АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2016 року задоволено клопотання прокурора та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КК України, згідно ст.12 КК України відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а від дня вчинення злочину минуло три роки. При цьому у даному провадженні наявні всі обов`язкові обставини, визначені п.2 ч.1 ст.49 КК України, а тому враховуючи особу підозрюваного та його позицію, клопотання прокурора підлягає задоволенню, а останній звільненню від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та призначити новий розгляд у кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_7 зазначив, що оскаржувана ухвала є незаконною внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, ОСОБА_7 вказує, що постановляючи оскаржуване рішення, суд не виконав вимоги ст. 368 КПК України. Зміст клопотання прокурора та оскаржуваної ухвали не містить конкретного обвинувачення, оскільки вбачається, що інкримінуються протиправні дії не як лікаря, а як завідувача відділення, а тому такі дії можуть містити ознаки правопорушення у сфері службової діяльності. Також ОСОБА_7 зазначає, що суд не взяв до уваги не визнання ним вини у вчиненому злочині.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_7 хоча і не заперечував проти задоволення клопотання прокурора, однак частково погодився з клопотанням та не визнав свою вину в інкримінованому йому правопорушенні, після чого суд лише частково дослідив вказані у клопотанні докази винуватості ОСОБА_7 - дослідив письмові докази та визнав недоцільним допит свідків.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Кримінальним кодексом України.
При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Кримінальним кодексом.

З огляду на вказані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, а також з урахуванням того, що фактично рішення суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин встановлює причетність особи до інкримінованого їй злочину, суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_7 лише частково погодився з клопотанням прокурора про звільнення його від кримінальної відповідальності та не визнав своєї вини у інкримінованому йому правопорушенні, не вправі був обмежитись дослідженням лише частини доказів, які прокурор наводив на доведення винуватості ОСОБА_7 , та повинен був дослідити усі вказані у клопотанні докази.

Лише у разі доведеності причетності ОСОБА_7 до вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, суд першої інстанції вправі був прийняти рішення про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження.
Норми ст.ст. 23, 94 КПК України покладають на суд обов`язок безпосередньо дослідити та оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В порушення вказаних норм суд першої інстанції не дослідив усі докази, вказані у клопотанні прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, та передчасно прийняв процесуальне рішення про задоволення клопотання, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення апеляційним судом.
Відповідно до ст.407 КПК України після скасування ухвали суду першої інстанції апеляційний суд вправі призначити новий розгляд в суді першої інстанції або прийняти нову ухвалу.
Вирішуючи питання щодо доцільності призначення нового розгляду клопотання в суді першої інстанції, колегія суддів враховує те, що в судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 повідомив, що не підтримує клопотання прокурора, заперечує проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав та має намір доводити свою невинуватість в суді.
Відповідно до вимог ч.8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний проти цього заперечує.
Отже позиція підозрюваного, висловлена ним в судовому засіданні апеляційного суду, виключає можливість задоволення клопотання прокурора про звільнення його від кримінальної відповідальності, що робить недоцільним повторний розгляд клопотання судом першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність прийняття апеляційним судом нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слід відмовити та повернути клопотання прокурору для здійснення кримінального провадження у загальному порядку.
Керуючись ст.ст.404, 405 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити.
Скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2016 року, якою задоволено клопотання прокурора та звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито.

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження повернути прокурору.

Ухвала Апеляційного суду міста Києва оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3