Дата документу Справа № 332/4370/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/456/17
Єдиний унікальний № 332/4370/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 156 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0003052 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новодонецьк Добропільського району Донецької області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який мешкає в АДРЕСА_2 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою процесуального прокурора у кримінальному провадженні на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі процесуальний прокурор зазначає, що своє рішення про повернення обвинувального акту суд першої інстанції мотивував тим, що в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у ньому відсутня правова кваліфікація дій ОСОБА_6 щодо спричинення останнім малолітній ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень.

Вказані висновки суду є необґрунтованим, оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КК України в обвинувальному акті має міститись виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, в обвинувальному акті зазначено умисел та мотив вчиненого ОСОБА_10 злочину, а саме: «з метою реалізації своїх дій, вирішив задовольнити свою статеву пристрасть шляхом вчинення з нею розпусних дій».

Більше того, обвинувальний акт був складений відповідно до ст. 291 КПК України, а саме: був складений слідчим та затверджений прокурором (ч. 1 ст. 291 КПК України), зазначено найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер (п. 1 ч. 2 ст. 291 КПК України), зазначено анкетні відомості обвинуваченого (п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України), анкетні відомості потерпілого (п. З ч. 2 ст. 291 КПК України), прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора (п. 4 ч. 2 ст. 291 КПК України), викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України), зазначені обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання (п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України), вказано дату та місце складення та затвердження обвинувального акта (п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України).

У відповідності до ч. 3 ст. 291 КПК України обвинувальний акт підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив, а також у відповідності до ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акту долучено реєстр матеріалів досудового розслідування та розписки про отримання обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Крім цього, під час підготовчого судового засідання головуючою суддею у супереч вимогам ст. 314 КПК України суддя почала з`ясовувати у захисника обвинуваченого, чи погоджується останній з кваліфікацією дій ОСОБА_6 та після чого суддя дійшла до самостійного висновку щодо некоректного пред`явлення обвинувачення.

Надалі, у порушення діючого кримінального-процесуального законодавства суддя з захисником посилаючись на постанову Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30.05.2008 року почали самостійно кваліфікувати дії обвинуваченого. Вважаю, що суд на стадії підготовчого судового засідання, не повинен виходити за рамки вимог ст. 314 КПК України, так як, згідно ст. 368 КПК України питання щодо діяння обвинуваченим складу кримінального правопорушення вирішується судом при ухваленні вироку.

Просить ухвалу суду скасувати та винести нову ухвалу, якою призначити підготовче судове засідання у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисника та обвинуваченого, які підтримали ухвалу суду; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга процесуального прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, повернуто прокурору, яку такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Згідно зі змістом судового рішення, до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за наслідками перевірки якого судом встановлено, що своїми умисними протиправними діями останній спричинив малолітній ОСОБА_9 крововиливи напередодні піхви, які згідно висновків судмедексперта відносяться до легких тілесних ушкоджень.

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.

Згідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті має зокрема, міститься виклад фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими та правова кваліфікація кримінального правопорушення.
Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови Верховного Суду України № 5 від 30-05.2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», розпусні дії щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку, можуть відбуватися як за її згодою, так і з застосуванням до неї фізичної сили з метою примушення її до вчинення певних дій сексуального характеру. Якщо розпусним діям передували або вони супроводжувалися нанесенням побоїв чи мордуванням, тілесними ушкодженнями або погрозою вбивством, вчинене слід кваліфікувати за сукупністю злочинів, передбачених статтею 156 і статтями 125, 126, 121, 122 чи 129 КК.

Аналіз ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення. При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що органи досудового розслідування не врахували, що формулювання обвинувачення та формула обвинувачення не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, оскільки обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 також спричинив умисними діями малолітній ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження, але це не знайшло відображення, як при формулюванні обвинувачення, так і в формулі обвинувачення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що районний суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу процесуального прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 січня 2017 року, якою повернуто прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України, без зміни.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: