.
Суд, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, правильно визнав доведеним обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 249 КК України за обставинами інкримінованими в обвинувальному акті.
Проте, при формулюванні та визнанні доведеним юридичної формули злочину, передбаченого ч. 2 ст. 249 КК України, помилково прийшов до висновку про вчинення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незаконного зайняття рибним, водним добувним промислом, що заподіяло істотну шкоду, із застосуванням електроструму, що призвело до масового знищення риби та інших видів тваринного світу.
При цьому, у вироку не наведено будь-яких мотивів та доказів, з яких суд дійшов висновку про доведеність обвинувачення в частині таких кваліфікуючих ознак, як зайняття ОСОБА_9 та ОСОБА_10 водним добувним промислом та наслідків у виді масового знищення риби та інших видів тваринного світу, що не інкримінувалося обвинуваченим в обвинувальному акті.
Розмежування зайняття незаконним промислом у виді рибного, звіриного та водного пов`язане з розмежуванням предмету злочину передбаченого ст. 249 КК України, яким, згідно до Закону України «Про тваринний світ» та визначення поняття рибальства, є риба, водні безхребетні і морські ссавці.
Крім того, кваліфікуюча ознака у виді наслідків масового знищення риби та інших видів тваринного світу не передбачена диспозицією статті 249 КК України.
Відтак, доводи прокурора в зазначеній частині є слушними, а вказівка на вищевказані кваліфікуючі ознаки підлягає виключенню з вироку суду.
Обране судом покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України є необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів.
Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 подали клопотання про звільнення їх від відбування покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».
Апеляційний суд вважає, що заявлені обвинуваченими вказані клопотання є підставними і підлягають до часткового задоволення.
Статтею 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» визначено, що амністія це повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили.
Відповідно до вимог статті 1 пункту «Ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого саттею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, можуть бути звільнені від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, які визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України та за злочин, вчинений з необережності, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України.
Враховуючи те, що на день набрання чинності Законом України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_10 досяг пенсійного віку, що стверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 18 травня 2004 року, а ОСОБА_9 , відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» якою визначено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вчинили злочин, який не є тяжким, а також не входять до визначеного ст. 9 «Про застосування амністії в Україні» переліку осіб, до яких амністія не застосовується, і заявили відповідні клопотання, суд вважає за необхідне на підставі ст. 1 п. «Ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити обвинувачених від відбування покарання призначеного вироком Камінь-Каширського суду Волинської області від 16 лютого 2017 року.
Прокурором в інтересах Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заявлено цивільний позов про відшкодування 55 708 грн. майнової шкоди, яка пов`язується з заподіянням істотної шкоди водним біоресурсам рибогосподарського водного об`єкта р. Турія на території Добренської сільської ради Камінь-Каширського району та стверджується розрахуном, проведеним згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24 липня 2013 року № 541 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законоавтва про природно-заповідний фонд». Підстав сумніватись в його правильності в апеляційного суду немає.
Рішення суду про стягнення з обвинувачених в солідарному порядку в користь позивача завданої неправомірними діями останніх майнової шкоди є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства, тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_9 про незаконність рішення суду в цій частині є безпідставними.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 129 КПК України при ухваленні обвинувального вироку суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення суду про цивільний позов.
В порушення вказаних вимог, стягнувши з обвинувачених шкоду завдану кримінальним правопорушенням, у резолютивній частині вироку суду не вказано рішення, яке суд прийняв за результатами розгляду цивільного позову, у зв`язку із чим, резолютивна частина вироку підлягає уточненню, що цивільний позов прокурора в інтересах Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про стягнення з обвинувачених шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає задоволенню повністю.

В поданій апеляційній скарзі прокурор порушує питання про конфіскацію в дохід держави знарядь та засобів вчинення злочину, в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України. Як вбачається із змісту оскаржуваного вироку, судом першої інстанції вирішено долю речових доказів у даному кримінальному провадженні, що відповідає п. 9 ст. 100 КПК України та не дає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора з зазначених у ній мотивів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, Апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В :
Апеляційні скарги заступника прокурора Волинської області ОСОБА_11 , та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку кваліфікуючі ознаки дій засуджених за ч. 2 ст. 249 КК України як «зайняття водним добувним промислом, що призвело до масового знищення риби та інших видів тваринного світу».
На підставі ст. 1 п. «Ґ» Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від відбування покарання за вироком Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 16 лютого 2017 року.
Уточнити резолютивну частину вироку, що цивільний позов прокурора в інтересах Добренської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області про стягнення з обвинувачених шкоди завданої кримінальним правопорушенням підлягає задоволенню повністю.

В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.
Головуючий
Судді: