Ухвала

Іменем України
19 березня 2018 року

м. Київ
справа № 750/2367/17
провадження № 51-4303ск18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року,
Суть питання
Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2017 року, який залишений без змін ухвалою апеляційного суду
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чернігові, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 травня 2011 року за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з конфіскацією майна, яке є його власністю,
засуджено за ч. 2 ст. 307 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із конфіскацією майна, яке є його власністю, крім житла.
Вирішено питання про долю речових доказів та стягнення процесуальних витрат.
За вироком ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за те, що він 26 грудня 2016 року приблизно о 15.18 год., знаходячись біля будинку № 24, що по вул. Космонавтів в м. Чернігові, повторно, збув за 200 грн. ОСОБА_6 (якому було доручено проведення оперативної закупівлі), медичний шприц, ємністю 5 мл. з особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0, 082 г.
Крім того, 19 січня 2017 року приблизно о 14.23 год., знаходячись у під`їзді № 1, будинку АДРЕСА_2 , повторно, збув за 200 грн. ОСОБА_6 (якому було доручено проведення оперативної закупівлі), медичний шприц, номінальною ємністю 5 мл. з особливо небезпечним наркотичним засобом - опієм ацетильованим, маса якого у перерахунку на суху речовину становить 0, 082 г.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити судові рішення щодо засудженого ОСОБА_5 , в частині призначеного покарання, і призначити більш м`яке покарання, застосувавши щодо нього положення п. 5 ч. 1 ст. 66 КК та ст. 69 КК. Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник вказує, що при призначенні покарання ОСОБА_5 місцевий суд, безпідставно не визнав обставиною, що пом`якшує покарання засудженому вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, внаслідок чого призначив покарання ОСОБА_5 , не застосувавши ст. 69 КК. Крім того, захисник зазначає, що апеляційний суд у своїй ухвалі не навів усіх відповідей на доводи наведені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_5 , а тому, на його думку, ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Встановлені обставини та мотиви Суду
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 307 КК в касаційному порядку захисником ОСОБА_4 не оскаржуються, а тому судові рішення в цій частині Верховним Судом не перевірялись.
Частиною 2 ст. 50 КК України закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі.
Призначаючи засудженому ОСОБА_5 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості та обставини вчинених ним злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про його особу, а саме: що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальностей, його сімейний стан (мешкає разом з матір`ю ОСОБА_7 , 1942 року народження, яка має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників війни), позитивну характеристику за місцем мешкання, майновий стан засудженого, стан його здоров`я, та те, що він є інвалідом першої групи за загальним захворюванням з ураженням опорно-рухового апарату. Крім того судом враховано обставину, що пом`якшують покарання засудженому - щире каяття, та відсутність обставин, що його обтяжує.
Врахувавши наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті за якою його засуджено, без застосування положень ст. 69 КК. Свій висновок місцевий суд належним чином обґрунтував.
Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.
Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».
Крім того, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками судів, як першої так і апеляційної інстанцій, щодо не врахування обставини, що пом`якшує покарання, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, оскільки захисником ОСОБА_4 не доведено причино наслідкового зв`язку між вчинення злочину та хворобою ОСОБА_5 , і що внаслідок цієї хвороби засудженим був вчинений злочин.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду, вбачається, що, не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений подав апеляційну скаргу, в яких наводив доводи, які за змістом та суттю є аналогічні доводам викладеним захисником в касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, ретельно перевірив усі посилання й доводи, викладені засудженим в апеляційній скарзі, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У касаційній скарзі захисника ОСОБА_4 відсутні достатні дані та інші переконливі доводи, які б спростовували вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій та давали б підстави визнати призначене засудженому ОСОБА_5 покарання явно несправедливим.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на вищевикладене, з мотивів, наведених у касаційній скарзі та наданих до неї судових рішень убачається, що підстави для задоволення касаційної скарги захисника ОСОБА_4 відсутні, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК підстав для відкриття провадження немає.
З цих підстав Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 20 листопада 2017 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3