Справа № 755/6503/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"07" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.04.2017 за № 0005279 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньо-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_5 приблизно о 22 годині 20 хвилин 13.04.2017, перебував разом з наглядно знайомим ОСОБА_4 в приміщенні закладу «Ескалібур» по вул. Малишка, 3 в м. Києві.
Вийшовши з приміщення вказаного закладу, потерпілий ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 підійшли до банкомату «Приватбанк», що знаходиться за вказаною адресою, де ОСОБА_4 дістав належну йому карту «Ощадбанку», яка матеріальної цінності для потерпілого не становить, вставив її до банкомату та, ввівши пін-код, намагався зняти грошові кошти.
В цей час у ОСОБА_5 , який побачий у потерпілого вказану карту і, спостерігавши за потерпілим, запам`ятам пароль, виник умисел направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна.
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 відштовхнув потерпілого ОСОБА_4 від банкомату, застосувавши таким чином насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, внаслідок чого останній впав, та, витягнуши банківську карту «Ощадбанку» з банкомату з місця події зник.
В подальшому ОСОБА_5 , з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, того ж дня близько 22 години 30 хвилин, використовуючи набуту злочинним шляхом банківську карту «Ощадбанку», за адресою м. Київ вул. Попудренка, 11 в банкоматі «Укрексімбанк» зняв грошові кошти, які належали потерпілому у сумі 1500 гривень та в банкоматі «Укрсиббанку» по вул. Попудренка, 18 в м. Києві грошові кошти в сумі 550 гривень.
Таким чином, ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_4 матеріальної шкоди на загальну суму 2050 гривень.
Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини скоєння кримінального правопорушення, викладені в установочній частині вироку, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення та щиро розкаявся у вчиненому.

Також обвинувачений зазначив, що за період, який пройшов з дня вчинення злочину, повністю переоцінив своє життя, життєві цінності, зрозумів, що нічого важливішого для себе у цьому житті не має, ніж своє самовиховання у дусі дотримання загальноприйнятних норм поведінки та моралі, створення своєї родини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів, так як повністю погоджується з досудовим розслідуванням справи.

Покази обвинуваченого ОСОБА_6 під час досудового слідства і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж) поєднане з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для потерпілого в момент його застосування, повторно.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце проживання, характеристики, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше судимий, не одружений, відсутність на утриманні членів родини, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає прийнятні соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення, а саме прокурора про те, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі; відсутній претензій з боку потерпілого; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі.

Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК.
За таких умов, суд бере до уваги той факт, що 24.12.2013 Солом`янським районним судом м. Києва ОСОБА_5 було засуджено до 2 років позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75,104 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 27.02.2015 іспитовий строк скасовано й направлено для відбування покарання у виді 2 років позбавлення волі. 10.11.2016 ОСОБА_5 звільнено з Ізяславської ВК на підстві ухвали Ізяславського районного суду Хмелоьницької області від 02.11.2016 достроково з заміною невідбутої частини покарання 3 місяці 25 днів на 120 годин громадських робіт. Згідно інформації Бородянського РВ з питань пробації призначені громадські роботи вібуті частково 16 годин. Тож вважає за необхідне остаточну міру покарання визначити на підставі ст. 71 КК України, яке буде більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, у урахуванням перерахунку невідбутої частини покарання 104 години громадських робіт, що за правилами п.1) ч.1 ст. 72 КК України (одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт) відповідає 13 дням позбавлення волі.
Суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ст. 186 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України та дані про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_5 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання визначеного вироком Солом`янського районного суду м. Києва з урахуванням ухвали Ізяславського районного суду Хмельницької області від 02.11.2016, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 4 (чотирьох) років 10 (десяти) днів позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з 13.04.2017 року зарахувавши в нього термін попереднього ув`язнення за правилами ст. 72 КК України.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я : ОСОБА_1