Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
11 травня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого:судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань апеляційного суду Рівненської області апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 подані на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року у кримінальному провадженні № 0004512 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України.
встановила :
Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рівне, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, одружений, раніше не судимий, визнаний винним та засуджений:
- за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 2 000 (дві тисячі) грн. моральної шкоди.
За вироком суду, ОСОБА_7 01.07.2016 року близько 20 години, перебуваючи на території городу навпроти будинку №8 по вул.Клубна в м.Рівне, під час конфлікту із ОСОБА_6 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно, руками наніс ОСОБА_6 не менше двох ударів в область правого плеча, голови, спини, та одного удару ногою в область правої гомілки, в результаті чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому плечі, на правій гомілці, які згідно висновку судово-медичного експерта №677 від 05.07.2015 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.
В поданих на вирок суду апеляційних скаргах:
- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 вважає вирок суду таким, що підлягає скасуванню з підстав однобічності та неповноти досудового та судового слідства, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та доказам, дослідженим під час судового розгляду. В обґрунтування своєї апеляційної скарги, покликається на те, що у ході досудового слідства фактично не було встановлено механізму нанесення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень. Додає, що у матеріалах кримінальної справи наявні копії медичної документації (записи з медичної картки ОСОБА_6 ), які відповідно до п.2 ч.1 ст.162 КПК України відносяться до речей та документів в яких містяться охоронювані законом таємниці та які суд першої інстанції помилково прийняв за належні та допустимі докази.

Водночас, на думку захисника обвинуваченого, викликає сумнів у законності отримання та долучення до матеріалів провадження на стадії досудового розслідування карти виїзду швидкої медичної допомоги 01.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки у такому документі також міститься інформація про стан здоров`я гр. ОСОБА_6 , медичні огляди і їх результати. Аналогічне за змістом порушення вбачає й у діях органу досудового розслідування щодо отримання й долучення до матеріалів провадження довідки про перебування гр. ОСОБА_7 на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, а також у подальшому й у діях суду, що зазначив про це у своєму вироку, хоча жодного відношення, на думку захисника, до інкримінованого ОСОБА_7 злочину така інформація не має.

Також стверджує, що у ході досудового слідства із неналежною повнотою встановлено мотив злочину та наявність істотних суперечностей в документах, на які послався орган досудового слідства. Протоколи відтворення обстановки та обставин події від 20.07.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_6 та від 09.08.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 вважає недопустимими доказами, оскільки такі, на думку захисника, складені з істотним порушенням закону. Зокрема, вважає що вони були складені до проведення відповідних слідчих дій, на що вказує внесення у протоколи анкетних даних понятих кульковою ручкою, за виготовлення вказаних протоколів слідчих дій у друкованому варіанті.
Просить вирок суду скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок.
- прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи вирок в частині фактичних обставин справи та кваліфікації дій засудженого, вважає, що його підлягаючим скасуванню в частині невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що судом призначено один із найнижчих видів покарання, передбачених санкцією інкримінованої ОСОБА_7 ч.1 ст.125 КК України статті, у вигляді штрафу. Водночас, на думку прокурора, судом не надано належної оцінки вчиненню обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи жіночої статі похилого віку, не визнання вини обвинуваченим у скоєному, не бажання ним просити вибачення у потерпілої, якій його діями завдано суттєвих моральних страждань, невідшкодування обвинуваченим заподіяної потерпілій тілесними ушкодженнями майнової та моральної шкоди. Також вказує, що потерпіла при призначенні покарання обвинуваченому просила більш суворішу міру.
Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винуватим та призначити йому покарання за ч.1 ст.125 КК України 200 /двісті/ годин громадських робіт.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які під час апеляційного розгляду вимоги викладені у апеляційній скарзі змінили і просили вирок суду скасувати, закривши кримінальне провадження, їх заперечення щодо вимог апеляційної скарги прокурора, думку прокурора щодо залишення без задоволення вимог захисника та обвинуваченого, а також задоволення у повному обсязі поданої ним апеляційної скарги, думку потерпілої щодо залишення вироку місцевого суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України - умисного легкого тілесного ушкодження, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Хоча ОСОБА_7 як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи у суді першої інстанції та при апеляційному розгляді свою вину не визнав, однак в своїх показаннях не заперечував, що 01.07.2016 року у потерпілої ОСОБА_6 була сварка з його дружиною, й він, почувши що жінки сперечаються вийшов у двір та почав словесно сперечатися з потерпілою.

Також вказав, що потерпіла написала на нього заяву у поліцію через неприязні стосунки.

Невизнання вини обвинуваченим у скоєному колегія суддів розцінює як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.

Показання обвинуваченого щодо непричетності до заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілій, а лише словесного конфлікту з нею, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_6 яка попереджалась про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_6 , які вона давала у суді першої інстанції та підтвердила при апеляційному розгляді вбачається, що 1 липня 2016 року вона, перебувала у своєї доньки ОСОБА_10 у будинку АДРЕСА_2 . Близько 20.00 год. взяла сапку та пішла на город, де побачила, що кабачки які росли з краю городу вирвані з коренем та лежать на землі. В цей час побачила сусідку ОСОБА_12 . Запитала у неї, чи вона не знає хто вирвав її кабачки, на що ОСОБА_13 почала ображати її нецензурно ображати. Потім вийшов ОСОБА_14 . Дружина сказала йому щоб він її побив. Він відкрив фіртку й почав наближатись до неї. Вказала, що попросила його заспокоїтись, однак він наніс їй удар рукою по правій руці, потім почав бити по голові та спині. Коли впала, ОСОБА_15 наніс їй удар ногою по її нозі. На крики вибігла з будинку її дочка, в цей час ОСОБА_7 уже пішов. Від ударів утворились гематоми. Дочка викликала швидку медичну допомогу та поліцію.

Крім того, показання потерпілої підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в суді першої інстанції була попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань та пояснила, що 01 липня 2016 року у неї в гостях за адресою: АДРЕСА_2 , перебувала її матір ОСОБА_6 . Ввечері мати взяла сапку та пішла на город. Вона ж залишилась у будинку. Вікно було відкрите і через деякий час вона почула крики матері. Підбігши до вікна побачила матір, а біля неї сусіда ОСОБА_16 , який наносив удари у область тулубу її матері. Побігла у двір, однак коли вибігла на вулицю сусіда уже не було, а матір, стоячи на колінах, оскільки від ударів вона впала, плакала. Посадивши матір на стільчик поміряла її тиск, який виявився дуже високим. Викликала швидку допомогу та поліцію. До того часу вже приїхав її чоловік, він поїхав разом з її матір`ю у лікарню. Коли приїхали поліцейські, пояснила їм що сталось. Вони намагались потрапити до ОСОБА_17 , але їм ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_18 пояснив, що 01 липня 2016 року він виїхав на виклик за адресою АДРЕСА_1 , як лікар швидкої допомоги. На момент приїзду було виявлено жінку - ОСОБА_6 в стані психо-емоційного стресу. У неї був підвищений тиск та забої м`яких тканин голови і передпліччя. Такі види тілесних ушкоджень хвора не могла отримати внаслідок самопадіння.

Свідок ОСОБА_19 пояснив, що потерпіла ОСОБА_6 його теща. Він з дружиною та двома синами проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Теща часто приходить до них у гості. 01 липня 2016 року вона також перебувала у них. Вдень удома його не було, а коли приїхав близько 20.00 год., то застав тещу зі слідами побиття. У неї було червоне плече, боліла голова. Вона пояснила, що її побив сусід ОСОБА_20 . Він побіг до сусіда, щоб з`ясувати що сталось, але йому двері ніхто не відчинив.

Свідок ОСОБА_21 , інспектор УПП м.Рівне, пояснила, що 01 липня 2016 року до неї на планшет під час патрулювання надійшов виклик за адресою: АДРЕСА_2 . Прибувши на виклик, застали ОСОБА_10 , яка пояснила, що сусід побив її матір, яку на той момент забрала карета швидкої допомоги. Спробували відібрати пояснення у ОСОБА_7 , однак їм ніхто не відчинив, потрапити усередину його будинковолодіння не змогли.

Колегією суддів встановлено, що покази свідків є послідовними й узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Так, відповідно до висновку експерта № 677 від 04.07.2016 року, вбачається, що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді крововиливів на правому плечі, на правій гомілці, які могли виникнути не менше як від трьох травматичних дій тупого(их) предмету(ів), могли утворитися у вказаний в обставинах справи термін, а саме 01 липня 2016 року і, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6, як кожне окремо, так і у своїй сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень. Їх локалізація та характер, в сукупності, не властиві для падіння на площину. (а.с.15)

Згідно копій записів з медичної картки ОСОБА_6 01.07.2016 року у неї виявлено підшкірні гематоми на зовнішній поверхні правого плеча, забій м`яких тканин голови. (а.с.13)

Протоколами проведення слідчого експерименту від 20.07.2016 року (а.с.16-21) та від 09.08.2016 року (а.с.23-27) з фототаблицями до них, встановлено механізм нанесення ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , що об`єктивно узгоджується з висновком експерта № 677 від 04.07.2016 року щодо локалізації тілесних ушкоджень виявлених у потерпілої та способу їх нанесення.

Так, висновком експерта №677/Д-899 від 12.08.2016 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 та обставин справи з`ясовано, що судово медичні дані встановлені при експертизі ОСОБА_6 , в частині механізму отримання нею тілесних ушкоджень не суперечать показам, даних потерпілою при проведенні слідчого експерименту (а.с.16-21) та показам, даних свідком ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту 09 серпня 2016 року.

Картою виїзду швидкої допомоги за №88 від 01.07.2016 року зафіксовано факт виїзду та надання допомоги бригадою швидкої медичної допомоги громадянці ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно попереднього діагнозу «забій м`яких тканин голови хворої, тулубу та плеча внаслідок отриманої травми». Артеріальний тиск потерпілої становив 220/120 мм.рт.ст., виявлено підшкірні гематоми та забій правого плеча (а.с.43).
В контексті наведеного доводи захисника обвинуваченого про не встановлення у ході судового слідства механізму нанесення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, колегія суддів до уваги не бере. Виявлені та спричинені потерпілій тілесні ушкодження ретельно досліджені місцевим судом.

На думку колегії суддів суд першої інстанції оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України умисного нанесення легкого тілесного ушкодження.

Що стосується доводів захисника обвинуваченого про недопустимість як доказів, протоколів відтворення обстановки та обставин події від 20.07.2016 року за участю потерпілої ОСОБА_6 , та від 09.08.2016 року за участю свідка ОСОБА_10 , (зокрема, вважає що вони були складені до проведення відповідних слідчих дій, на що, на його думку, вказує внесення анкетних даних понятих кульковою ручкою, за виготовлення протоколів слідчих дій у друкованому варіанті), то вони є голослівними та жодними доказами не підтверджуються. Підстави, передбачені в ст.ст. 84-89 КПК України для визнання протоколів неналежними та недопустимими відсутні.

Щодо тверджень захисника стосовно того, що у матеріалах кримінальної справи наявні копії медичної документації (записи з медичної картки ОСОБА_6 ), які відповідно до п.2 ч.1 ст.162 КПК України відносяться до речей та документів в яких містяться охоронювані законом таємниці та які суд першої інстанції помилково прийняв за належні та допустимі докази, то колегія суддів їх відкидає виходячи з наступного.

Приписами ст.40 Закону України "Основ законодавства України про охорону здоров`я" передбачено, що медичні працівники та інші особи, яким у зв`язку з виконанням професійних або службових обов`язків стало відомо про хворобу, медичне обстеження, огляд та їх результати, інтимну і сімейну сторони життя громадянина, не мають права розголошувати ці відомості, крім передбачених законодавчими актами випадків.

Водночас, колегією суддів встановлено, що медична документація наявна у матеріалах кримінального провадження щодо стану здоров`я ОСОБА_6 надана з її згоди. Проти оприлюднення персональних даних щодо стану здоров`я потерпіла не заперечила. Сумнівів у добровільності позиції ОСОБА_6 у ході апеляційного розгляду не встановлено.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності та має на утриманні неповнолітню дитину, і обрав покарання у межах закону застосувавши мінімальний вид покарання - штраф, встановлений санкцією інкримінованої обвинуваченому статті КК України. Призначене покарання на думку колегії суддів є справедливим і відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_7 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Щодо тверджень апеляційної скарги прокурора стосовно не надання судом належної оцінки вчиненню обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи жіночої статі похилого віку, не бажання просити вибачення у потерпілої та не визнання ним вини у скоєному, то на думку колегії суддів така поведінка обвинуваченого є його суб`єктивним ставленням до вчиненого та в провину йому ставитися не може.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості , достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Повно та об`єктивно встановивши фактичні обставини в кримінальному провадженні, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України.
При цьому суд першої інстанції належним чином умотивував своє рішення.
Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.
Тому, враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що доводи апеляційних скарг захисника обвинуваченого та прокурора не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, а зазначене ними не є підставами в порядку ст.409 КПК України, для зміни чи скасування вироку, а тому не підлягає задоволенню. Вирок суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст.376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 23 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_9 - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді :
__________ ____________ __________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3