АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0007127 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засудженого:

- 20.12.2016 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу в розмірі 850 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційними скаргами заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 на вирок Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та йому призначено покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та витрат, пов`язаних із залученням експерта.

________________________________________________________
Справа №11-кп/796/1724/2017 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9
Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , 30 жовтня 2016 року приблизно о 17 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Очаківська, поблизу дитячого майданчика неподалік будинку 13, знайшов поліетиленовий пакет білого кольору, в якому знаходились 26 прозорих поліетиленових пакетики з пазовими застібками, в кожному з яких містилась речовина рослинного походження зеленого кольору. Усвідомлюючи, що вказана речовина є наркотичним засобом канабісом, ОСОБА_7 з метою власного вживання залишив її собі, тим самим незаконно придбав наркотичний засіб канабіс, який переніс до неподалік припаркованого автомобіля "Шевроле Авео", державний номерний знак НОМЕР_1 , де продовжив незаконно зберігати без мети збуту. Після цього ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 , яка не була обізнана щодо його злочинних дій, автомобілем незаконно перевіз раніше придбаний наркотичний засіб канабіс до будинку АДРЕСА_3 та продовжив його незаконно зберігати в автомобілі без мети збуту.
30 жовтня 2016 року приблизно о 17 год. 40 хв. ОСОБА_7 був затриманий під час вчинення крадіжки майна ППТФ "Антошка". В цей же день о 20 год. 40 хв. працівники поліції під час огляду автомобіля "Шевроле Авео", державний номерний знак НОМЕР_1 , вилучили у ОСОБА_7 26 прозорих поліетиленових пакетики з пазовими застібками, в кожному з яких містився наркотичний засіб канабіс, в перерахунку на суху речовину загальною масою 21, 85 г (відповідно по пакетиках 0,61 г, 0,64 г, 0,52 г, 0,66 г, 0,71 г, 0,66 г, 0,69 г, 0,71 г, 0,75 г, 0,65 г, 0,69 г, 0,77 г, 0,57 г, 0,71 г, 0,62 г, 0,71 г, 0,64 г, 0,70 г, 0,69 г, 0,69 г, 0,62 г, 0,66 г, 0,61 г, 0,71 г, 0,63 г, 5,23 г), який ОСОБА_7 незаконно придбав, зберігав та перевозив без мети збуту.

На вказаний вирок суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити ухвалу, якою ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 309 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року виконувати самостійно.

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що ОСОБА_7 раніше судимий 20.12.2016 року вироком Печерського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів, який на даний час не сплачений, а злочин ОСОБА_7 він вчинив впродовж жовтня 2016 року, тобто до ухвалення вироку у першій справі.
Тому, призначивши ОСОБА_7 реальне покарання за останній злочин, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 70, 72 КК України, повинен був ухвалити рішення про самостійне виконання вироку Печерського районного суду м. Києва від 20.12.2016 року, а не застосувавши ч. 4 ст. 70 КК України, яка підлягала обов`язковому застосуванню, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження №0007127 щодо ОСОБА_7 закрити, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України, у зв`язку з добровільним зверненням до лікувального закладу та розпочатим лікуванням.
В обгрунтування своїх вимог вказує, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 добровільно звернувся та пройшов курс лікування від наркоманії в міському лікувально-консультативному центрі і ця обставина була відома, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду, в ході якого досліджувались матеріали кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. Проте, ні прокурором, ні судом не було порушено питання про звернення до Міського лікувально-консультативного центру для отримання довідки з метою підтвердження або спростування пояснень ОСОБА_7 про проходження ним добровільного лікування від наркоманії.
При цьому за пропозицією прокурора розгляд справи здійснювався в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, який було суттєво порушено, т.я. наслідки такого розгляду ОСОБА_7 цілком і повністю не усвідомлював та не розумів, не являючись спеціалістом в області юриспруденції та не маючи під час судового розгляду захисника, та, незважаючи на заявлення ОСОБА_7 про факт проходження ним лікування, ні прокурором, ні судом заявлені та надані докази не досліджено для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення.
Тому, оскільки ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав лікування від наркоманії, він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Крім того, зазначає, що у вироку вказано про те, що ОСОБА_7 не працює та не займається суспільно корисною працею, але ОСОБА_7 з 12.05.2017 року і по теперішній час працює водієм-експедитором у ТОВ "Інвестиційний стандарт".

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги лише сторони захисту, а також прокурора, який підтримуючи апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув справу про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України,обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, при цьому обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті.
За цих обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні, перевезенні і зберіганні наркотичних засобів без мети збуту і, кваліфікувавши його дії за ч. 1 ст. 309 КК України, призначив йому покарання у виді 1 року 6 місяців обмеження волі.
Між тим, із звукозапису судового засідання від 08.06.2017 року слідує, що ОСОБА_7 під час судового розгляду вказував про проходження ним лікування від наркоманії, а при дослідженні матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, судом було встановлено, що 01.12.2016 року ОСОБА_7 уклав Угоду №4462 з Міським лікувально-консультативним центром про проходження лікування від розладів психіки та поведінки внаслідок вживання наркотиків, яку розцінив як наміри проходження лікування.

При цьому судом першої інстанції, незважаючи на пояснення ОСОБА_7 про проходження ним лікування у Міському лікувально-консультативному центрі, не було з`ясовано, чи дійсно ОСОБА_7 розпочав лікування від наркоманії та чи пройшов таке лікування, хоча ця обставина має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки у відповідності з вимогами ч. 4 ст. 309 КК України, особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Отже, суд першої інстанції вказаній обставині про добровільне звернення ОСОБА_7 за лікуванням від наркоманії оцінки не дав, не перевірив інші докази для підтвердження чи спростування цієї обставини і не вирішив питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Між тим, з наданої захисником ОСОБА_6 в засіданні суду апеляційної інстанції довідки №88 Міського лікувально-консультативного центру від 22.08.2017 року вбачається, що ОСОБА_7 пройшов медикаментозне лікування з 28.02.2017 року по 07.03.2017 року з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності.

В зв`язку із зазначеними обставинами ОСОБА_7 підлягав звільненню від кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Таким чином, суд першої інстанції, не дослідивши вказані обставини і за наявності підстав для закриття кримінального провадження, незаконно ухвалив відносно ОСОБА_7 обвинувальний вирок, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню.
Згідно з вимогами ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.
З огляду на встановлені при апеляційному розгляді обставини, що ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов лікування від наркоманії, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_7 на підставі ч.4 ст. 309 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.
За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а відповідно апеляційна скарга заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 , яка стосується неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_7 покарання, до задоволення не підлягає.

У зв`язку із скасуванням вироку суду та закриттям кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , також підлягають вирішенню питання щодо запобіжного заходу, речових доказів по кримінальному провадженню та витрат пов`язаних із залученням експерта.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 417 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити.
Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Печерського районного суду м. Києва від 07 липня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України закрити, звільнивши його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , обраний у виді особистого зобов`язання, скасувати.

Речові докази: наркотичний засіб (канабіс) - знищити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в розмірі 527 (п`ятсот двадцять сім) грн. 76 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.
Судді:

_________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3