АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/276/18 Справа № 191/2509/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001138 від 22 червня 2017 року, апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року, відносно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Синельникове Дніпропетровської області, українець, громадянин України, не одружений, маючого неповну середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , працюючого у трамвайному депо № 3 в м. Дніпро електрозварювальником, раніше судимий:

26.01.2007 року Павлоградським міським судом Дніпропетровської області за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі; 26.12.2011 року на підставі постанови Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області згідно ст. 81 КК України умовно - достроково звільнений від відбування покарання, невідбутий строк 2 роки 6 місяців 24 дні;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю учасників судового провадження:
прокурора: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_6
потерпілої: ОСОБА_8
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушенні передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним догляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.
Справа в суді першої інстанції розглядалась в порядку передбаченого ч.3 ст. 349 КПК України.
Згідно вироку суду першої інстанції, 03.06.2017 року приблизно о 03 годині 00 хвилин ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за місцем проживання своєї знайомої ОСОБА_9 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Враховуючи те, що в цей час в будинку ОСОБА_9 за вказаною адресою знаходився інший чоловік ОСОБА_10 , на ґрунті ревнощів у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень потерпілій, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що шляхом завдання ударів по різним частинам тіла людини спричинить ОСОБА_9 тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості, передбачаючи такі наслідки своїх дій та свідомо допускаючи їх настання, перебуваючи у коридорі приватного будинку ОСОБА_9 за вище вказаною адресою, наблизився до потерпілої та, знаходячись навпроти ОСОБА_9 обличчям до обличчя на відстані приблизно 0,5 м., кулаком правої руки наніс потерпілій один удар в обличчя в ділянку лівої скули. В цей час за викликом ОСОБА_9 приїхали працівники та доставили ОСОБА_6 до Синельниківського ВП.

Далі ОСОБА_6 , бажаючи продовжити свої злочинні дії відносно потерпілої, знову 03.06.2017 року приблизно о 05 годині 00 хвилин повернувся до місця мешкання ОСОБА_9 за вищевказаною адресою, маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень останній, підійшов до потерпілої, яка в цей час перебувала за територією двору свого домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_3 , знаходячись навпроти ОСОБА_9 обличчям до обличчя на відстані приблизно 1 м., своєю правою рукою схопив її за волосся та кулаком лівої руки наніс приблизно 2-3 удари по голові в ділянку тімені та потилиці. Потерпілу та вона побігла у двір свого домоволодіння, тоді ОСОБА_6 , бажаючи завершити свій злочинний умисел щодо спричинення ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, наздогнав останню з тильної сторони будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 та спричинив потерпілій декілька почергових ударів кулаком правої та лівої руки в ділянку тім`яної частини голови, ще спричинив приблизно три удари ногою взутою у пластиковий шльопанець в ділянку ребер справа та наніс приблизно два удари ногою взутою у пластиковий шльопанець в ділянку ребер зліва, а також наніс кілька ударів своєю правою рукою в ділянку лівого плеча.

Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно - мозкової травми зі струсом головного мозку, припухлості м`яких тканин обличчя у ділянці нижньої щелепи зліва, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді синців на зовнішній поверхні лівого плеча та внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити більш м`яке покарання та звільнити від відбування покарання, з випробуванням.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання вважає незаконним, оскільки на його думку покарання призначене судом першої інстанції занадто суворе та не відповідає його особі, та тяжкості скоєного правопорушення.

Вислухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого який просив вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити покарання, думку потерпілої, яка прохала залишити вирок суду без змін, оскільки покарання відповідає особі обвинуваченого та скоєному, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд здійснювався відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України та порушень вимог закону при вказаному розгляді колегією суддів не встановлено, та в апеляційному порядку не оскаржується вирок з цих підстав.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини, обґрунтовано дійшов висновку про правильність кваліфікації злочину, вчиненого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 125 КК України.

Перевіривши матеріали кримінального провадження,колегія суддів вважає доводи обвинуваченого викладені в апеляційній скарзі необґрунтовані.

Відповідно до вимог ст.65 КК України при призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання, суд у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Відповідно до ч.1 ст. 65 КК ,суд призначає покарання не тільки в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, але й відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого, особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Ураховуючи ці положення закону, суд при призначенні покарання має виходити не тільки з меж караності діяння, встановлених у відповідній санкції Особливої частини КК України, а й із тих норм Загальної частини КК України, в яких регламентується цілі, система покарань,підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються інші питання, пов`язанні з призначенням покарання, здатні вплинуть на обрання судом певних йому виду і міри.

Дотримуючись наведених вимог, суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч.2 ст. 125 КК України, врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з огляду на конкретні обставини скоєння злочину,що злочинні дії були наслідком затримання обвинуваченого та він знову прийшов до потерпілої та продовжив наносити удари жінці, крім того слід зазначити про відношення обвинуваченого до скоєного злочину, оскільки ОСОБА_6 не відшкодував спричиненої матеріальної та моральної шкоди потерпілій. Судом обґрунтовано враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за тяжкий злочин, не зробивши для себе висновків, вчинив кримінальне правопорушення відносно суспільно небезпечне діяння стосовно життя та здоров`я людини.

При призначені покарання, суд першої інстанції визнав щире каяття пом`якшуючим покарання обставиною та апеляційна інстанція погоджується з даним висновком, оскільки не має апеляційних підстав для перегляду даного висновку. Також суд відповідно до ст. 67 КК України врахував обтяжуючими обставинами те, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів, тому призначене судом покарання не викликає сумнівів в його справедливості та не сприймається суворим, тому не має підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому.

Однак, судом у резолютивній частині вироку при призначені покарання у виді обмеження волі було помилково зазначено про поміщення обвинуваченого до кримінально- виконавчої установи, тоді як суду належить при визначенні виду покарання керуватися ст. 51 КК України, де саме зазначено у п. 9 такий вид покарання, як обмеження волі.

Вимогами п.3 ч.1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Як вбачається з вимог ст. 57 КВК України та абз. 2 п. 29 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання», уповноважений орган з питань пробації згідно з вироком суду вручає засудженому припис про виїзд до місця відбування покарання. Тобто місце відбування покарання визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань та суд не має повноважень визначати місце виконання покарання у виді обмеження волі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне виключити з резолютивної частини вироку вказівку про призначення відбування покарання обвинуваченому «з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним догляду з обов`язковим залученням засудженого до праці», тому апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, а вирок зміні

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли скасування судового рішення колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, КПК України, колегія суддів
П о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2017 року, відносно ОСОБА_6 , за ч. 2 ст. 125 КК України змінити.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення відбування покарання обвинуваченому «з поміщенням його до кримінально-виконавчої установи відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за ним догляду з обов`язковим залученням засудженого до праці».

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційного суду.

Судді Апеляційного суду :
------------------- ------------------- -------------------- ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4