Справа № 467/1885/16-к
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2017 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка Миколаївської області заяву ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, -
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до Арбузинського районного суду Миколаївської області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що 03 липня 2009 року вироком Апеляційного суду Миколаївської області було задоволено її цивільний позов до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочину на суму 10 000,00 грн. 29 вересня 2009 року був виданий відповідний виконавчий лист, який був пред`явлений до виконання у ВДВС Арбузинського РУЮ. Постановою державного виконавця від 26.03.2010 року вказаний виконавчий лист повернутий заявнику без виконання, проте остання його не отримала і вважала, що він перебуває на виконанні у Арбузинській ВК №83, в зв`язку з чим просить видати дублікат виконавчого листа і поновити строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
ОСОБА_4 в судовому засіданні просила заяву задовольнити.
Від ОСОБА_5 до початку судового засідання надійшла заява, в якій він просив судове засідання проводити без його участі.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечував.
Представник Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, надав письмове пояснення, в якому зазначив, що копії документів виконавчого провадження за втраченим виконавчим листом не збереглися. Також вказує, що виконавчий лист №1-22, виданий Апеляційним судом Миколаївської області 29 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн. станом на 10 січня 2017 року на виконанні не перебуває.
Судом встановлено, що 03 липня 2009 року Апеляційний суд Миколаївської області ухвалив вирок у кримінальній справі №1-22/2009, яким засудив ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.153, ч.1 ст.125, п.2, п.9 ч.2 ст.115 КК України, визначивши йому покарання у виді 15 років позбавлення волі. Даним вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 грн. Ухвалою Верховного суду України від 10 вересня 2009 року вирок в частині вирішення цивільного позову та призначення покарання у виді 15 років позбавлення волі залишено без змін. Засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання в Арбузинській ВК УДПтС України в Миколаївській області №83. На підставі даного вироку Апеляційним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №1-22 від 29 вересня 2009 року та направлено його на виконання до ВДВС Арбузинського РУЮ в Миколаївській області. Постановою державного виконавця ВДВС Арбузинського РУЮ від 31 грудня 2009 року даний виконавчий лист повернуто до Апеляційного суду Миколаївської області без виконання. 29 січня 2010 року Апеляційний суд Миколаївської області повторно направив вказаний виконавчий документ до ВДВС Арбузинського РУЮ. Постановою державного виконавця від 26.03.2010 року вказаний виконавчий лист повернутий стягувачу, при цьому згідно письмових пояснень представника Арбузинського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області №14.1-17/02-54 від 10 січня 2017 року, матеріали виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом не збереглися. Станом на 10 січня 2017 року даний виконавчий лист на виконанні не перебуває. Таким чином, підтвердити направлення постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа та власне виконавчого документа стягувачу представник ВДВС Арбузинського РУЮ не може. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання визначений відповідно до положень ч. 3 ст. 22 та п.1 ч.1 ст. 21 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент прийняття рішення про повернення виконавчого документа, сплинув.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

До кола питань, що має право вирішувати суд під час виконання вироків, згідно п. 14 ч.1 ст. 537 КПК України відносяться питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку. Клопотання щодо цих питань подається за правилами п. 1 ч.2 ст. 539 КПК України до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Згідно ч. 1 ст. 370 ЦПК України, замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.

Згідно ч. 1 ст. 371 ЦПК України стягувачам, які пропустили строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов в кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільно-процесуального кодексу України, за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Однією з головних засад судочинства в України є обов`язковість судового рішення. У відповідності з нормами ст. 129, 129-1 Конституції України, ст. 21 КПК України та ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Правосуддя здійснюється не лише в результаті розгляду і вирішення справи у суді, а за умов реального захисту прав, свобод та інтересів учасників судового провадження, що можливо при реалізації судових рішень і перш за все в порядку їх примусового виконання у процедурах виконавчого провадження, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Значення обов`язковості виконання рішення суду висловлено в правовій позиції Європейського суду з прав людини в Рішенні у справі "Деркач та Палек проти України" (Заяви №№ 34297/02 та 39574/02) від 21 грудня 2004 року. Суд знову наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" для цілей статті 6 (див. "Бурдов проти Росії", заява №589498/00, п. 34). Аналогічний висновок міститься і в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції", Reports of Judgments and Decisions, 1997-II, с. 510, п.40).
Отже, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямований на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних і юридичних осіб, суспільства, держави, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Виконання судового рішення є обов`язком цивільного відповідача з часу набрання вироком законної сили. Як вбачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_5 самостійно рішення суду в частині цивільного позову не виконує, примусове стягнення за виконавчим листом №1-22 від 29 вересня 2009 року не проводилось, оригінал виконавчого документу втрачено, що позбавляє заявницю можливості звернення до відповідних державних органів для примусової реалізації рішення. Втрата виконавчого документа, у разі, якщо судом не буде задоволено її заяву, фактично позбавить заявницю права на виконання судового рішення, гарантованого Конституцією України та нормами чинного в Україні законодавства. Крім того в судовому засіданні не підтверджено, що заявниця отримала виконавчий лист та постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. На цій підставі суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст.ст. 370, 371 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_4 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - задовольнити.
Видати ОСОБА_4 дублікат виконавчого листа за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2009 року по кримінальній справі №1-22/2009 по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.153, ч.1 ст.125, п.2, п.9 ч.2 ст.115 КК України про стягнення з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.
Поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа за вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 03 липня 2009 року по кримінальній справі №1-22/2009 по обвинуваченню ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ч.3 ст.153, ч.1 ст.125, п.2, п.9 ч.2 ст.115 КК України про стягнення з засудженого ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000 гривень.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами у відсутність яких вона була проголошена протягом п`яти днів з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1