справа №176/418/18
провадження №1-в/176/101/18
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2018 року Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовті Води Дніпропетровської області, клопотання про умовно-дострокове звільнення від покарання, яке надійшло від засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`янівка Бобринецького району Кіровоградської області, громадянина України, раніше не судимого, засудженого: 18.02.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі 7 років, за ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 березня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення за період з 27.10.2013 року по 20.03.2014 року, який відбуває покарання в Жовтоводській виправній колонії № 26,
за участю учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , представника адміністрації Жовтоводської ВК №26 за довіреністю ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 засуджений 18.02.2014 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 121 КК України до позбавлення волі 7 років, початок строку відбування покарання 27.10.2013 року, кінець строку відбування покарання з врахуванням попереднього ув`язнення протягом перебування в СІЗО є 04.06.2020 року.
Засуджений ОСОБА_3 в своєму клопотанні просить про його умовно-дострокове звільнення з посиланням на положення ст. 81 КК України.
До початку судового розгляду від засудженого ОСОБА_3 надійшла письмова заява згідно якої клопотання підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу без його участі.
Заслухав представника адміністрації Жовтоводської ВК №26, який підтримав клопотання засудженого, вважав, що останній довів своє виправлення, виходячи з поведінки засудженого, думку прокурора, який заперечував проти заявленого клопотання, оскільки засуджений докорінно не змінився та не довів своє виправлення, вивчивши матеріали особової справи на засудженого та підстави клопотання, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Умовно-дострокове звільнення можливо при обов`язковій і одночасній наявності зазначених у законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а досягнення однієї з цілей покарання - виправлення засудженого.
Судом встановлено, що витікає і підтверджується матеріалами особової справи засудженого, характеристиками в особовій справі на засудженого, матеріалами про стягнення і заохочення, що в місцях позбавлення волі за вироком суду ОСОБА_3 знаходиться з 29.10.2013 року, з цього часу утримувався в Кіровоградському СІ, характеризувався негативно, заохочень не мав, мав 2 стягнення, до праці не залучався.

З 13.05.2014 року утримувався в ОСОБА_6 , характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. До праці не залучався.

З 04.06.2014 року продовжує відбуватипокарання в Жовтоводській ВК №26.

З цього часу відбування покарання, а саме за період з 2014 по 2015 рік включно характеризується незмінно негативно, має 3 стягнення за відмову від чергування згідно графіку та порушення правил внутрішнього розпорядку. Також має 3 заохочення.

Суд враховує, що ОСОБА_3 бувпрацевлаштований на виробництві установи різноробочим, на даний час не працевлаштований.

Згідно передуючих характеристик, що маються в особовій справі від 22.03.2016 року, від 22.12.2016 року, від 24.04.2017 року (ч. 2 ос. спр. арк. 58, 62, 66 ) засуджений ОСОБА_3 за весь час перебування в установі як особистість характеризувався переважно негативно, та до робіт з благоустрою установи, до виконання яких коли залучався за потребою, ставився з різною ініціативою, до виконання робіт на виробництві установи із погодинною оплатою праці був залучений короткий проміжок часу, норм виробітку ніколи не мав. Лише за останній короткотривалий період згідно останніх характеристик від 28.12.2017 року та від 22.02.2018 року характеризується позитивно (ч. 2 Т.1 ос. спр. арк. 70, 74 ).

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 першу половину строку відбування покарання вперто не бажав ставати на шлях виправлення та не бажав приступати до роботи, що підтверджується неодноразовим накладенням стягнень у вигляді попереджень за відмову приступити до чергування згідно графіку та його особистим поясненнями за даними фактами порушень Правил внутрішнього розпорядку.

Суд враховує, що за останню меншу половину строку відбування покарання у засудженого відбулися позитивні прояви в поведінці, вони заслуговують на увагу. Але беручи до уваги та співставляючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, а не лише останній менш тривалий період відбування покарання, не можливо встановити однозначну стабільну позитивну поведінку засудженого, яка підтверджує, що він докорінно змінився.

Суд оцінюює у сукупності наявність 5-ти стягнень, які були накладені та застосовані до ОСОБА_3 за весь період відбування покарання, які серед них накладались через декілька днів після накладення попереднього стягнення, за час відбування заохочувався лише три рази та тільки останній незначний період відбування покарання, що в сукупності не доводить сталу та однозначну поведінку засудженого, не вказує та не підтверджує обставини, що ОСОБА_3 після неодноразового накладання стягнень змінився і став на шлях виправлення , а тим більше на цей час виправився.

Таким чином, суд враховує та приходить до висновку, що наявність лише трьох заохочень за останній менший період відбування покарання, при наявності 5 стягнень, його переважне посереднє відношення до праці, який згідно довідки є працездатним, посилань на стан його здоров`я щодо працевлаштування на виробництві установи не було, не утворює підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_3 як такому який став на шлях виправлення, так як фактично за весь період відбування покарання мав наявні систематичні стягнення, що свідчить про його не бажання ставати на шлях виправлення.
Крім того, за цей час розглядався на адміністративних комісіях установи стосовно застосування ст. 101 КВК України 22.03.2016 року, 24.04.2017 року - відмовлено, розглядався стосовно застосування ст. 82 КК України 22.12.2016 року, 28.12.2017 року відмовлено, розглядався стосовно застосування ст.. 81 КК України 22.02.2018 року відмовлено, як такому який не довів своє виправлення.
За таких обставин, оцінюючи їх в сукупності з даними про особу засудженого, який протягом часу відбування покарання має 5 стягнень та лише три заохочення, які були застосовані за останній незначний строк відбування покарання, а також те, що останній відбуває покарання за тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, в той час умовно-дострокове звільнення особи від подальшого відбування призначеного покарання передбачає її повернення до суспільно-громадського життя, суд не приходить до висновку про однозначну поведінку засудженого, яка б свідчила про його виправлення та вважає, що умовно-дострокове звільнення ОСОБА_3 від покарання є передчасним та клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про його умовно-дострокове звільнення від покарання - відмовити.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення учасники процесу можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області, шляхом її подачі через даний міський суд. Оскарження прокурором ухвали суду зупиняє її виконання.

Суддя :