АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2215/17 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 618/693/16-к
Категорія:ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0002841 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільшана Дворічанського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 08.02.2007 року за вироком Великобагачанського райсуду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік; 12.08.2008 р. вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України , призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнений 16.05.2012 року з Холодногорської ВК Харківської області (№ 18) на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харків від 08.05.2012 року умовно-достроково на невідбутий термін 6 місяців 11 днів,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого за ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з відбуттям в кримінально-виконавчій установі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання 27 вересня 2016 року і до набуття вироком законної сили, із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Термін відбуття покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_8 , тобто з 27.09.2016 р.
Залишено ОСОБА_8 , до набрання вироком суду законної сили , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Скасовано накладений ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 04 жовтня 2016 року арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 27.09.2016 року під час проведення огляду місця події в будинку АДРЕСА_1 - кухонний ніж зі слідами бурого кольору, та за ухвалою слідчого судді від 04 жовтня 2016 року накладений арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучене 27.09.2016 року під час проведення особистого обшуку ОСОБА_8 в приміщенні Дворічанського ВП Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області - футболка з довгими рукавами біло-чорного кольору та спортивні штани сірого кольору, які були передані на зберігання до Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області, за адресою: Харківська область, м. Куп`янськ, вул. Харківська, 14.
Долю речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно вироку, 27.09.2016 року близько 11.40, більш точний час в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_8 , знаходячись на кухні в приміщенні будинку своєї знайомої ОСОБА_9 , що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, після спільного розпиття спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин,затіяв словесну сварку з раніше знайомим ОСОБА_10 , в ході якої,діючи з наміром на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень,взяв ніж з кухонного столу, та утримуючи його за рукоятку у лівій руці,умисно наніс один удар лезом ножа в область життєво-важливого органу черевної порожнини ОСОБА_10 ,чим спричинив останньому згідно висновку судово-медичної експертизи № 568-КП/16 від 17.11.2016 року тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота справа з пошкодженням брижі тонкої і товстої кишки,яке за ступенем тяжкості є тяжким, яке небезпечне для життя.
В апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини кримінального провадження, що встановлені вироком, обвинувачений просить вирок районного суду в частині призначеного покарання змінити, у зв`язку з його суворістю, призначити основне покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та звільнити від його відбування з випробуванням, на підставі норм ст.75 КК України. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що він повністю визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, з боку потерпілого відсутні будь-які претензії, а також просить врахувати ту обставину, що він є учасником антитерористичної операції, під час якої отримав поранення.
Прокурор на підставі ст. 403 КПК України до початку судового розгляду в суді апеляційної інстанції відмовився від поданої ним апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочинів, що зазначені у вироку та кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 121 КК України у апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Перевіряючи вирок в межах доводів поданої апеляційної скарги щодо правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного та встановив обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за вчинений злочин в мінімальних межах, передбачених санкцію ч.1 ст.121 КК України, тобто у виді позбавлення волі строком на 5 років в умовах його реального відбування. При цьому належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчиненого злочину, але і наслідки, які настали в результаті неправомірних дій обвинуваченого, визнав та об`єктивно врахував декілька обставини, що пом`якшують покарання визнання вини у вчиненому злочині і щире каяття, та обставини, що його обтяжує, а саме вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, а також взявши до уваги відомості, що обвинувачений брав участь в антитерористичній операції, постійного місця мешкання не має, зарекомендував себе з негативної сторони, не працює, на обліку у лікаря - психіатра і нарколога не перебуває, раніше судимий і судимість за попереднім вироком у встановленому законом порядку не знята і не погашена.
Поряд з цим, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, не відповідає внаслідок суворості ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, - колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 67 КК України, а саме додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також врахував дані про особу обвинуваченого. При цьому судом належно враховано, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції. Колегія суддів, також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з урахуванням ступеню тяжкості злочину, що посягає на життя та здоров`я особи, в сукупності з негативними даними про особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про стійку антисоціальну поведінку ОСОБА_8 , внаслідок чого підстав для застосування норм ст.75 КК України або пом`якшення призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України - не вбачається. З приводу апеляційних тверджень обвинуваченого про те, що він брав участь в антитерористичній операції, під час якої отримав поранення, а також того, що потерпілий просив суворо не карати, колегія суддів дійшла висновку, що такі доводи ОСОБА_8 не можуть зменшувати його відповідальність за скоєне.
Отже, апеляційні вимоги обвинуваченого про можливість застосування судом апеляційної інстанції норм ст. 75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені ним доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання, призначеного судом у найбільш можливому мінімальному розмірі, оскільки ОСОБА_8 вчинив умисний злочин, передбачений ч.1 ст.121 КК України, тобто заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя потерпілого в момент заподіяння. Вказані висновки колегії суддів ґрунтуються на нормах ст.3 Конституції України про те, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи обвинуваченого, які зазначені в його апеляційній скарзі, - належно враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 121 КК України, тяжкості вчиненого злочину та об`єктивно досліджених даних про його особу, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі у мінімальних межах, що встановлені санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням не стане дієвим для досягнення мети щодо його виправлення. Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів.
З огляду на викладене, апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість пом`якшення призначеного покарання, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер, тобто наведені доводи не можуть вважатися достатніми підставами для будь-якого пом`якшення покарання за умисний тяжкий злочин, що вчинений обвинуваченим.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_8 про можливість застосування до нього положень ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році» є необґрунтованим, оскільки матеріали кримінального провадження не містять відповідної копії посвідчення учасника бойових дій, яка на вимогу суду також не надана обвинуваченим та його захисником під час апеляційного розгляду.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений має непогашені судимості за вироками Великобагачанського райсуду Полтавської області від 08.02.2007 року за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, звільнений з іспитовим строком на 1 рік, та Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 12.08.2008 року за ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України (т.1 арк.173-174), тобто ОСОБА_8 раніше засуджувався за два тяжкі злочини та знову вчинив тяжкий злочин за цим вироком за ч.1 ст.121 КК України, у зв`язку з чим, відповідно до п. в) ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в України», амністія до нього не може бути застосована.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Разом з цим, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 року втратив чинність з 21.06.2017 року), ОСОБА_8 , належить зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, тобто тримання під вартою з 27 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 20 квітня 2017 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахувати у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 27 вересня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, із співвідношення одному дню тримання під вартою відповідають два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_8 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.
Судді

________________ ________________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4