АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11кп/790/538/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа №639/8717/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.82 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 про відмову у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, -

В С Т А Н О В И Л А:

Зазначеною ухвалою стосовно засудженого

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с.Шатівка Лозівського району Харківської
області, українця, судимого 04 травня 2007 року
Лозівським міськрайонним судом Харківської області за
ч.4 ст.152 КК України до 13 років позбавлення волі, -
відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ухвали, суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки він не став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, посилаючись на те, що вона, на його думку, є незаконною та необґрунтованою, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та замінити невідбуту частину покарання більш м`яким.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом при відмові у клопотанні враховано тільки значний строк невідбутого покарання, 3 стягнення та задовільну характеристику, однак не в повному обсязі враховані пояснення засудженого та представника колонії, ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, тривалу відсутність стягнень.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника, який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 06 січня 2007 року, за час тримання в Харківському слідчому ізоляторі стягнень та заохочень не мав. З 16 серпня 2007 року відбував покарання у Диканівській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№12), де мав 5 заохочень та 1 стягнення.

У Холодногірській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18) ОСОБА_8 відбуває покарання з 16 квітня 2015 року за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2007 року, яким ОСОБА_8 був засуджений за ч.4 ст.152 КК України до 13 років позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 28 січня 2016 року, на підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_8 у строк покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 травня 2007 року, строк попереднього ув`язнення з 03 січня 2007 року по 19 липня 2007 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно характеристики на ОСОБА_8 , виданої начальником Холодногірської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№18) від 05 грудня 2016 року, за час відбування покарання він характеризується посередньо, має 2 стягнення, заохочень не має, працює у бригаді прибиральників території установи. Бере участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Духовне відродження». По відношенню до персоналу ввічливий, але потребує контролю за своєю поведінкою. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Підтримує родинні стосунки. Вину у вчиненому злочині визнав. Позову не має (а.с.12-13).

Крім того, засудженому ОСОБА_8 рішеннями комісії:

-від 24 липня 2013 року було відмовлено у застосуванні до нього вимог ст.100 КВК України;

-від 06 вересня 2015 року було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким, як особі, яка не стала на шлях виправлення;

-від 24 липня 2016 року було відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як особі, яка не довела свого виправлення (а.с.12).

Як вбачається із характеристики та пояснень, наданих засудженим та представником колонії в суді першої інстанції, неможливо зробити висновок, що засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, а саме, що його зразкова поведінка та сумлінне відношення до виконання обов`язків в період відбування покарання свідчить про успіхи в процесі виправлення та можливість ефективного його продовження при застосуванні до нього більш м`якого виду покарання.

Визнання вини засудженим ОСОБА_8 , позитивне ставлення ним до праці та навчання, додержання вимог режиму, тривала відсутність стягнень, хоча і заслуговують на увагу, але само по собі не є підставами вважати, що засуджений став на шлях виправлення та до нього може бути застосована заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано врахував задовільну характеристику засудженого ОСОБА_8 , наявність 5 заохочень та 3 стягнень, ставлення до праці, вчинення умисного особливого тяжкого злочину, а саме ч.4 ст.152 КК України, значний строк невідбутого покарання більше 2 років, та дійшов правильного висновку про те, що засуджений під час відбування не довів свого повного виправлення зразковою поведінкою та сумлінним відношенням до виконання обов`язків, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, по справі не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.82 КК України, ст.ст.404, 405, 407, 419, ч.5 ст.539 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 грудня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, що тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий
Судді: