Справа № 148/2144/16-к
Провадження №11-сс/772/481/2016 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Тульчинського відділу поліції Немирівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження № 0000636 за ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Згідно матеріалів провадження, в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 17.10.2016 року до Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП у Вінницькій області надійшов рапорт від о/у Тульчинського ВП ОСОБА_11 та старшого о/у Тульчинського ВВ ОСОБА_12 про те, що ними в ході проведення оперативно-профілактичних заходів в м. Тульчині було встановлено, що за адресою АДРЕСА_1 функціонує заклад з незаконного надання гральних послуг, який відвідують значна кількість осіб, де програють грошові кошти.

По даному факту за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, 17.10.2016 року, внесено відомості в ЄРДР за № 0000636.

Ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року задоволено клопотання слідчого Тульчинського ВП Немирівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження № 0000636 за ч. 1 ст. 203-2 КК України.

Ухвала мотивована тим, що на час повторного звернення із клопотанням про арешт майна, слідчими органами встановлена особа та факти, які вказують на те, що вилученим майном розпоряджалась ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька АДРЕСА_2 , в присутності якої було вилучено вказане майно та грошові кошти, а тому судом встановлені правові підстави для накладення арешту на тимчасове вилучене майно.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 вважає ухвалу незаконною, просить її скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити в клопотанні слідчого про накладення арешту на вилучене під час обшуку 19 жовтня 2016 року майно. Посилається на те, що слідчим суддею неповно досліджені фактичні обставини справи, відповідно до ст. 172 КПК України ФОП ОСОБА_10 або його представник не були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання і не були на ньому присутні. Крім того, зазначає, що копію ухвали слідчого судді отримав із запізненням лише 21.11.2016 року. Адвокат зазначає, що відповідно до кримінального процесуального закону для арешту майна існують певні критерії, проте вилучене під час обшуку майно та грошові цінності їм не відповідають. Вказує, що ФОП ОСОБА_10 в розумінні чинного КК та КПК України не є третьою особою, на майно якої може бути накладено арешт з підстав забезпечення подальшої спеціальної конфіскації, а встановлений процесуальним законом порядок накладення арешту на майно при розгляді клопотання слідчим суддею не був дотриманий в повній мірі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, виступи в дебатах: захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_10 , який повністю підтримав апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти апеляційної скарги захисника та вважав ухвалу слідчого судді обґрунтованою, перевіривши надані судові матеріали та матеріали кримінального провадження, обсудивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпоряджання та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Крім того, відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
В ході апеляційного розгляду встановлено, що вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею були дотримані.

При постановлені ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були перевірені наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту тимчасово вилученого майна комп`ютерної техніки з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

На переконання колегії суддів слідчий суддя цілком обґрунтовано, врахувавши наявні у кримінальному провадженні підстави, дійшов вірного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, оскільки воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні та має значення для встановлення фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді і не вбачає підстав для його скасування.

Доводи апелянта про те, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на майно, є хибними.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 26 жовтня 2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Тульчинського відділу поліції Немирівського ВП ГУНП України у Вінницькій області ОСОБА_8 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно в межах кримінального провадження № 0000636 за ч. 1 ст. 203-2 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
З оригіналом вірно: