Ухвала
Іменем України
26 лютого 2018 року
м. Київ
Провадження № 51-2634 ск 18
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0000003 за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого в АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такого, що судимостей не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановила:
Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2017 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Задоволено частково цивільний позов ОСОБА_6 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь останнього 56702, 03 грн. в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди та 160000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Прийнято рішення щодо процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що 09 січня 2017 року близько 04.30 год. він, керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВАЗ 21106», д.н.з. НОМЕР_1 по автомобільній дорозі «Криворівня - Чернівці» в с. Розтоки Путильського району Чернівецької області, помітивши на відстані приблизно 40 метрів від автомобіля двох пішоходів, порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у лікарні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , не оспорюючи правильності кваліфікації дій та доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, просить судові рішення щодо нього змінити виключивши посилання на обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та призначивши останньому покарання із застосуванням положень статей 69 та 75 КК України. Крім того, ставить питання про зменшення суми відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого.
Обґрунтовуючи свої вимоги захисник посилається на те, що перебування засудженого у стані алкогольного сп`яніння не підтверджується наявними у справі доказами. Зазначає, що призначаючи ОСОБА_5 покарання суд не врахував належним чином всіх даних про особу останнього та обставин, які впливають на обрання виду та розміру заходу примусу, за наявності яких, на його думку, є достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Крім того, вважає, що стягнута сума в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди є занадто великою.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у ній.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданого до неї судового рішення та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Колегія суддів вважає доводи касаційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості непереконливими.

Як убачається з копії вироку, обґрунтовуючи висновок щодо виду та розміру покарання ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, дані про особу засудженого, який визнав свою вину у скоєному, позитивно характеризувався за місцем проживання, на спеціальних обліках не перебував, в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимостей не має, його сімейний стан та наявність на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позицію потерпілого, який на полягав на необхідності призначення суворого покарання, обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття, обставину, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, місцевий суд не знайшов підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, як про це ставила питання сторона захисту.

Крім того, врахувавши характер та глибину душевних страждань потерпілого та його сім`ї у зв`язку з втратою сина та погіршення стану здоров`я через це, суд, виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості прийняв рішення про часткове задоволення цивільного позову та стягнення із ОСОБА_5 заявленої ОСОБА_6 суми заподіяної моральної шкоди.

На думку колегіїсуддів, призначене ОСОБА_5 місцевим судом покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, не можна вважати явно несправедливим через суворість. Воно є достатнім і необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65, 66 КК України і підстав для його пом`якшення, як про це просить захисник у своїй скарзі, колегія суддів не вбачає. Переконливих доводів про необхідність призначення засудженому менш суворого покарання із застосуванням ст. 69 КК України у касаційній скарзі не наведено. Як і не наведено обґрунтованих доводів про наявність достатніх підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
Не заслуговують на увагу також доводи касаційної скарги захисника про те, що не знайшло свого підтвердження перебування засудженого у стані алкогольного сп`яніння, оскільки як видно зі змісту вироку зазначене було предметом дослідження суду першої інстанції, який на підставі зібраних у встановленому законом порядку, досліджених в судовому засіданні, належно оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5 під час події 09 січня 2017 року перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, як убачається із змісту ухвали суду апеляційної інстанції, зазначені доводи захисника ОСОБА_4 , за своїм змістом аналогічні доводам його апеляційної скарги, та були предметом перевірки апеляційного суду, який відповідно до вимог ст. 419 КПК України, ретельно перевірив їх та обґрунтовано визнав висновок місцевого суду про наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, правильним.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, вона є належним чином вмотивованою та обґрунтованою і колегія суддів погоджується з наведеними в ній висновками щодо відсутності підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі не наведено.

З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі захисника та доданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні, а тому, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, підстав для відкриття касаційного провадження немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , що діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 жовтня 2017 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3