Справа №295/3347/17

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.03.2017 року м. Житомир
Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з ОСОБА_2 ,
Слідчийзвернувся із указаним клопотанням, в якому послався на те, що 22.07.2016 року до ГУ НП в Житомирській області звернулась гр. ОСОБА_5 із письмовою заявою про те, що невідома особа 28 травня 2014 року підробила її підпис на довіреності на право розпорядження та користування транспортним засобом Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 та всупереч її волі, як законного власника вказаного майна, незаконно розпорядилась даним транспортним засобом на свій розсуд.
Як зазначає слідчий у клопотанні, в ході досудового розслідування було встановлено, що станом на травень 2014 року ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 28 березня 2012 року, виданого Житомирським МРЕВ, 28.05.2014 року нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було посвідчено довіреність від імені ОСОБА_5 на гр. ОСОБА_7 на право керування, розпорядження та користування транспортним засобом Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Згідно з наявної в матеріалах копії вказаної довіреності, на офіційному нотаріальному бланку останнього здійснено виправлення РНОКПП довірителя, на документі має місце надпис «виправленому вірити» за підписом та печаткою нотаріуса. В ході огляду документу виявлено, що візуально підпис ОСОБА_5 наявний на довіреності відрізняється від підпису останньої на процесуальних документах у провадженні, що дає підстави допустити факт підробки підпису на вказаній довіреності.
Окрім того встановлено, що ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 10.06.2014 року надав довіреність, котрою уповноважив ОСОБА_8 розпоряджатись належним ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 автомобілем Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 . Вказана довіреність була посвідчена приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
Під час досудового розслідування було встановлено, що наразі вказаним ТЗ користується ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий АДРЕСА_1 . Окрім того існує обґрунтована можливість передачі вказаного ТЗ в користування іншим особам, знищення даного ТЗ в тому числі шляхом демонтажу основних агрегатів автомобіля, за останній час автомобіль тричі змінював власника та мали місце часті перереєстрації ТЗ, що може вказувати на намір приховати факт користування даним ТЗ.
Подальше з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення та встановлення достатніх підстав для якнайшвидшого прийняття процесуального рішення в порядку статті 283 КПК України потребує встановлення його місцезнаходження та проведення низки судових експертиз, які потребують фактичної наявності транспортного засобу впродовж тривалого проміжку часу.
В той же час, у разі невжиття заходів забезпечення кримінального провадження проведення вищевказаних судових експертиз буде унеможливлено необтяженим правом власника або користувача автомобілю Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , розпоряджатися останнім на власний розсуд, в тому числі безперешкодно відчужити, змінити, перемістити або приховати його, що, в свою чергу, може призвести до недосягнення завдань кримінального провадження, зокрема повного та дієвого розслідування злочину впродовж розумного строку.
Посилаючись на положення ст.ст. 98, 131, 170 КПК України та з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні слідчий за погодженням із прокурором просить накласти арешт на автомобіль марки Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_10 , шляхом накладення заборони на його відчуження, розпорядження та користування.
Слідчий в судовому засіданні підтримав вимоги клопотання з підстав у ньому викладених, просив клопотання задовольнити.
З огляду на те, що автомобіль марки Volkswagen T4, д.н.з. НОМЕР_1 , не був тимчасово вилучений та на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України розгляд клопотання проведено без повідомлення власника майна.
Заслухавши пояснення слідчого, вивчивши й дослідивши клопотання та додані до нього документи, оглянувши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За змістом п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170, ст. 98 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
При цьому за змістом п. 5 ч. 2, ч. 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя повинен застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
З огляду на обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, предмет досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання в частині накладення арешту на майно та заборони його відчуження є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У той же час зважаючи на те, що досудове розслідування в рамках кримінального провадження здійснюється за фактом підроблення довіреності, слідчий суддя не знаходить законних й обґрунтованих підстав для задоволення клопотання в частині заборони користування та розпорядження автомобілем.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на транспортний засіб марки Volkswagen T4, 1997 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , та тимчасово заборонити відчуження даного автомобіля.
В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.
Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити до Другої житомирської державної нотаріальної контори та Регіонального сервісного центру МВС України в Житомирській області для виконання, іншим особам до відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом 5-ти днів з дня її оголошення, а особами, що не були присутні в судовому засіданні з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1