справа №613/1115/17
провадження №1-кп/619/468/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 грудня 2017 року м. Дергачі

Колегія суддів Дергачівського районного суду Харківської області
у складі:головуючого судді суддівОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_4
прокурораОСОБА_5
захисниківОСОБА_6 ОСОБА_7
обвинуваченихОСОБА_8
ОСОБА_9
потерпілихОСОБА_10
ОСОБА_11
представника потерпілих ОСОБА_12
розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000424 від 25.06.2017 року у відношенні:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2
у вчиненні кожним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:
11 жовтня 2017 року до Дергачівського районного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 за фактом скоєння кожним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000424 від 25.06.2017 року.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 жовтня 2017 року було призначено підготовче судове засідання у справі.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, так як акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Обвинувачення є не конкретним і не чітким, так як не встановлено досудовим розслідуванням яким чином відбуласа попередня змова між співучасниками, яка роль кожного із співучасників, хто і яким чином наносив удари потерпілим. Обвинувачення викладено однаково для обох обвинувачених, так як слідчий просто продублював виклад обставин справи кожному обвинуваченому, а прокурор погодив таке не чітке обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав заявлене його захисником клопотання.

Прокурор ОСОБА_5 проти заявленого клопотання заперечував, посилаючись на його безпідставність, так як обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 клопотання підтримав та також просив повернути прокурору обвинувальний акт, посилаючись на порушення його прав при проведенні досудового розслідування, так як з матеріалами справи слідчий його не ознайомив, доступу до речових доказів не надав. Крім того, обвинувачений посилається на те, що невстановленою особою в обвинувальному акті є ОСОБА_13 і з останнім проводилися слідчі дії, але обвинувальний акт надійшов в суд лише стосовно нього та ОСОБА_9 .

Захисник ОСОБА_6 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та їх представник ОСОБА_12 на розсуд суду просили вирішити заявлене клопотання.

Заслухавши клопотання та думку учасників судового провадження суд дійшов висновку про повернення обвинувального акту прокурору з наступних мотивів.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) злочину, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак. Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний судовий розгляд справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року, ухваленому у справі «Ващенко проти України», зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення, а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, яке висунуте в порядку, встановленому цим кодексом. Разом з цим ч. 1 ст. 337 КПК передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в його межах.

Отже, розгляд справи без формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним. Адже відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК у разі визнання особи виправданою або винуватою в мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів, статті відповідного закону, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, адже правова норма кваліфікації має відповідати формулюванню обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт наряду з іншими реквізитами обов`язково має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення. При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому п. 1 ст. 91 КПК України регламентовано, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, які мають значення для кримінального правопорушення.

Як вказують приписи ч. 1 ст. 91 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які, виходячи зі змісту закону, має містити обвинувальний акт в формулюванні обвинувачення, з посиланням на фактичні обставини, які прокурор вважає встановленими, - покладається на слідчого, прокурора.

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються за ст. 187 ч. 3 КК України, а саме у скоєнні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло (розбій).

Так, викладене в обвинувальному акті обвинувачення не містить викладу об`єктивної сторони вчиненого злочину, а саме відсутні відомості щодо обставин (час, місце, дата) при яких у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та невстановленої в ході досудового розслідування особи виник злочинний умисел та попередня змова, роль та участь кожного із співучасників.

В рішенні Європейського суду з прав людини, яке є джерелом права в Україні, по справі Абрамян проти Росії від 09 жовтня 2008 року, справі Камасінскі проти Австрії, Маттоціа проти Італії від 25 липня 2000 року, зазначено, що відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно приділяти особливу увагу роз`ясненню обвинувачення особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відіграти вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Надання повної та детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та правову кваліфікацію, що є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Зазначена судова практика ЄСПЛ свідчить про те, що без адекватного формулювання обвинувачення порушується фундаментальний принцип ст. 6 Конвенції.
Вищевказані недоліки обвинувального акта унеможливлять зміну обвинувачення в суді стосовно даних обставини, оскільки зміна обвинувачення в суді згідно вимог ст. 338 КПК України передбачає виключно зміну правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, але не стосується викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.
У вказаній нормі кримінального процесуального закону мова йде про можливість зміни правової кваліфікації та обсягу обвинувачення під час судового провадження. Крім того, зміна обвинувачення - це право прокурора, яким він в процесі розгляду справи може й не скористатися.
Вказані обставини, згідно КПК України, є обов`язковими вимогами стосовно змісту обвинувального акту та фактичних обставин злочину.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України передбачено, що під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Прокурор у письмовому клопотанні просив продовжити строк тримання обвинувачених під вартою. Стосовно заявленого клопотання суд прийшов до наступного.
У ст. 178 КПК України вказані обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу і в тому числі однією із обставин є тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Судова колегія вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Судом розглядалась можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеним ризикам, проте, враховуючи наведені вище обставини в їх сукупності, судова колегія вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, буде недостатнім для запобігання існуючим ризикам.

Судова колегія не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314 ч.3 п.3, 392 КПК України, судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Повернути прокурору обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 кожного за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжити до 02 лютого 2018 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 продовжити до 02 лютого 2018 року.

Ухвала в частині повернення обвинувального акту може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом семи днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали буде оголошений 11 грудня 2017 року о 16.30 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3