Ухвала
іменем україни

21 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0015704, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Грузії,

жителя АДРЕСА_1 ,

судимого вироком Святошинського районного суду м. Києва
від 24 червня 2014 року за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ч. 3 ст. 357 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненого від покарання у зв`язку з відбуттям однієї чверті призначеного строку основного покарання,

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина Грузії,
жителя АДРЕСА_2 ,

не судимого,

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина Грузії,
жителя АДРЕСА_2 ,

не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185КК України,

в с т а н о в и л а:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 травня 2016 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 засуджені кожен за ч. 3 ст. 185 КК Українидо покарання у виді позбавлення волі:

ОСОБА_6 на строк 3 роки 6 місяців;

ОСОБА_7 на строк 3 роки;

ОСОБА_8 на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звільнені від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком кожен на 1 рік 6 місяців. На засуджених покладено обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції у зв?язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам засуджених. Вказує на необгрунтованість рішення суду про застосування ст. 75 КК України, оскільки звільнення їх від покарання не сприятиме виправленню засуджених та попередженню нових злочинів. Зазначає, що апеляційним судом не мотивовано ухвалу належним чином та безпідставно залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, в якій йшлося про необхідність скасування вироку місцевого суду та ухвалення нового.

За вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 засуджені за те, що вони 31 грудня 2015 року приблизно о 05.30 год, діючи за попередньою змовою між собою, знаходячись шостому поверсі третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , з метою таємного викрадення чужого майна, при цьому ОСОБА_6 повторно, за допомогою спеціально пристосованих слюсарних інструментів для відмикання замків зламали та відчинили замки вхідних дверей квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , звідки таємно викрали DVD-програвач «Panasonic» вартістю 1 400 грн та срібну пам`ятну монету Національного банку України номіналом 10 грн «Фінальний турнір чемпіонату Європи з футболу 2012», вартістю 796 грн, спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 2 195 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу, та вважав, що ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала апеляційного суду скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції з таких підстав.

Не оспорюючи висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації їхніх дій за ч. 3 ст. 185 КК України, прокурор вказує на необґрунтоване застосування ст. 75 КК України при призначенні засудженим судом покарання, оскільки вважає, що призначення засудженим покарання без його реального відбування не сприятиме їх виправленню та попередженню нових злочинів. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі на вирок суду першої інстанції прокурор посилався на аналогічні доводи, крім того, вважав, що призначення ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, є несправедливим внаслідок м`якості. Прокурор в апеляційній скарзі просив апеляційний суд ухвалити новий вирок.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необгрунтованість апеляційної скарги прокурора й залишив вирок щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без змін. Мотивуючи своє рішення, апеляційний суд послався на наявність обставин, що пом`якшують покарання засуджених, відсутність обставин, які його обтяжують, а також взяв до уваги, що засуджені вжили заходів для відшкодування шкоди потерпілому. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що покарання призначено засудженим у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

В той же час, доводи у касаційній скарзі прокурора про те, що апеляційним судом не вмотивований висновок про обгрунтованість звільнення засуджених від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, є слушними. Так, зазначаючи в ухвалі про те, що районний суд належним чином мотивував рішення про застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд не навів переконливих доводів на обгрунтування свого рішення, не вказав, які саме обставини свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 без відбування ними покарання.

Таким чином, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, в якій йшлося про необхідність скасування вироку щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, а саме застосування ст. 75 КК України, апеляційний суд не навів переконливих доводів на спростування доводів апеляційної скарги та не мотивував свою ухвалу належним чином, що свідчить про формальний підхід апеляційного суду при розгляді кримінального провадження в апеляційному порядку.

За наведених обставин, висновок апеляційного суду про відсутність підстав вважати неправильним застосування ст. 75 КК України у даному кримінальному провадженні належним чином не мотивований, а тому ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КК України.

На підставі наведеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого апеляційному суду необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону та ухвалити обґрунтоване рішення. Якщо підтвердиться обсяг обвинувачення, визнаного судом доведеним раніше, за тих же обставин кримінального провадження, то рішення про застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 слід вважати таким, що не відповідає вимогам кримінального закону.

Керуючись ст. ст. 433, 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, задовольнити частково.

Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 04 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3