Справа № 300/259/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2017смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, не працюючого, уродженця смт.Ланчин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 30.12.2016 близько 00.15 години, керуючи автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись в сторону на м.Київ на 712 км - 200 метрів автодороги сполученням «Київ-Чоп», поза межами населеного пункту с.Тишів, Воловецького району, Закарпатської області, згідно висновку судової автотехнічної експертизи №79 від 20.02.2017 не виконав вимог пунктів 12.2 «Правил дорожнього руху України» (у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги), 12.3 ПДРУ (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 .
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , згідно висновку судової медичної експертизи №143 від 30.12.2016 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди.
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненому не визнав. Пояснив суду, що пішохід був одягнений у одяг чорного кольору, зливався з дорожнім полотном у темну пору доби, вибіг на проїзджу частину несподівано, тому водій не зміг уникнути ДТП. Додав, що рухався зі швидкістю, допустимою в даних дорожніх умовах. Цивільний позов не визнав.

Потерпіла ОСОБА_5 під час розгляду справи зазначила, що внаслідок ДТП, яка мала місце 30.12.2016 року, загинув її брат ОСОБА_8 , з яким вона проживала однією сім"єю, в результаті чого їй- як близькому родичеві- було заподіяно моральної шкоди, яку оцінює у 500 000 гривнь та просить стягнути з обвинуваченого на свою користь. Обрання міри покарання ОСОБА_7 залишає на розсуд суду.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 пояснили, що в ніч з 29 на 30 грудня 2016 року близько 00.15 години вони разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 поверталися з роботи дорогою "Київ-Чоп" додому в с.Тишів. ОСОБА_8 почав переходити дорогу, в цей час на нього наїхав автомобіль, який рухався зі сторони м.Чоп у напрямку м.Київ. Свідки почули удар, після чого підбігли до ОСОБА_12 , якого від удару відкинуло на узбіччя. Автомобіль зупинився десь за 150 метрів від місця ДТП, до них підійшов водій та запитав, що сталося. Ствердили, що ні вони, ні ОСОБА_8 в той день алкогольних напоїв не вживали.

Свідок ОСОБА_11 зазначив, що 30.12.2016 року близько 00.15 години вони разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_10 поверталися з роботи дорогою "Київ-Чоп" додому в с.Тишів. В той час, коли ОСОБА_8 почав переходити дорогу і вже зайшов за переривчасту лінію та не дійшовши до узбіччя дороги, свідок помітив автомобіль який рухався на ОСОБА_12 в напрямку м.Київ і крикнув : "Обережно", проте потерпілий вже не зміг уникнути наїзду на нього, оскільки автомобіль рухався дуже швидко та не гальмував. Від удару ОСОБА_8 відкинуло на узбіччя дороги, а автомобіль зупинився десь за 150 метрів від місця зіткнення.

Свідок ОСОБА_13 ствердив, що 29.12.2016 року їхав у автомобілі з обвинуваченим на передньому пасажирському сидінні. Автодорогою автомобіль рухався зі швидкістю біля 70 км/год. Близько опівночі свідок відчув удар в автомобіль, проте ні він, ні водій не бачили особу, яка переходила дорогу.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що 29.12.2016 року близько 22-00 години він разом з ОСОБА_7 повертався додому на автомобілі з сезонних робіт. Свідок знаходився на одному з передніх пасажирських сидінь. Близько опівночі вони проїжджали с.Тишів Воловецького району по автодорозі Київ-Чоп, їм на зустріч по своїй смузі руху їхав зустрічний автомобіль, який засвітив фарами водія ОСОБА_7 , і в цей час свідок почув удар. За декілька секунд до того, він бачив двох пішоходів зліва від автомобіля, які стояли на лінії посеред проїжджої частини.

Суд критично оцінює покази обвинуваченого щодо його невинуватості, оскільки такі спростовуються вищезазначеними показами свідків, а також матеріалами кримінального провадження.

Так, протоколом огляду місця ДТП, схемою та фототаблицею від 30.12.2016 року встановлено загальний вигляд місця ДТП на автодорозі "Київ-Чоп" 712 км- 200 м, стан та вид дорожнього покриття, вигляд та розміщення автомобіля та трупа, сліди пошкодження на автомобілі «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.4-16).

З висновку експерта №30 судової авто технічної експертизи по дослідженню технічного стану автомобіля від 24.01.2017 року вбачається, що на час огляду та експертного дослідження гальмівна система, система рульового керування та система освітлення і світлової сигналізації автомобіля «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 знаходилась у справному стані та могли виконувати свої функції (а.с.91-100).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року встановлено обставини ДТП за участю автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 , відтворені ОСОБА_11 , який був безпосереднім очевидцем даної пригоди, і такі обставини узгоджуються з його показами, наданими в судовому засіданні в якості свідка.

Також вина ОСОБА_7 доведена протоколом проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року, згідно якого під час цієї слідчої дії водію автомобіля, за участю якого відбулася ДТП, була надана можливість відтворити обставини травмування пішохода ОСОБА_8 (а.с.117-122).

Згідно висновку судової авто-технічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №79 від 20.02.2017 року в даній дорожній ситуації для забезпечення безпеки дорожнього руху водій автомобіля «MERCEDES-BENZ» моделі «SPRINTER 313 SDI» державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_7 повинен був діяти згідно вимог: п.12.2 Правил дорожнього руху України -у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги; п.12.3 Правил дорожнього руху України -у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об"їзду перешкоди; водій ОСОБА_7 мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування з моменту виникнення йому небезпеки для руху; з технічної точки зору причиною виникнення ДТП стали обставини, пов`язані з тим, що водій ОСОБА_7 з моменту виникнення йому небезпеки для руху не вжив заходів до своєчасного застосування екстреного гальмування (а.с.129-137).

Експерт ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він брав участь у дослідженні та складанні висновку №79 від 20.02.2017 року судової автотехнічної експертизи, який є повним та однозначним. Дослідження було проведене з вихідних даних, наданих досудовим слідством, відповідно до постанови про призначення експертизи від 17.02.2017 року. З приводу довідково- нормативної літератури, яка була використана при проведенні дослідження, зазначив, що ним не допущено жодних розбіжностей у коефіцієнтах, які б не відповідали даним матеріалів кримінального провадження.

Висновком судово- медичної експертизи №143 від 30.12.2016 року підтверджено, що під час ДТП, яка відбулась в результаті порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України, ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ, перелому кісток основи та склепіння черепа, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, ЗТГК, перелому грудного відділу хребта, множинні переломи ребер справа та зліва, забою легенів, забійної рани голови, саден правого плеча, правого ліктьового суглобу, поперекової ділянки, лівої гомілки та синця правого плечового суглобу з переходом на праве плече, які виникли при ДТП в результаті зіткнення транспортного засобу з пішоходом, по механізму удар виступаючою частиною транспортного засобу в ліву задню (задньо-бокову) поверхню тулуба, з послідуючим прискореним падінням й ударянням (тертям) тіла об тверде дорожнє покриття, за своїм характером виникли прижиттєво за короткий проміжок часу до настання смерті та знаходяться в причинному зв"язку з настанням його смерті.

Вирішуючи клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про визнання недопустимими протоколу огляду місця події від 30.12.2016 року, протоколу проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та протоколу слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю ОСОБА_7 , оскільки дані докази отримані з порушенням встановленої процедури, суд бере до уваги таке.

У відповідності до ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Статтею 240 КПК України передбачено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Вказана стаття не містить імперативних вимог про залучення до даної слідчої дії лише вказаних осіб (з визначеним процесуальним статусом) і про неможливість проведення її з участю інших.

Із матеріалів кримінального провадження видно, що відомості про ДТП до ЄРДР були внесені по факту кримінального правопорушення, а не щодо ОСОБА_16 . Останній, викладаючи власну версію щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди, твердив про відсутність своєї винуватості у її наслідках, про дотримання ним правил дорожнього руху. Такі його твердження слідчий, відповідно до вимог частини другої статті 9 КПК, зобов`язаний був всебічно, повно і неупереджено дослідити та у разі їх підтвердження прийняти процесуальне рішення про закриття цього кримінального провадження за реабілітуючими обставинами. Саме з метою перевірки й уточнення наданих відомостей щодо обставин ДТП за згодою ОСОБА_7 був проведений слідчий експеримент. Під час цієї слідчої дії водію була надана можливість висловити свою власну точку зору причин травмування пішохода і в такий (законний) спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що не суперечить засаді верховенства права.

У матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні цього слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_7 , або слідчий у будь-якій формі примушував би його до визнання своєї винуватості у ДТП.

Також згідно ч.4 ст.223 КПК України проведення слідчих (розшукових) дій у нічний час (з 22 до 6 години) не допускається, за винятком невідкладних випадків, коли затримка в їх проведенні може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі підозрюваного.

Твердженя захисника, що у слідчого не було причин вважати, що даний випадок є невідкладним, а зволікання у проведенні огляду місця ДТП не може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення- є надуманим та не підтвердженим жодними доказами.

Посилання сторони захисту на недопустимість протоколу огляду місця події від 30.12.2016 року як доказу в кримінальному провадження через залучення слідчим у якості понятих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є друзями потерпілого ОСОБА_8 , суд констатує слідуюче.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження- ч.7 ст.223 КПК України.

Захисником обвинуваченого не наведено доказів, що дані особи могли бути заінтересовані в результатах кримінального провадження, у зв"язку з чим слідчий порушив вимоги законодавства, залучивши їх у якості понятих.

Відповідно до вимог частини першої статті 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом.

Таким чином, суд не вбачає підстав вважати недопустимими доказами протокол огляду місця події від 30.12.2016 року, протокол проведення слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та протоколу слідчого експерименту від 15.02.2017 року за участю ОСОБА_7 , тому клопотання захисника задоволенню не підлягає.

Суд, належним чином проаналізувавши та оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні злочину і його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані про особу винуватого: раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, яке у відповідності до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, позитивно характеризується по місцю проживання, має на утриманні неповнолітню дитину, з потерпілою не примирився.

Відповідно до ст.66, ст.67 КК України обставин справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання немає.

З досудової доповіді Воловецького районного сектору з питань виконання покарань та пробації від 23.05.2017 року вбачається, що згідно статистичних факторів оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення, ступінь ймовірності вчинення повторного злочину є середнім, проте показник (бал) оцінки є мінімальним; виправлення обвинуваченого, на думку фахівця органу з питань пробації, є можливим без позбавлення волі.

З врахуванням всіх обставин справи в їх сукупності суд вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства з призначенням покарання в межах санкції ст.286 ч.2 КК України.

Разом з тим, керуючись п.20 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 18), при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Таким чином, аналізуючи особу винуватого, невизнання ним вини, відсутність щиросердечного каяття, порушення низки Правил дорожнього руху, що свідчить про небезпечність підсудного, як водія під час керування транспортним засобом, до останнього слід обрати додаткову міру покарання, передбачену санкцією ст.286 ч.2 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про застосування до нього Закону України "Про амністію у 2016 році", звільнивши його від відбування покарання, оскільки він має на утриманні неповнолітню дитину.

Прокурор в судовому засіданні проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», звільнивши його від відбування покарання, не заперечував.

Потерпіла та її представник не заперечили.

Як встановлено ст 85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що встановивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

Пунктом "в" ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році» передбачено: звільненити від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 є батьком ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 26.01.2000 року, та не позбавлений батьківських прав стосовно дитини згідно довідки служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №Д-4/74 від 04.10.2017 року, вперше вчинив необережний злочин, який не є особливо тяжким відповідно до ст.12 КК України.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про амністію у 2016 році" особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом.

Обмежень щодо застосування стосовно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого ОСОБА_7 поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування покарання.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з ОСОБА_7 на користь держави слід стягнути процесуальні витрати в сумі 2660 гривень 00 копійок за проведення судових експертиз.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500 000 гривень слід задоволити частково, виходячи з наступного.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У відповідності до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю- ч.2 ст.1168 Цивільного кодексу України.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (з подальшими змінами) роз"яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань потерпілої ОСОБА_5 , яка в результаті ДТП втратила близьку людину- брата, змушена докладати зусиль для відновлення свого звичного життєвого ритму, можливості реального відшкодування з боку обвинуваченого, який скоїв тяжкий злочин, що привів до загибелі людини, однак винуватим себе не визнав, з потерпілою не примирився, вибачення не просив, розмір відшкодування завданої моральної шкоди слід визначити в сумі 350 000 гривень.

У задоволенні решти цивільного позову слід відмовити.

Речові докази: автомобіль марки "Мерседес Спрінтер" д.н.з. НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_13 - слід повернути власнику ОСОБА_13 (а.с.147), одяг та взуття ОСОБА_8 , які знаходяться в камері зберігання речових доказів Воловецького ВП Мукачівського ВП ГУНП України у Закарпатській області- слід знищити (а.с.41).

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання- скасувати.

Суд, керуючись ст.ст. 371, 374 КПК України, п."в" ст.1 Закону України "Про амністію у 2016 році"-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити йому покарання у вигляді п"яти років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на два роки.

На підставі пункту «в» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного основного та додаткового покарання.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди -задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 350 000 гривень моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

У задоволенні решти цивільного позову-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у сумі 2660 гривень 00 копійок.

Речові докази: автомобіль марки "Мерседес Спрінтер" д.н.з. НОМЕР_1 -повернути власнику ОСОБА_13 , одяг та взуття ОСОБА_8 - знищити.

Запобіжний захід у вигляді особистого зобов"язання- скасувати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Воловецький районний суд Закарпатської області в 30-денний термін з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_1