Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
09 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду кримінальне провадження №0000524 по обвинуваченню ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бугаївка Радивилівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, одруженого, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше судимого: 28 травня 2013 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 23 серпня 2013 року Радивилівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, та відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2013 року, остаточне покарання призначено у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 06 листопада 2013 року ухвалою Апеляційного суду Рівненської області вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 23 серпня 2013 року змінено - призначено покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а вирок Радивилівського районного суду Рівненської області від 28 травня 2013 року вирішено виконувати самостійно; ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06 червня 2014 року звільнено ОСОБА_6 від подальшого відбування покарання, призначеного ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06.11.2013 року, на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирішено не застосовувати.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду, 28 листопада 2016 року приблизно о 00 годині 15 хвилин ОСОБА_6 прибув до господарства ОСОБА_9 , що розташоване в АДРЕСА_2 , де побачивши ключі у навісному замку, що знаходився на дверях житлового будинку, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, за допомогою ключів відчинив навісний замок, що знаходився на дверях вказаного будинку, проник у будинок потерпілого ОСОБА_9 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, повторно, викрав бензопилу марки «Штиль - 180» вартістю 2700,00 гривень, в результаті чого заподіяв матеріальну шкоду ОСОБА_9 на вказану суму.

Завдані збитки потерпілому ОСОБА_9 відшкодовано шляхом повернення викраденого майна на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненому кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликається на безпідставність звільнення обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Разом з тим, при постановленні вироку судом не врахована обставина, яка обтяжує покарання рецидив злочинів. Просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 вважають, що суд повно, всебічно і об`єктивно дослідив під час судового розгляду надані докази, надав їм належну правову оцінку і ухвалив законний та справедливий вирок, яким призначив покарання, яке повністю відповідає вимогам ст.65 КК України, особі винного і ступеню тяжкості вчиненого злочину. Вказують, що прокурор безпідставно зазначає про те, що суд помилково врахував пом`якшуючу обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки така пом`якшуюча обставина була зазначена прокурором в обвинувальному акті і під час судового розгляду питання про виключення пом`якшуючої обставини не ставилося. Просять вирок Демидівського районного суду щодо ОСОБА_6 від 21.06.2017 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора і просили залишити вирок суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

З положень статті 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора ОСОБА_8 про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, то вони не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції, у відповідності до ст.65 КК України, підставно врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, раніше судимий (а.к.п.80-125), особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно (а.к.п.111), його молодий вік, на утриманні знаходиться малолітня дитина (а.к.п.112-113), думку потерпілого ОСОБА_9 щодо виду та міри покарання, який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не наполягав на призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 пов`язаного з ізоляцією його від суспільства (а.к.п.39). Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Крім того, враховано, що 06 червня 2014 року ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 06.11.2013 року на підставі ст.2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08 квітня 2014 року, яка є непогашеною відповідно до ч.3 ст.90 КК України.

Таким чином, судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 за даних обставин обгрунтовано призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до положень статті 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі та інших передбачених цим законом покарань, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У відповідності до положень пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими змінами, суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням.

Нових обставин на обґрунтування призначення більш суворого покарання прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не наведено. Тому доводи прокурора ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання судом першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок м`якості, визнаються колегією суддів як безпідставні. Прокурор не навів ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні апеляційного суду обставин та підстав, відповідно до яких призначене ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке він має відбувати реально, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а призначене ОСОБА_6 судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із застосуванням статті 75 КК України, не є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів та являється занадто м`яким.

Враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, активне сприяння обвинуваченого у розкритті злочину, його щире каяття у вчиненому, молодий вік, на утриманні знаходиться малолітня дитина, а також думку потерпілого ОСОБА_9 , який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, не наполягав на призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 пов`язаного з ізоляцією його від суспільства, колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке має він має відбувати реально.

У відповідності до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують покарання, та призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і підстав для скасування вироку не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.

Доводи прокурора щодо визнання обтяжуючою покарання обставиною рецидив злочинів та невизнання пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, на думку колегії суддів, не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки така обтяжуюча покарання обставина як рецидив злочинів в обвинувальному акті не зазначена, а така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину вказана в обвинувальному акті, який 19 квітня 2017 року склав та затвердив прокурор ОСОБА_8 та погодив зазначений обвинувальний акт керівник Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_10 (а.к.п.181-185).

Крім того, колегія суддів враховує і те, що прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок місцевого суду у зв`язку з його м`якістю, однак просить апеляційний суд призначити те ж саме покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Разом з тим, в апеляційній скарзі прокурора відсутні обгрунтування щодо неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання, та відсутнє покликання щодо необхідності застосування п.4 ч.1 ст.420 КПК України, на підставі якої суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 21 червня 2017 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Радивилівського відділу Дубенської місцевої прокуратури ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий: ____________________В. ОСОБА_11

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3