Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2017 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року в кримінальному провадженні № 0000050 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стратина Рогатинського району, жителя АДРЕСА_1 , такого, що не мав судимості,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування матеріального права, не погоджується з вироком та ухвалою суду в частині вирішення цивільного позову. Стверджує, що позовні вимоги потерпілого про завдання йому моральної шкоди необґрунтовано належними доказами, а стягнута сума в розмірі 8000 грн є завищеною. Не підлягає стягненню, на думку засудженого, на користь потерпілого сума процесуальних витрат на юридичну допомогу, оскільки його представництво всупереч вимогам КПК України здійснювалося фізичною особою підприємцем, а не особою, котра має право бути захисником.
ОСОБА_4 також зазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказані порушення, а його ухвала не відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Засуджений просить змінити судові рішення, зменшити суму, яку має бути стягнено з нього у рахунок відшкодування моральної шкоди, до 3000 грн, і відмовити потерпілому у стягненні суми процесуальних витрат на юридичну допомогу.

З матеріалів провадження за скаргою вбачається, що за вищевказаним вироком, залишеним апеляційним судом без зміни, ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 26 лютого 2016 року в приміщенні Рогатинської центральної районної лікарні на вул. Чорновола, 9 у м. Рогатині під час словесної суперечки ударив ножем у поперек ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав різану рану легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, та перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 125 КК України у касаційній скарзі засудженим не оспорюються.
Що стосується доводів ОСОБА_4 про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, необґрунтоване стягнення суми завищеного розміру у рахунок відшкодування моральної шкоди та суми витрат на правову допомогу, то вони є безпідставними.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Положеннями ч. 1 ст. 84 КПК України передбачено, що доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у визначеному цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження і підлягають доказуванню.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Як видно з наданої копії вироку, в цьому кримінальному провадженні при розв`язанні цивільного позову й задоволенні вимог потерпілого про компенсацію моральної шкоди, суд, відповідно до критеріїв, визначених законом і постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»: з урахуванням характеру й обсягу завданих потерпілому фізичних і душевних страждань, тяжкості вимушених змін у його житті, часу й зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану дослідив докази, які мають значення для справи і підтверджують її наявність.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути на користь потерпілого, суд урахував обставини за яких ОСОБА_5 було завдано тілесних ушкоджень, те, що він перебував на лікуванні в лікарні з 26 лютого по 07 березня 2016 року, повільне відновлення стану здоров`я, що в сукупності спричинило вимушені зміни у його житті.
Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суму відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого визначено судом у розмірі 8000 грн, що буде достатньою компенсацією за вчинене засудженим.
Задовольняючи позовні вимоги потерпілого в частині стягнення коштів на правову допомогу, суд урахував, що згідно з прибутковим касовим ордером ОСОБА_5 сплатив 2000 грн відповідно до договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні адвокату ОСОБА_6 .
Оскільки зазначені витрати підтверджено належними доказами, а відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України в разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на корить потерпілого суму всіх здійснених ним та документально підтверджених процесуальні витрат, тому твердження ОСОБА_4 в цій частині є необґрунтованими.
Як видно з ухвали апеляційного суду, при перегляді кримінального провадження щодо ОСОБА_4 за доводами, викладеними в його апеляційній скарзі з приводу необґрунтованого стягнення завищеного розміру суми відшкодування моральної шкоди та суми витрат на правову допомогу, суд ретельно їх перевірив, і для їх спростування навів відповідні аргументи з дотриманням вимог ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене касаційна скарга засудженого не містить переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а зі змісту скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає.
З урахуванням викладеного у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, п. 6 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 26 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2016 року щодо нього відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3