Провадження № 1-кс/369/2875/17
У Х В А Л А
іменем України
19.09.2017 року м. Київ
Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури, юриста 1 класу ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні за № 0000589, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:
Прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури, юрист 1 класу ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000589 від 11.09.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що у провадженні Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області перебуває кримінальне провадження № 0000589 від 11.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за попередньою змовою між собою, під видом вчинення позики та укладення іпотечного договору, шляхом обману та зловживання довірою, заволоділи грошовими коштами потерпілої, а також вчинили дії з метою заволодіння нерухомим майном останньої, а саме квартирою АДРЕСА_1 . Допитана як потерпіла ОСОБА_8 повідомила, що влітку 2014 року в компанії знайомих вона познайомилась з ОСОБА_9 , 1972 року народження. Впродовж 2014-2016 років вони постійно підтримували зв`язок, були періоди, що спілкувалися дуже часто. Він був дуже хорошим її товаришем. Одного разу, приблизно в кінці червня 2016 року, до неї звернувся ОСОБА_10 ) з питанням, чи не має в неї знайомих, які могли б надати йому позику в сумі приблизно 25 000 - 30 000 євро, на строк 2-3 місяці під відсоток. На що вона йому відповіла, що коштів таких нема, і це взагалі не реально. Через не тривалий час після цього (пройшло менше місяця) до неї додому в черговий раз прийшов ОСОБА_11 та в розмові сказав, що в нього є дуже перевірена порядна людина - ОСОБА_12 , який-здійснює підприємницьку діяльність в Республіці Литва та працює над декількома проектами, для завершення яких йому не вистачає певної суми грошей - близько 30 000 євро. Женя запитав, чи не може вона їх йому надати. Як повідомила потерпіла, тоді вона сказала йому, що таких грошей немає. Тоді він запропонував їй взяти позику під заставу її ж квартири за адресою: АДРЕСА_2 - в кредитній спілці, співвласниками чи співробітниками якої є його знайомі. Крім, того, за таку позику їй ОСОБА_13 пообіцяв 5000 євро, при цьому 2 500 євро відразу, а іншу суму після погашення позики. При цьому, ОСОБА_11 запевняв потерпілу, що все буде добре, ОСОБА_14 є надійною людиною, такою, що завжди повертає борги вчасно. Як зазначила потерпіла, тоді йому вона повірила, сказала, що їй треба поговорити з ним. На наступний день ОСОБА_11 прийшов до неї з ОСОБА_15 . Вони всі разом поговорили над вищевказаним питанням. ОСОБА_14 також говорив їй, що йому потрібна вищевказана сума на 2-3 місяці під відсотки. Він казав, що спочатку сплатить відсотки у сумі 2 500 євро відразу після,надання йому позики, а іншу суму - при погашенні основної суми. При цьому, як ОСОБА_16 , так і ОСОБА_13 сказали їй, що вони будуть вносити всі платежі, пов`язав і погашенням позики перед кредитною спілкою. Поговоривши з цими хлопцями, вона переконалася у вигідності їх пропозиції, оскільки їй самій потрібні були кошти, та в результаті погодилася, оскільки довіряла ОСОБА_17 .

Як також зазначила потерпіла, під час однієї із зустрічей з ОСОБА_18 він їй сказав, що є кредитна спілка, співвласником якої є його товариш - ОСОБА_19 . Ця кредитна спілка зможе надати їй позику під заставу квартири. Потім ОСОБА_20 дав їй номер телефону ОСОБА_21 , який нібито є співробітником цієї кредитної спілки. З початку липня 2016 року вона зателефонувала ОСОБА_22 , він прийшов до неї додому за адресою: АДРЕСА_2 , представився співробітником кредитної спілки (однак назву її не вказав), оглянув квартиру та сказав, яку суму вони (їх кредитна спілка) можуть надати їй в позику (сказав, що приблизно 35 000 євро), та які потрібно документи для отримання цієї позики. З цього дня ОСОБА_20 супроводжував її в органах БТІ, в ЖЕКі з метою отримання всіх необхідних документів для оформлення вказаної позики. Вона за допомогою ОСОБА_23 зробила всі необхідні документи на квартиру для оформлення цієї позики, після цього відправила їх копії ОСОБА_22 . Останній через деякий час їй зателефонував, сказав, що все нормально, та вони погодили дату укладення договору позики у «його» нотаріуса.
29.07.20 17 року в день укладення договору позики ОСОБА_20 приїхав до неї, забрав її і вони поїхали до нотаріуса ОСОБА_24 (саме на нього вказав їй ОСОБА_25 , назвавши його «своїм»), де їх чекав ОСОБА_26 . У нотаріуса вони уклали два договори: 1) договір позики на суму 37 100 євро, за яким ОСОБА_26 дає ОСОБА_8 в строкову позику цю суму, а остання зобов`язується її повернути 29.09.2017 року; 2) іпотечний договір, за яким ОСОБА_8 передала в іпотеку ОСОБА_27 свою квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним договором позики. Під час підписання цих договорів ОСОБА_28 поклав на стіл грошові кошти в сумі 35 000 євро, які ОСОБА_14 почав перераховувати. Вона в цей час вивчала документи. ОСОБА_28 поставив їй вимогу, щоб та передала йому оригінали документів на вищевказану квартиру, сказав, що так потрібно. Вона так і зробила. Факт передачі документів вони оформили актом прийому- передачі. Після підписання договорів ОСОБА_14 взяв гроші (35000 євро) та вони пішли до його автомобіля (то був джип, марки чи моделі не пам`ятає), на якому приїхали до нотаріуса. Після цього, вони на його автомобілі поїхали в сторону ТЦ «Магелан», де він зупинився та тут же в машині передав потерпілій 2 500 євро з її ж коштів, сказавши, що це відсотки. Вона йому сказала, щоб він написав розписку, що взяв у неї 35 000 євро. Він погодився. Після цього він на її прохання підвіз її до ТЦ «Ашан», що знаходиться на Борщагівці, та там в машині написав розписку про отримання коштів. Потерпіла вийшла з машини і він разом з грошима в сумі 32 500 євро поїхав в невідомому напрямку. Після нього вона з ОСОБА_18 та ОСОБА_29 підтримували зв`язок. Прошов місяць після укладення вказаних договорів, до неї в черговий раз під`їхав ОСОБА_11 та передав 1050 євро готівкою для того, щоб вона внесла платіж по договору позики. Вона взяла ці кошти та поїхала до ОСОБА_21 , нібито в офіс кредитної спілки на АДРЕСА_3 (хоча ніякої вивіски чи таблички з назвою спідки вона там не бачила). Там вона передала йому ці кошти як оплату по договору позики. При чому в офіс вона не піднімалася на прохання ОСОБА_21 . Останній спускався до неї та брав кошти на прохідному пункті. Після того, як пройшло два місяці вона поцікавилася у ОСОБА_23 та ОСОБА_17 , чи збираються вони гасити позику. Па що вони їй сказали, що потрібно почекати ще трохи. Вона їм відповідала, що згідно з договору позики, 29.09.2016 року має погасити позику перед кредитною спілкою в особі ОСОБА_30 в повному обсязі. ОСОБА_31 та ОСОБА_13 сказали, що з кредитною спілкою проблем не буде, треба, щоб вона передзвонила ОСОБА_27 . Вона відразу подзвонила останньому, сказала, що не може повністю погасити усю суму позики, запитала, чи можна продовжити його дію. ОСОБА_32 сказав, що без проблем, аби я щомісячно платила по 1050 євро. Так тривало до травня 2017 року. ОСОБА_20 та ОСОБА_11 не повертали мені кошти, вигадуючи якісь обставини, які нібито утрудняють це зробити. Вони обіцяли їй повернути кошти до кінця 2016 року. При цьому, вони (як ОСОБА_31 , так і ОСОБА_13 ) щомісячно перераховували на її картковий рахунок кошти у сумі еквівалентній 1050 євро для того, щоб вона погашала позику. З жовтня 2016 року по квітень 2017 року вона перераховувала кошти, які надсилали їй ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , через систему «Приват 24» ОСОБА_22 , 3 травня 2017 року ОСОБА_20 та ОСОБА_11 перестали пересилати їй кошти. В розмові з ними, вони їй казали, що зараз немає можливості це роботи, при цьому, запевняючи її, що вони погасять позику. ОСОБА_20 їй сказав, що він поговорив з ОСОБА_33 для того, щоб їй продовжили дію договору позики. З травня 2017 року по цей час ОСОБА_20 на її телефонні дзвінки не відповідає, їй не телефонує. ОСОБА_11 з серпня 2017 року також перестав з нею спілкуватися по телефону. Жоден його мобільний номер не працює. Час від часу ОСОБА_13 пише їй через мережу «facebook», що він та ОСОБА_20 повернуть кошти та закриють питання з квартирою. Як додатково відмітила потерпіла, зі свої джерел вона дізналася, що ОСОБА_20 по аналогічній схемі ошукав людину на суму близько 25 тисяч євро.

Згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 належить потерпілій ОСОБА_8 на праві приватної власності та перебуває під забороною відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вказане нерухоме майно, слід накласти арешт для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного нерухомого майна як речового доказу у даному кримінальному провадженні.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 170 КЛІК України арено може бути накладений на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Абз. 2 ч. 10 ст. 170 КІІК України визначено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з вимогами ч. З ст. 1 70 КІІК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частині 1 статті 98 КІІК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З викладеного вбачається, що вказана нерухома річ є предметом шахрайства, адже були об`єктом кримінально протиправних дій, тобто є речовим доказом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

15.09.2017 року постановою вказане нерухоме майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Необхідність у арешті вказаного майна зумовлена насамперед забезпеченням кримінального провадження, адже нерухоме майно, на яке здійснено посягання шахрайським чином може вибути із власності потерпілого.

При цьому, у ході розслідування у даному кримінальному провадженні перевіряються на причетність до вчинення злочину ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_34 .

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КІІК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У даному випадку слід накласти арешт на майно із забороною розпоряджанням майном (проте без заборони використання майна) так як Існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до подальшої передачі майна.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно п. 1, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні дані вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, або одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно абзацу другого ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.1 ст.107 КПК України фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалась.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити його у повному обсязі.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, матеріали кримінального провадження, вислухавши слідчого, приходжу до переконання, що клопотання обґрунтоване, підлягає до задоволення, оскільки слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.190 КК України, зазначене у клопотанні нерухоме майно є предметом злочину, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Крім того, вважаю, що незастосування заборони розпорядження вказаним майном може привести до їх реалізації, пошкодження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт житлової нерухомості квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 .

Заборонити розпоряджатися об`єктом житловою нерухомості квартирою АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом 5 (пяти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1