АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/620/18 Справа № 192/1962/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000519, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Оскаржуваною ухвалою суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 повернуто прокурору через невідповідність вимогам ст. 291 КПК України.

Обґрунтовуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що прокурор має право доручати слідчому проведення процесуальних дій, втім виключно в порядку, визначеному чинним КПК України. Стаття 293 КПК України, на відміну від ряду інших норм КПК України, не передбачає право прокурора доручати слідчому вручення підозрюваному та його захисникові обвинувального акту.

Таким чином, доручаючи вчинити таку процесуальну дію слідчому, прокурор порушив засаду законності, а обвинувальний акт не можна вважати врученим підозрюваному та захисникові, оскільки його передано не уповноваженою на це законом особою.

Невручення ж обвинувального акту підозрюваному, перед направленням обвинувального акту до суду, є грубим порушенням права на захист і це порушення має бути усунуте прокурором шляхом вручення обвинувального акту підозрюваному, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних недоліків та забезпечення права на захист обвинуваченого.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор зазначає, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а тому дана ухвала суду підлягає скасуванню.

Вказує, що з розписки від 10.11.2017 року, яка долучена до обвинувального акту вбачається, що обвинувальний акт вручено прокурором ОСОБА_11 захиснику та підозрюваному, проте суд першої інстанції не оцінив вказаний доказ, необґрунтовано посилався тільки на пояснення захисника та обвинуваченого, якими не було надано жодного доказу вручення обвинувального акту слідчим, а не прокурором.

Одночасно вказує, що суд безпідставно посилається на пояснення прокурора ОСОБА_12 , який зазначив, що обвинувальний акт було вручено за дорученням прокурора слідчим, оскільки останній не міг знати, ким саме було вручено обвинувальний акт, зважаючи на те, що він не був присутнім при його врученні.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу; обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували; перевіривши та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд у підготовчому судовому засіданні може прийняти рішення про повернення обвинувального акту у випадку, якщо останній не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги підставу, з якої обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 був повернутий прокурору, колегія суддів вважає, що відповідні висновки суду не ґрунтуються на процесуальному законі.

Так, обставина, у зв`язку з якою вказаний обвинувальний акт був повернутий прокурору, - вручення його копій обвинуваченому та захисникові не прокурором, як того вимагає ст. 293 КПК України, а слідчим, - не пов`язана із формою та змістом самого обвинувального акту, та не свідчить про невідповідність його як процесуального документу вимогам закону, зокрема ст. 291 КПК України, а отже не може бути підставою для застосування наслідків, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

На інші обставини, що зумовлюють невиконання слідчим та прокурором вимог ст. 291 КПК України, суд в оскаржуваній ухвалі не посилається.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає апеляційну скаргу обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 січня 2018 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, - скасувати, матеріали кримінального провадження повернути до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4