Справа №1- 19/2010р.
ВИРОК ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.10 року Онуфріївський районний суд Кіровоградської області

у складі головоючого судді: Шелеська В.Д.

при секретарі: Гладкій Т.М.,

з участю прокурора: Приходько В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Онуфріївка справу по обвинуваченню

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр.-на України, освіта неповна середня (10 класів), одруженого, раніше судимого : 1) 15.11. 1983 року Онуфріївським районним судом Кіровоградської області по ч. З ст. 81, ч. 2 ст. 140, 42 КК УРСР (1960 р.) до 4-х років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 12.09.1987 року по відбуттю покарання; 2) 26.05.1993 року тим же судом по ст.ст. 102, 140 ч. 2, 89 ч. 1, 81 ч. З КК України (1960 р.) до 5 років позбавлення волі, звільнений від покарання 17.08. 1996 року умовно-достроково на 1 рік 5 місяців 6 днів; 3) 19.06.1998 року тим же судом , по ч. 2 ст. 140, 43 КК України (1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнився 09.02.2001 року по відбуттю покарання; 4) 28.10.2002 року Машівським районним судом Полтавської області по ст.ст. 15-185 ч. З, 185 ч. 2, 70, 75 КК України (2001 р.) до 2 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, звільнений від відбування покарання 20.11. 2003 року, судимості не погашені,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.185 КК України ,-

ВСТАНОВИВ:

В кінці серпня 2004 року, в нічний час, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 знаходились на території комбікормового заводу - відділу готової продукції Павлиської філії ТОВ «Верес», розташованого по вул. Вокзальна в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, де вони працювали робочими. Знаходячись на території комбікормового заводу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили між собою у попередню змову на скоєння крадіжки зерна фуражного гороху, яке зберігалось в банках силосного корпусу на території комбікормового заводу, до якого вони, в звязку з виконанням покладених на них обовязків, мали вільний доступ. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення зерна фуражного гороху, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, близько 01.00 години, за допомогою транспортера засипали зерно фуражного гороху з банок, у завантажувальний бункер, з метою подальшої загрузки зерна в кузов автомобіля та його викрадення. Після цього, близько 02.00 години, до території комбікормового заводу на вантажному автомобілі НОМЕР_1, за проханням ОСОБА_2 приїхав ОСОБА_3, з яким ОСОБА_2 попередньо домовився про перевезення

4ерна, ввівши ОСОБА_3 в оману, стосовно правомірності своїх дій, з приводу Іивозу зерна з території комбікормового заводу. Далі, ОСОБА_3, за наказом ъицюка М.М., який також ввів в оману стосовно правомірності своїх дій охоронників, |кі охороняли територію комбікормового заводу, на автомобілі НОМЕР_2, заїхав на територію комбікормового заводу, та під»їхав до загрузочного бункера, де ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, шляхом відкриття Задвижки загрузочного бункера, засипали в кузов автомобіля КАМАЗ-5520 зерно фуражного гороху, вагою 10300 кг., тобто ОСОБА_1, за попередньою змовою з ОСОБА_2, таємно викрали 10300 кг. зерна фуражного гороху, яке належало Іїавлишській філії ТОВ «Верес», вартістю 0,66 грн. за один кілограм, на суму 6798 грн. Після цього, ОСОБА_3, не усвідомлюючи злочинних дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в кузові якого шаходилось викрадене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зерно фуражного гороху, виїхав з території комбікормового заводу Павлишської філії ТОВ «Верес», після чого ^разом з ОСОБА_2 відвезли викрадене зерно фуражного гороху ОСОБА_4 "ОСОБА_5.

Він же, приблизно в кінці листопада 2004 року, в нічний час, разом з ОСОБА_2 знаходились на території комбікормового заводу - відділу готової продукції Павлишської філії ТОВ «Верес», розташованого по вул. Вокзальна в сел. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області, де вони працювали робочими. Знаходячись на території комбікормового заводу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили між собою у попередню змову на скоєння крадіжки зерна фуражної кукурудзи, яке зберігалось в банках силосного корпусу на території комбікормового заводу, до якого вони, в звязку з виконанням покладених на них обовязків, мали вільний доступ. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення зерна фуражної кукурудзи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, близько 01.00 ^години, за допомогою транспортера засипали зерно фуражної кукурудзи з банок, у завантажувальний бункер, з метою подальшої загрузки зерна в кузов автомобіля та його викрадення. В цей час, до території комбікормового заводу на вантажному автомобілі НОМЕР_1, за проханням ОСОБА_2 та ОСОБА_1 приїхав ОСОБА_3, з яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 попередньо домовились про перевезення зерна, ввівши ОСОБА_3 в оману, стосовно правомірності своїх дій, з приводу вивозу зерна з території комбікормового заводу. Далі, ОСОБА_3, за наказом ОСОБА_2, який також ввів в оману стосовно правомірності своїх дій охоронників, які охороняли територію комбікормового заводу, на автомобілі НОМЕР_1, заїхав на територію комбікормового заводу, та під»їхав до загрузочного бункера, де ОСОБА_1 за попередньою змовою з ОСОБА_2, шляхом відкриття задвижки - загрузочного бункера, засипали в кузов автомобіля КАМАЗ-5520 зерно фуражної кукурудзи, вагою 9800 кг., тобто ОСОБА_1, за попередньою змовою з ОСОБА_2, повторно, таємно викрали 9800 кг. зерна фуражної кукурудзи, яке належало Павлишській філії ТОВ «Верес», вартістю 0,6 грн. за один кілограм, на суму 5880 грн. Після цього, ОСОБА_3, не усвідомлюючи злочинних дії ОСОБА_1 та ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, в кузові якого знаходилось викрадене ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зерно фуражної кукурудзи, виїхав з території комбікормового заводу Павлишської філії ТОВ «Верес», після чого разом з ОСОБА_2 відвезли викрадене зерно фуражної кукурудзи ОСОБА_4.

Підсудний ОСОБА_1 вину свою у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро розкаявся, завірив суд, що в подальшому злочинів вчиняти не буде, приніс вибачення потерпілому підприємству. В судовому засіданні він дав пояснення, що відповідають

цредмвлеаому обвинуваченню на досудовому слідстві і в мотивувальній частині даного вироку. Він також пояснив, що в той час зарплата була 100-120 гривень, мати по кілька місяців не отримувала пенсії і скрутне становище в сім»ї змусило його вчинити крадіжки. Від продажі викраденого зерна він отримав всього 1900 гривень. В даний час його мати тяжко хвора, потребує постійного догляду, а тому просив його суворо не карати. Про те, що його розшукує міліція він знав ще з 2005 року. З 2004 року він ніяких злочинів не вчинив.

Крім повного визнання підсудним ОСОБА_1 своєї вини в інкримінованих йому злочинах, його вина також підтверджується і іншими доказами по справі, які за згодою підсудного , прокурора та представника цивільного позивача не досліджувалися в судовому засіданні і суд обмежившись дослідженням фактичних обставин справи тільки допитом підсудного та вивченням даних про особу підсудного, що відповідає вимогам ч. З ст. 299 КПК України, при цьому суд роз»яснив сторонам, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи та розмір цивільного позову в апеляційному порядку.

Таким чином, в судовому засідання знайшла своє підтвердження вина підсудного ОСОБА_1 в таємному викраденні чужого майна, вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб, тобто, у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Справа відносно ОСОБА_2, що обвинувачувався по ч. 2 ст. 185 КК України, 08 лютого 2010 року Онуфріївським районним судом закрита із і звільненням ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв»язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

При визначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_1 суд враховує тяжкість вчинених злочинів, які є середньої тяжкості, особу підсудного, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за умисні аналогічні злочини, по місцю попередньої роботи та проживання характеризується посередньо; обставини, що пом»якшують покарання: щире каяття у вичненні

злочину, принесення вибачення потерпілому підприємству, заявления суду, що в подальшому злочинів вчиняти не буде, проживання з престарілою матір»ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка часто хворіє і потребує догляду; обставину, що обтяжує покарання - рецедив злочинів.

Також необхідно врахувати, що з часу вчинення останнього злочину в листопаді 2004 року підсудний ОСОБА_1 інших злочинів не вчинив.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що виправлення підсудного ОСОБА_1 можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства і відносно нього необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі.

Філією ТОВ «Верес» заявлено позов на суму 25100 гривень. Суд вважає, що даний позов об»єктивий і доведений. Обвинуваченим ОСОБА_2 завдані збитки частково відшкодовані в сумі 12550 гривень, тобто половину завданих злочинами збитків. Інша половина завданої шкоди у сумі 12550 гривень підлягають стягненню з підсудного ОСОБА_1

Речових доказів по справі немає, судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 72 КК України, ст.ст. 323, 324, 328 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

визнати винним у вичненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і

призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання рахувати з ЗО червня 2009 року зарахувавши в строк відбування покарання час його знаходження під вартою з 30.06.2009 року.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_1 залишити раніше обрану - взяття під варту.

Стягнути з засудженого ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Верес» смт. Павлиш Онуфріївського району Кіровоградської області завдані злочином збитки у сумі 12550 (дванадцять тисяч п»ятсот п»ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Кіровоградської області на протязі пятнадцяти діб з часу проголошення, а засудженим ОСОБА_1, що заходиться під вартою, в той же строк з часу вручення копії вироку, через Онуфріївський районний суд.