В И Р О К
іменем України
"21" грудня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження унесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0012803 від 24.08.2015 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чернореченський, Княжпогостського р-ну, Республіки Комі, українець, громадянин України, з базовою загальною середньою освітою, не одружений, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 15.04.2010 Василівським районним судом Запорізької обл., за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 69, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 роківпозбавленняволі, 17.06.2010 Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією ? частини особистого майна. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, частково приєднано покарання по вироку Васильківського районного суду Запорізької області від 15.04.2010, до відбуття 5 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини особистого майна. 04.12.2013 звільнився з Оріхівської виправної колонії № 88 Запорізької обл., умовно достроково від подальшого відбування покарання на не відбутий строк 1 рік 2 місяця 5 днів,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в :
Судом визнано доведеним, що 24.08.2015 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись неподалік буд. № 10 по бул. Праці в м. Києві, помітив, як йому на зустріч прямує раніше невідома ОСОБА_6 , на шиї якої знаходився золотий ланцюжок з кулоном. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 йдучи на зустріч ОСОБА_6 , шляхом ривка намагався зірвати золотий ланцюжок з кулоном ОСОБА_6 , однак золотий ланцюжок міцно тримався на шиї, та в ході боротьби, наніс потерпілій ОСОБА_6 один удар правою рукою, в область грудної клітини, тим самим застосував під час відкритого повторного заволодіння чужим майном насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, зірвавши з шиї золотий ланцюжок з кулоном.

Подолавши таким чином волю до опору потерпілої, ОСОБА_5 відкрито повторно заволодів майном потерпілої ОСОБА_6 , а саме золотим ланцюжком вагою 8 грам, вартістю 6400 гривень, на якому знаходився золотий кулон вагою 6 грам, вартістю 4800 гривень.

Після чого ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 11200 гривень.

Крім того, 25.08.2015 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 знаходячись неподалік буд. № 8 по вул. П. Запорожця в м. Києві, помітив, як йому на зустріч прямує раніше невідома ОСОБА_7 на шиї якої знаходився золотий ланцюжок з кулоном. В цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел направлений на відкрите повторне викрадення чужого майна та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 імітуючи розмову по мобільному телефону, дочекався доки ОСОБА_7 зрівнялася з ним ближче та шляхом ривка намагався зірвати золотий ланцюжок з кулоном ОСОБА_7 , однак зустрівши опір з боку останньої, яка міцно тримала золотий ланцюжок в руках та не відпускала його, внаслідок чого ланцюжок розірвався та випав потерпілій ОСОБА_7 під футболку, в яку остання одягнута та розпочала кричати.

Таким чином, ОСОБА_5 намагався відкрито повторно заволодіти майном потерпілої ОСОБА_7 , а саме золотим ланцюжком вартістю 8772 гривень, на якому знаходився золотий кулон вартістю 1500 гривень, однак з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, з місця вчинення злочину втік але в подальшому був затриманий.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Так, допитаний, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив суду, що свою вину не визнає у повному обсязі, а дії слідства відносно нього взагалі вважає своїм незаконним переслідуванням, а справу сфабрикованою.

Зауважив, що до м. Києва приїхав у пошуках роботи. 24.08.2015 року він знаходився за межами міста Києва. Щодо події, 25.08.2015 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, він знаходячись по вул. П. Запорожця в м. Києві, помітив, що до нього наближаються якісь особи та злякавшись почав тікати. В подальшому, його було затримано працівниками поліції.

Вказані показання обвинуваченого суд визнає допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України та належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, щодо показань в частині перебігу подій, які мали місце, у тому числі наявності, або ж відсутності у його діях складу злочинів, підстав та способу їх вчинення, то суд вважає за необхідне надати їм оцінку після аналізу усіх доказів у провадженні в сукупності.

Адже, згідно положень ст. 22 КПК України , кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом . Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зокрема, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_6 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його, часу, місця, способу вчинення, зокрема зазначила, що дійсно 24.08.2015 року, приблизно о 15 годині 45 хвилин, вона знаходячись неподалік буд. № 10 по бул. Праці в м. Києві, на її шиї знаходився золотий ланцюжок з кулоном. В цей час їй на зустріч йшов невідомий їй чоловік, як згодом їй стало відомо це був ОСОБА_5 . Підійшовши до неї він ривком намагався зірвати золотий ланцюжок з кулоном, однак золотий ланцюжок міцно тримався на шиї, та в ході боротьби, наніс їй один удар правою рукою, в область грудної клітинита зірвав з шиї золотий ланцюжок з кулоном. Після чого ОСОБА_5 почав тікати з її майном. При цьому, потерпіла зауважила, що добре розгледіла нападника та саме ОСОБА_5 вчинив данні злочинні дії що до неї.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Крім того, будучи допитаною з дотриманням правил, передбачених частиною другою, третьою, п`ятою-чотирнадцятою статті 352 КПК України, у судовому засіданні та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання потерпіла ОСОБА_7 надала суду показання в яких підтвердила викладені в обвинувальному акті обставини вчинення кримінального правопорушення в частині його, часу, місця, способу вчинення, зокрема зазначила, що дійсно 25.08.2015 року, приблизно о 16 годині 10 хвилин, вона знаходячись неподалік буд. № 8 по вул. П. Запорожця в м. Києві, на її шиї знаходився золотий ланцюжок з кулоном. В цей час їй на зустріч йшов невідомий їй чоловік, як згодом їй стало відомо це був ОСОБА_5 . Підійшовши до неї він ривком намагався зірвати золотий ланцюжок з кулоном, вона почала міцно тримати золотий ланцюжок в руках та не відпускала його, внаслідок чого ланцюжок розірвався та випав їй під футболку та вона розпочала кричати. Після чого ОСОБА_5 почав тікати та в подальшому був затриманий. При цьому, потерпіла зауважила, що добре розгледіла нападника та саме ОСОБА_5 вчинив данні злочинні дії що до неї.

Вказані показання потерпілої суд визнає належними оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

Тобто, цими показаннями, які є процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК України, підтверджується час, місце та спосіб вчинення даного кримінального правопорушення.

Обставин регламентованих ст. 87 КПК України вході судового розгляду встановлено не було.
В свою чергу, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомостей, судовим слідством було встановлено наступне.

Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 24.08.2015 року складеного ст. слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 в присутності понятих в період часу з 16 год. 10 хв. по 17 год. 00 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 24.08.2015 року складеного ст.слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_8 в присутності понятих в період часу з 18 год. 20 хв. по 18 год. 50 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 25.08.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_9 в присутності понятих в період часу з 17 год. 15 хв. по 17 год. 30 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Протоколом огляду місця події з долученою фото таблицею до нього від 25.08.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_9 в присутності понятих в період часу з 17 год. 50 хв. по 18год. 00 хв. підтверджується місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 234, 237 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тож вказаний документ суд визнає належним і допустимим доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто він прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

З протоколу огляду вилучених предметів від 24.08.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 за участю потерпілої ОСОБА_6 в період часу з 21 год. 20 хв. по 21 год. 35 хв. слідує, що потерпіла пояснила, що вилучена протоколом огляду місця події від 24.08.2015 за адресою: м.Київ, вул..Верховної Ради, 26-Б частина металевого ланцюжка жовтого кольору належить саме їй та зазначена, що це частина золотого ланцюжка який був зірваний у неї з шиї.

Тобто, даний доказ підтверджує показання потерпілої надані в ході судового розгляду, дані відображені у протоколі огляду місця події.

З протоколу огляду вилучених предметів від 25.08.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 за участю потерпілої ОСОБА_7 в період часу з 19 год. 20 хв. по 19 год. 40 хв. слідує, що потерпіла пояснила, що вилучений розірваний металевий ланцюжок жовтого кольору з кулоном жовтого кольору належить саме їй та зазначена, що саме цими предметами намагався заволодіти нападник 25.08.2015 року по вул. П.Запорожця, 8 в м. Києві.

Тобто, даний доказ підтверджує показання потерпілої надані в ході судового розгляду, дані відображені у протоколі огляду місця події.

Порушень вимог ст.ст. 104-106, 223, 240 КПК України судом не встановлено та сторонами не доведено, тож вказаний документ суд визнає належним і допустимим доказам, оскільки останній відповідає вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто він прямо і непрямо підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то обставини вчинення кримінального правопорушення та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання та фото таблиці до нього від 25.08.2015 року складеного слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_10 за участю потерпілої ОСОБА_6 в період часу з 20 год. 40 хв. по 21 год. 00 хв. слідує, що потерпіла прямо вказала на ОСОБА_5 , як на особу яка вчинила злочинні дії.

При цьому, суд враховує, що даний протокол було підписано обвинуваченим без будь-яких зауважень та доповнень.

Що стосується інших письмових доказів, то вони здобуті за участю осіб, від допиту яких сторона обвинувачення відмовилась. Тобто, данні докази не можуть бути перевірені та мають бути визнані недопустими.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Тож суд, враховуючи вищевикладені докази, які були надані суду у ході розгляду провадження та визнанні належними і допустимими, вважає висловлені стороною захисту доводи та докази в частині перебігу подій зі слів обвинуваченого, враховуючи зокрема надані показання потерпілим, відомості, які містяться у протоколах, сумнівними з вищезазначених у судовому рішенні підстав, тобто такі показання за своєю суттю в цій частині є сумнівними, а наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, SeriesA заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року).

При цьому, суд в черговий раз наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, за обставин, встановлених судом.

Тож, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого, вчинений повторно та за ч. 3 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, адже він своїми умисними діями вчинив не закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно (грабіж).

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину не визнав, надав показання, які в ході судового слідства не підтвердилися, та визнані такими, що не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, в ході судового розгляду вибачення у потерпілого не просив, критично свої дії не оцінив, що в своїй сукупності свідчить про те, що він не розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро не кається, дійсно не бажає виправити ситуацію, що склалася з його вини.
Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, стан здоров`я, задовільну характеристу за місцем реєстрації, спосіб життя (не працює, раніше судимий, не одружений); позицію потерпілих у справі, щодо необхідної міри покарання та відсутність претензій матеріального характеру; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті 186 КК України у виді позбавлення волі, з призначенням остаточного покарання на підставі ст. 70 даного Кодексу.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, характер вчинення злочину, його спосіб, позицію потерпілої, які вказують в своїй сукупності, у даному конкретному випадку, на те, що тяжкість вчиненого ним злочину та його особа з іншими вищезазначеними обставинами встановленими у цьому провадженні не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання чи за допомогою призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом враховуючи відсутність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі у межах санкції ст. 186 КК України, є достатньою для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень)

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому у вигляді утримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставіч. 5 ст. 72 КК України суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому термін його попереднього ув`язнення, а саме з 25.08.2015 року по 21.12.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положен ьст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, згідно даних обвинувального акту, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

з а с у д и в :
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України та призначити покарання:

?за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяці позбавлення волі;

? за ч. 2ст. 186 КК України - 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

На підставіч. 5 ст. 72 КК Українизарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 25.08.2015 року по 21.12.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Речові докази що переданні на збереження потерпілим залишити в користуванні останніх.

Вирок може бути оскаржено протягом 30 днів з дня проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва.
Копію судового рішення негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, іншим учасникам судового провадження та не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С у д д я: ОСОБА_1