Справа № 357/92/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/408/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 20 11.04.2017

УХВАЛА
іменем України
11 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2013 року ОСОБА_7 засуджено за ст. ст. 185 ч. 2, 190 ч. 2, 357 ч.1, 187 ч. 1, 70, 71 КК України до 8 років 19 днів позбавлення волі.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2014 року вказаний вирок було змінено в частині призначеного покарання на 7 років 19 днів позбавлення волі.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23.02.2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 в строк покарання попереднє ув`язнення з 19.06.2012 року по 11.06.2014 року. Початок строку відбуття покарання 19.06.2012 року, кінець строку відбування покарання - 15.07.2017 року.
02 січня 2017 року засуджений ОСОБА_7 звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Київа від 28.11.2013 року.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 .
Не погоджуючись з даною ухвалою, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить застосувати до нього ст. 81 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення не врахував його характеристику.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого, який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким» мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно ч. 1 ст. 50 КК України та ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу.
Призначене особі покарання у виді позбавлення волі, яке відбувається особою у кримінально-виконавчій установі закритого типу (виправній колонії) має на меті виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим.
Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.
Згідно ч. 2, п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України та п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване лише після повного, всебічного вивчення даних про особу засудженого та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з характеристики, наданої 07.02.2017 року Білоцерківською ВК № 35, ОСОБА_7 , відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі в Бучанській виправній колонії № 85 характеризувався негативно, мав 9 стягнень, одне з яких не знято та не погашено у встановленому законом порядку. Заохочень не мав. В Білоцерківській виправній колонії № 35 відбуває покарання з 12.11.2015 року, характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок установи, має 3 заохочення. За допущені порушення установленого порядку відбування покарання мав 1 стягнення, яке було погашено в встановленому законом строки. Працевлаштований в їдальню установи робітником, відношення до роботи добре. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Утримує в чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
Суд першої інстанції зазначив, що вказане дає підстави вважати, засуджений ОСОБА_7 не довів в судовому засіданні своєї сумлінної поведінки під час відбуття покарання. При цьому суд також врахував, що засуджений ОСОБА_7 двічі звільнявся від покарання умовно-достроково: 22.02.2008 року та 05.08.2011 року, але саме в період невідбутої частини покарання знову скоював нові злочини.

За таких обставин суд першої інстанції не знайшов підстав для задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування невідбутої частини строку покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Київа від 28.11.2013 року.
При прийняття такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.
В зв`язку з наведеним, висновки суду першої інстанції про неможливість застосування до засудженого ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, колегія суддів вважає правильними та такими, що підтверджуються матеріалами провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування та постановлення нової ухвали відсутні, а тому в задоволенні апеляційної скарги засудженого необхідно відмовити, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2017 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Головуючий
Судді: