Справа № 303/5624/17
Провадження № 1-кп/303/654/17
ряд. стат. звіту № 55
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 жовтня 2017 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мукачево обвинувальний акт та угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2017 року за № 0000082, про обвинувачення
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , старшого солдата, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
02 жовтня 2017 року до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт та угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
На підставі обвинувального акту судом встановлено, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, в порушення вимог ст.ст. 9,11,12,16,49,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, під час дії особливого періоду, через особисту недисциплінованість, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, 29.06.2017 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та на військовій службі був відсутній по 05.09.2017 року, проводячи час на власний розсуд.
Вказані дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
29 вересня 2017 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 з участю захисника ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано разом з обвинувальним актом на затвердження суду.
У відповідності до умов вказаної угоди прокурор та підозрюваний ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного за ч.4 ст.407 КК України.
Зі змісту угоди про визнання винуватості вбачається, що під час досудового розслідування ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні.
Під час укладення угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний узгодили міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, а саме за ч.4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та надав суду згоду на затвердження угоди про визнання винуватості, вказавши, що він повністю розуміє свої права та характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди, а також наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, які йому роз`яснені судом. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Також, обвинувачений зрозумів роз`ясненні судом права, передбачені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.
Захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.
Крім того, захисник заявив клопотання про звільнення обвинуваченого від призначеного судом покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він приймав участь в антитерористичній операції.
Дане клопотання повністю підтримав обвинувачений ОСОБА_5 .
Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання. Крім того, прокурор не заперечив проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі акту про амністію.
Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п.п. 1, 4 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 названого Кодексу, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно з положеннями ст. 12 Кримінального кодексу України відноситься до категорії тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана суспільним інтересам.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Подана на розгляд суду угода відповідає вимогам кримінального процесуального закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, умови угоди не порушують права, свободи та інтереси сторін, укладення угоди було добровільним, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 є щире каяття, безпосередня участь в проведенні АТО на території Донецької та Луганської областей.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено.
Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону та обвинуваченим ОСОБА_5 і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання, передбаченої санкцією ч.4 ст. 407 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 є суб`єктом амністії згідно із Законом України «Про амністію у 2016 році» № 1810-VIIІ від 22.12.2016 р., оскільки підпадає під дію ст. 2 цього закону - як особа, яка брала безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, захищала незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 407 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, обвинувачений не є особою, зазначеною в ст.. 86 КК України та ст.. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».
Підстав, які б перешкоджали застосуванню акта амністії відносно ОСОБА_5 , судом не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 314, 369, 370-374, 469, 472-475 КПК України, Законом України «Про амністію у 2016 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», суд
З А С У Д И В:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 вересня 2017 року між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000082 від 28.09.2017 року.
Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 від відбування покарання звільнити з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та з покладенням відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , від відбування покарання, призначеного за даним вироком, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію в 2016 році».
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Закарпатської області через цей суд в порядку, передбаченому ч.4 ст.394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Мукачівського міськрайонного суду ОСОБА_1