АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________________________________________________
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження № 0002105 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Заворичі, Броварського району, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
06.03.2003 року Броварським районним судом Київської області за ст.15 ч.3, 186 ч.3 КК України до 4-х років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

28.05.2004 року Броварським районним судом Київської області за ст. 141 ч.2, 189 ч.2, 263 ч.1, 187 ч.2, 70, 71 КК України до 7-ми років 2-х місяців позбавлення волі, 30.11.2010 року звільненого по відбуттю покарання, та
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Семенівка, Криничанського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою:АДРЕСА_2 ,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_8 , та обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_10

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_8
обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді восьми років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.ч.2 ст.187 КК України і призначено йому покарання у виді семи років позбавлення волі з конфіскаціє всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту затримання з 20.02.2016 року.

На підставі ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року постановлено зарахувати в строк покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожному, строк попереднього ув`язнення та перебування під вартою з 20.02.2016 року по 01.11.2016 року включно із розрахунку, що 1 день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено попередню тримання під вартою.

Вирішено питання речових доказів.

В апеляційних скаргах:
Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_9 вважають вирок суду незаконним та необгрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.
Просять вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити.

Вказують на відсутність доказів винуватості обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні. Зокрема, зазначають, що при затриманні ОСОБА_7 на його тілі та одязі не виявлено жодних слідів вчинення злочину, будь якого майна потерпілого чи знаряддя злочину.

Вказують на те, що суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки: показання ОСОБА_7 , які підтвердив і ОСОБА_6 , в тій частині, що 20.02.2016 року він із ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_12 разом вживали спиртні напої та наркотичні засоби. Згодом між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 виникла сутичка, під час якої ОСОБА_7 намагався їх розборонити, однак розбійного нападу на потерпілого не вчиняв. Зазначає, що судом допущено і інші порушення кримінального процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку; показання потерпілого в тій частині, що після розпиття спиртних напоїв разом із обвинуваченими він пішов з ними в парк не пити пиво, а вживати наркотичні засобі, тобто вирок суду ґрунтується лише на показаннях потерпілого, який знаходився в неадекватному стані.

Крім того зазначають, що прийнятті рішення судом не враховано того факту, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України не судимий.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає ухвалений вирок суду незаконним та необгрунтованим, а тому просить його скасувати та змінити обвинувачення.

Вказує на те, що обвинувачення за ч.2 ст. 187 КК України не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки воно грунтується лише на суперечливих показаннях потерпілого ОСОБА_12 , які не відповідають дійсності.

Крім того зазначає про недопустимість у даному кримінальному провадженні таких доказів, як акт про застосування розшукової собаки кінологічного центру при ГУЦ МВС України в м. Києві від 20 лютого 2016 року та висновку судово-медичного експерта № 526 від 25 лютого 2016 року.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим, винесеним без урахування дійсних обставин кримінального провадження.
Просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 закрити.

Зазначає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ч.2 ст.187 КК України, яка не підлягає застосуванню та згідно п.1 ч.2 412 КПК України істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки наявні підстави, передбачені п.3 ч.1 ст.284 КПК України, тобто не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати.

Вказує на те, що вирок суду ґрунтується на показаннях потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 які не були очевидцями події, а лише учасниками процесу зі сторони обвинувачення та доказах, здобутих з істотним порушенням вимог КПК України. Посилається на недопустимість ряду доказів, зокрема: акту про застування розшукової собаки кінологічного центру при ГУЦ МВС України в м. Києві від 20 лютого 2016 року, оскільки даний акт не передбачений КПК України та в протоколах огляду місця події від 20 лютого 2016 року, відсутні відомості про застосовування розшукової собаки або спеціаліста; висновку експерта № 214хс, оскільки вилучення у ОСОБА_6 обручки проведено з істотним порушенням вимог КПК України, без участі захисника; протоколу-заяви від 20 лютого 2016 року, оскільки заявник ОСОБА_12 , у якого відбирали заяву, перебував у стані алкогольного сп`яніння, а тому не міг в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними; висновку судово-медичного експерта №526 від 25 лютого 2016 року, згідно якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_12 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені тілесні ушкодження: різана рана по краю нижньої щелепи справа, тоді як у довідці відділення спец травматології КМКЛШМД № 1405 від 20.02.2016 року, куди звернувся ОСОБА_12 для надання йому першої медичної допомоги, зазначено про наявну різану рану лівої щоки.

Крім того зазначає, що суд у вироку не обгрунтував суб`єктивну сторону складу злочину, а саме форму вини ОСОБА_6 , а також його корисливий мотив, викрадення золотої обручки у потерпілого ОСОБА_12 .

Згідно вироку суду, 20 лютого 2016 року близько 02 год. 00 хв., знаходячись неподалік станції метро «Лісова» по вул. Кіото,8 в м. Києві, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи згідно попередньої домовленості, переслідуючи корисливу мету, підійшли до потерпілого ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_7 штовхнув ОСОБА_12 у груди, від чого останній впав на землю. ОСОБА_6 згідно попередньої домовленості, з метою подолання волі потерпілого до опору, сів ОСОБА_12 на груди та силою власного тіла став утримувати його в положенні лежачи на спині, а ОСОБА_7 тримав потерпілого за ноги. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 дістав з кишені ніж та приставив його до щоки ОСОБА_12 , внаслідок чого спричинив різану рану по краю нижньої щелепи справа, яке відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , застосовуючи насильство, яке є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинили напад на ОСОБА_12 , в ході якого заволоділи чужим майном, що належало ОСОБА_12 , а саме золотою обручкою, вагою 3,344г., вартістю 2240,48грн., яку за допомогою ножа зняли з пальця правої руки, внаслідок чого заподіяли потерпілому тілесні ушкодження у вигляді поверхневих різаних ран на зовнішній поверхні середньої та дистальної фаланг 4-го пальця правої кисті, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. В подальшому ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втекли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.
Потерпілий ОСОБА_12 в судове засідання Апеляційного суду міста Києва не з`явився у зв`язку з хворобою та просив здійснювати розгляд справи без його участі.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечив проти доводів апеляційних скарг, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши доводи апеляційних скарг та вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення.
Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні докази і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За нормативним визначенням розбій є окремим спеціальним різновидом суспільно небезпечного діяння проти власності, яке складається з двох нерозривних, взаємозалежних дій: нападу і насильства.
Напад складається (може складатися) з одномоментного акту або системи поведінкових актів, за допомогою яких відбувається заволодіння чужим майном.
У розбої напад завжди пов`язаний із насильством або погрозою його застосування. Зусилля нападника спрямовані насамперед проти особи (потерпілого, власника майна); застосовуються проти її волі та/або поза її волею (у разі застосування сильнодіючих, отруйних речовин чи газів тощо). Метою такого насильства є намір відразу подавити опір потерпілого й упередити його протидію нападу. Нападник покладається й обирає форми (способи) насильства, які самі по собі становлять реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого у разі їх негайного застосування чи впродовж тривання нападу. В уяві нападника таке насильство забезпечує безперешкодний перехід чужого майна на його користь або уможливити його утримання, якщо воно вже у нього перебувало.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 6, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику у справах про злочини проти власності» розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа вина особа майном потерпілого чи ні.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Перевіривши висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів уважає їх такими, що відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у встановленому законом порядку доказами, ретельно перевіреними та дослідженими в судовому засіданні.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , суд обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_12 , який підтвердив обставини вчинення щодо нього розбійного нападу обвинуваченими із застосуванням ножа та заволодіння його золотою обручкою.
Вказані докази суд першої інстанції правильно взяв до уваги, оскільки вони логічні, послідовні, об`єктивно узгоджуються між собою та з іншими доказами, якими суд мотивував свої висновки, зокрема даними, що містяться у:

показаннях свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про те, що 20.02.2016 року поступив виклик про отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , який розповів про напад на нього та описав прикмети осіб, які на нього напали. Відпрацьовуючи територію, вони виявили місце події, де була рідина схожа на кров. Потім побачили підозрілих осіб, серед яких були, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , при цьому у ОСОБА_6 на руці та куртці були плями схожі на кров. Наблизившись до цих осбі , ОСОБА_6 скинув з рук ніж;
протоколі огляду місця події від 20.02.2016 року, згідно якого поруч з ділянкою розміром 2 на 1 метр розташований кіоск, біля якого на землі були виявлені плями бурого кольору;

протоколі огляду місця пригоди від 20.02.2016 року, згідно якого на відстані приблизно 20 метрів від входу до станції метро «Лісова» розташований кіоск, біля якого ліворуч від сходів був виявлений розкладний ніж, з рукояткою коричневого кольору з плямами темно-бурого кольору;
акті про застосування розшукової собаки кінологічного центру при ГУМВС України в м. Києві від 20.02.2016 року, згідно якого по вул. Кіото,8 в м. Києві, службова собака від темно-бурих плям, які знаходились у парку за станцією метро «Лісова» повів під торговими місцями до зупинки громадського транспорту, через 20-30 метрів від входу від станції метро підвів до розкладного ножа з темно-бурими плямами, після чого підвів до громадянина ОСОБА_6 ;
висновку судово-імунологічної експертизи №212 від 13.05.2016 року, згідно якої кров потерпілого ОСОБА_12 відноситься до групи О з ізогемаглютинінами анти -А і анти -В. На наданій на дослідження куртці виявлена кров людини. При визначенні групової належності виявлений антиген Н, що не виключає можливості походження цієї крові від потерпілого ОСОБА_12 ;
протоколі пред`явлення особи для впізнання від 20.02.2016 року, за участю захисника, згідно якого потерпілий ОСОБА_12 впізнав в особі ОСОБА_6 особу, яка 20.02.2016 року разом з іншим чоловіком за допомогою ножа пограбували його, зняли обручку, ножем заподіяли різану рану щоки;
протоколі пред`явлення особи для впізнання від 20.02.2016 року, згідно якого ОСОБА_12 впізнав в особі ОСОБА_7 особу, яка на 20.02.2016 року разом з іншою особою напали на нього, пограбували, при цьому ОСОБА_7 утримував його, лежачого на землі, обшукував кишені, а інша особа заподіяла різану рану щоки та зняла з пальця обручку;
висновку експерта №214хс, згідно якого надана на дослідження обручка з металу жовтого кольору виготовлена із справу на основі золота (58,89%), а також містить мідь та срібло;
висновку судово-медичного експерта №526 від 25.02.2016 року, згідно якого при судово-медичні експертизі ОСОБА_12 та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені тілесні ушкодження: різана рана по краю нижньої щелепи справа; поверхневі різані рани на зовнішній поверхні середньої та дистальної фаланг 4-го пальця правої кисті. Характер та морфологічні властивості виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворились від дії травмую чого предмету, якому притаманні колю-ріжучі властивості, за давністю можуть відповідати терміну 20.02.2016 року. Тілесне ушкодження у виді різана рана по краю нижньої щелепи справа відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Тілесне ушкодження у виді поверхневої різаної рани на зовнішній поверхні середньої та дистальної фаланг 4-го пальця правої кисті відноситься до легкого тілесного ушкодження.
Твердження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про те, що вони не вчиняли розбійного нападу на ОСОБА_12 , судом першої інстанції обгрунтовано визнано неправдивими, способом захисту обвинувачених, які мають на меті у такий спосіб ухилитись від кримінальної відповідальності, оскільки про вчинення обвинуваченими злочину свідчать наведені вище докази.
Що стосується доводів ОСОБА_6 про те, що розбійний напад на ОСОБА_12 він не вчиняв, ніж, який знайдено при виході з кафе не застосовував, а потерпілий міг отримати рану на щоці під час бійки з ним, коли від його удару потерпілий впав на землю і лежав, де було розбите скло, колегія суддів відноситься критично. Дані твердження є надуманими та спростовуються доказами, дослідженими у судовому засіданні, а саме показами потерпілого ОСОБА_12 про обставини нападу на нього, даними акту про застосування розшукової собаки, яким підтверджується, що в момент нападу на потерпілого ніж був в руках у ОСОБА_6 , а також висновком судово-медичної експертизи, згідно якої тілесні ушкодження у ОСОБА_12 утворились від предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, а не внаслідок тертя, лежачи на землі, об розбите скло.
Будь-яких обставин, які б свідчили, що ОСОБА_12 оговорює ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено не було.
Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи №526 від 25.02.2016 року, огляд потерпілого ОСОБА_12 проводився особисто експертом, який жодних тілесних ушкоджень в області лівої щоки не виявив, а тому колегія суддів критично відноситься до даних, що містяться у довідці №1405 з відділення спецтравматології КМКЛШМД, про наявність у ОСОБА_12 різаної рани лівої щоки, оскільки це може бути лише технічною помилкою.
Що стосується твердження сторони захисту про визнання недопустимим доказом акту про застосування розшукової собаки кінологічного центру при ГУМВС України в м. Києві від 20.02.2016 року, оскільки складання такого акту суперечить вимогам КПК України, то воно є безпідставне, оскільки даний доказ отримано у відповідності до вимог ст.93 КПК України.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час вчинення злочину стосовно потерпілого ОСОБА_12 були узгоджені між собою та спрямовані на досягнення єдиного результату, а саме заволодінням майном потерпілого, а тому вірно кваліфіковані за попередньою змовою групою осіб.
Твердження сторони захисту про визнання всіх доказів у кримінальному провадженні недопустимими та неналежними, оскільки вони зібрані не уповноваженими на те особами, а саме двома слідчими без утворення слідчої групи, суд вважає безпідставними. Із матеріалів справи убачається, що у відповідності до вимог ст.39 КПК України досудове розслідування у даній справі керівником органу досудового розслідування доручено двом слідчим, без утворення слідчої групи. Будь-яких порушень вимог КПК у цьому колегія суддів не вбачає.

Докази, які суд поклав в основу вироку безпосередньо досліджені у суді, є допустимими, належними, достовірними, які у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в інкримінованому їм кримінальному правопорушенні, а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.
При призначенні покарання ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримано вимог ст. 65 КК України, враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, його роль у вчиненому, дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітніх дітей.
Обставин, що пом`якшує покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 судом визнано - рецидив злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримано вимог ст. 65 КК України, враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини справи, його роль у вчиненому, дані про його особу, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, не працює.
Обставин, що пом`якшує чи обтяжує покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.
Із урахуванням конкретних обставини справи, ступені тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинувачених, судом першої інстанції призначено кожному покарання, необхідне й достатнє для їх виправлення та перевиховання, а також для попередження вчинення нових злочинів у виді позбавлення волі, яке кожний повинен відбувати в ізоляції від суспільства. При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстнації про відсутність правових підстав для застосування положень ст.ст. 69,75 КК України, оскільки саме таке покарання, є законним та справедливим, а також необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів.

Разом з тим, при зарахуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строку попереднього ув`язнення, судом не враховано положення закону щодо дати набрання вироку законної сили. Згідно із положеннями ч. 1 ст. 400, ч. 2 ст. 532 КПК України, - вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, п. 2 Перехідних положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України, щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», обвинуваченим слід зарахувати один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, - з дня затримання особи по день набрання вироком законної сили.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду слід змінити в частині застосування положень ч.5 ст.72 КК України,зарахувавши строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 20 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили - із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 425 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в порядку ст.404 КПК України змінити в частині обчислення строку відбування покарання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України термін попереднього ув`язнення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 20 лютого 2016 року по день набрання вироком законної сили включно, зарахувати у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі кожному.
У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_15 Фрич