Справа № 462/1983/15-к
У Х В А Л А
06 квітня 2016 року Залізничний районний суд міста Львова

у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участі прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, суд,

В С Т А Н О В И В:

захисник, в судовому засіданні звернулася до суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу

та просить змінити запобіжний захід на домашній арешт, враховуючи те, що на даний час відсутні будь-які ризики вказані прокурором та на підтвердження наявності таких ризиків прокурором не зазначено жодних належних доказів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання захисника заперечив, однак зазначив що жодних нових ризиків сторона обвинувачення вказати не може, та при розгляді клопотання покладається на розсуд суду.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, суд вважає, що клопотання слід задоволити та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.
Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Як зазначено у ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Також згідно п. 99 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 11 травня 2011 року суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку з тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обґрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення, якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з пунктом 3 статті 5 після спливу певного часу подальше існування обґрунтованої підозри перестає само по собі бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обґрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані.
Порушення вказаних норм у рішеннях Європейського суду констатувалось, як правило, у зв`язку з відсутністю в судових рішеннях щодо продовження тримання особи під вартою аналізу актуальності ризиків, які на початку слідства були підставою для взяття під варту.
Підхід Європейського суду до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою як протягом досудового розслідування, так і судового розгляду- ґрунтується на презумпції, а саме: з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право на свободу особи.
Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (див. рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23 вересня 2008 року, «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, «Буров проти України» від 17 березня 2011 року, «Цигоній проти України» від 24 листопада 2011 року).
Однак прокурором, суду не надано жодних вагомих доказів, які посвідчують факти можливості нез`явлення обвинуваченого за викликом суду. Одного лише формального зазначення про те, що ОСОБА_5 знаходячись на волі, може переховуватись від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватись відповідними матеріалами, яких суду, прокурором, не надано та не вказано чітких підстав продовження тримання обвинуваченого під вартою а не обмежуватись формальним зазначенням таких ризиків.

Також в ході розгляду клопотання прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах.
З огляду на наведене, а також враховуючи тривалий строк перебування обвинуваченого під вартою,

має постійне місце реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 , навність сталих соціальних зв`язків, суд вважає, що існують достатні підстави для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , запобіжного заходу у виді домашнього арешту цілодобово, та саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти ризикам, пов`язаним із перешкоджанням здійсненню кримінального провадження у будь-яких формах та буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на обвинуваченого ОСОБА_5 слід покласти обов`язок: прибувати до суду.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 184, 196, 197, 199, 202, 315 КПК України,-

У Х В А Л И В:

клопотання захисника ОСОБА_4 - задоволити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло за адресою АДРЕСА_1 цілодобово, терміном на два місяці до 06 червня 2016 року.

Зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- прибувати до суду;

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти негайно в залі судового засідання.

Контроль за виконанням запобіжного заходу покласти на прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1

Копія вірна.

Суддя: ОСОБА_1