Справа №201/1922/18
Провадження №1-кс/201/2306/2018
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2018 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , з секретарем судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши за участю представника особи, яка заявила клопотання адвоката ОСОБА_3 у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_5 звернулась до суду із вищезазначеним клопотанням, в якому просить скасувати арешт накладений ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у справі №201/13115/16-к, провадження 1кс/201/7954/2016 на нежитлове приміщення №601, що розташоване у АДРЕСА_1 , яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 24.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , посилаючись на те, що підстави для збереження арешту майна на цей час відсутні.

В клопотанні зазначено, що арешт майна було накладено в межах кримінального провадження № 0000798, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2016 року за ч.2 ст.364 КК України за фактом незаконних дій ліквідаторів-арбітражних керуючих комунальних підприємств, які за сприянням службових осіб Дніпропетровської міської ради здійснили незаконне відчуження комунального майна територіальної громади міста Дніпропетровська, що знаходилось на балансі, в тому числі, КЖЕП «Південне». Досудове розслідування кримінального провадження № 0000798, яке було об`єднане з кримінальним провадженням № 0000948, триває понад півтора роки, при тому, що об`єкт нерухомого майна, на який накладений арешт, заявник придбала у фізичної особи ОСОБА_7 , який, як і сама заявник, не є учасниками зазначеного кримінального провадження. Заявник, як власник майна не є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичних осіб, щодо яких здійснюється дане кримінальне провадження.

Заявник зазначає, що збереження арешту на вказане майно перешкоджає їй вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю і є неправомірним втручанням в мирне володіння її майном з боку правоохоронних органів.

Представник власника майна в судовому засіданні вимоги про скасування арешту підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у клопотанні та доказів, наявних в матеріалах справи.

Прокурор у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, про причини неявки суду не повідомив, з заявою про відкладення розгляду клопотання до суду не звернувся, що не є перешкодою для розгляду даного клопотання за його відсутності.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши клопотання та додані докази, співставивши їх з фактичними даними, які містяться в матеріалах справи в якій розглядалося питання про арешт майна, приходить до наступного.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого в ОВС першого СВ СУ прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 перебувало кримінальне провадження № 0000798 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом незаконних дій ліквідаторів-арбітражних керуючих комунальних підприємств, які за сприянням службових осіб Дніпропетровської міської ради здійснили незаконне відчуження комунального майна територіальної громади міста Дніпропетровська, що знаходилось на балансі, в тому числі, КЖЕП «Південне».

У зазначеному кримінальному провадженні слідчим суддею Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 16 вересня 2016 року постановлено ухвалу про арешт майна (справа № 201/13115/16-к, провадження 1-кс/201/7954/2016), якою був накладений арешт на об`єкти нерухомості у місті, які належали територіальній громаді міста Дніпропетровська, та знаходилися на балансі КП КЖЕП «Південне», в тому числі на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: місто Дніпропетровськ, Запорізьке шосе, 40, блок 7, прим. 601; площа 124,20; зобов`язано Реєстраційну службу Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровській області внести відповідні відомості про арешт зазначеного майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та не вчиняти будь-які дії щодо вказаного майна до зняття арешту в установленому законом порядку.

Частиною 1 статті 174 КПК України встановлено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В пункті 12 узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 наголошено «….слід звернути увагу на положення ст. 174 КПК, яка встановлює порядок скасування арешту майна підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Зазначені учасники кримінального провадження мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, яке під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Таким чином, ухвала про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку підозрюваним, обвинуваченим, їх захисником або володільцем майна, які були присутні при розгляді питання про арешт майна, або із клопотанням про скасування арешту майна мають право звернутися ці ж учасники кримінального провадження, якщо вони не були присутні при розгляді питання про арешт майна.»

Судом встановлено, що власником спірного майна з 24 липня 2013 року є ОСОБА_5 (прізвище до реєстрації шлюбу « ОСОБА_10 »). В судове засідання при розгляді питання про арешт майна 16 вересня 2016 року ОСОБА_5 судом не викликалась і не була присутньою при розгляді питання про арешт майна.

Таким чином, на підставі ч.1 ст.174 КПК України власник та володілець майна має право на заявлення клопотання про скасування арешту майна.

Як вбачається з договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 24 липня 2013 року, а також з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 94676034 від 16 серпня 2017 року, копії яких долучені до матеріалів клопотання, ОСОБА_11 є власником і володільцем нерухомого майна, на яке накладений арешт ухвалою слідчого судді від 16 вересня 2016 року.

ОСОБА_5 , як власник майна звернулась з клопотанням до суду про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_9 від 16 вересня 2016 у справі №201/13115/1-6-к з тієї підстави, що досудове розслідування відповідного кримінального провадження триває понад півтора роки, при тому, що об`єкт нерухомого майна, на який накладений арешт, заявник придбала у фізичної особи ОСОБА_7 .. Доказів того, що ОСОБА_7 , або сама заявник є учасниками зазначеного кримінального провадження, або того, що до них пред`явлено цивільний позов, суду надано не було.

Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність - належних підстав для арешту майна; - доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; - встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; - відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; - чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

З ухвали суду від 16 вересня 2016 року вбачається, що арешт майна був накладений в межах кримінального провадження № 0000798 від 13 вересня 2016 року за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом незаконних дій ліквідаторів-арбітражних керуючих комунальних підприємств, які за сприянням службових осіб Дніпропетровської міської ради здійснили незаконне відчуження комунального майна територіальної громади міста Дніпропетровська, що знаходилось на балансі, в тому числі, КЖЕП «Південне».

З вказаних обставин вбачається, що заявник не входить до переліку, визначеного ч.1 ст.170 КПК України осіб на майно яких під час досудового розслідування може бути накладено арешт. Таким чином, досудовим розслідуванням не підтверджено наявності підстав збереження арешту майна заявника на цей час, слідчим та прокурором не надано суду належних та достатніх доказів наявності підстав для збереження арешту спірного майна.

Крім того, суду не надано доказів того, що у кримінальному провадженні заявник є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а отже, не встановлено достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст.167 КПК України, у зв`язку із чим суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

За ч.1 ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для збереження арешту майна заявника, що тягне за собою необхідність скасування арешту.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

З урахуванням вищезазначеного, а також приймаючи до уваги відсутність підстав для подальшого арешту майна заявника, суд вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки подальше збереження арешту майна заявника може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном заявника, що буде порушенням ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 170 - 174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити у повному обсязі.

Скасувати арешт накладений ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 16 вересня 2016 року у справі №201/13115/16-к, провадження 1кс/201/7954/2016 на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлового приміщення від 24.07.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 .

Ухвала оскарженню не підлягає, та підлягає негайному виконанню.

Слідчий суддя: ОСОБА_1