Справа № 357/8137/14-к
У Х В А Л А
15 лютого 2016 року Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майора міліції ОСОБА_4 про відмову у залученні як потерпілого від 31.12.2015 року по кримінальному провадженні № 0000053 від 13.02.2013 року, порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :
11.02.2016 року до Білоцерківського міськрайонного суду надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову про відмову у залучення як потерпілого. В скарзі зазначено що старшим слідчим Білоцерківського ВИ ГУНИ в Київській області майором поліції ОСОБА_4 здійснюється досудове розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 13.02.2013 року по факту дачі завідомо неправдивих показів свідком ОСОБА_5 08 лютого 2016 року скаржник отримав простою кореспонденцією постанову від 31 грудня 2015 року винесену старшим слідчим Білоцерківського ВИ ГУНИ в Київській області майор поліції ОСОБА_4 , якою відмовлено в задоволенні клопотання про залучення ОСОБА_3 як потерпілого у цьому провадженні на підставі ч. 5 ст. 55, 110 КПК України. Скаржник вважає цю постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки згідно зі згаданою в постанові нормою слідчий виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява про залучення ОСОБА_3 як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у ч. 1 ст. 55 КПК України, тому ОСОБА_3 не може бути визнаний потерпілим в даному кримінальному провадженні. Свідок ОСОБА_6 під відеозапис на очній ставці сказав, що 22.08 2003 року о 20-00год. ОСОБА_3 був оперативним черговим по лінійному відділу міліції. Також дав покази, що після його затримання доставили через 10 хв. потерпілого ОСОБА_7 і що ОСОБА_3 без оформлення належних документів помістив у кімнату для затриманих. Також дав покази, що затриманий ОСОБА_7 був знятий з потягу і коли висловлював незадоволення затримання ОСОБА_3 як черговий зайшов у кімнату для затриманих і гумовим кійком ПР-73 вдарив ОСОБА_7 по переносиці у якого зі слів свідка пішла кров, він упав на підлогу. Після цього зайшло в клітку двоє невстановлених працівників міліції і почали бити ОСОБА_7 в різні частини тіла гумовими кійками та ногами. Куди били і в які частини тіла він не бачив так як пояснив що відвернувся і його вивели з кімнати для затриманих. Після очної ставки між ОСОБА_3 і основним свідком ОСОБА_8 було затримано на три доби Печерським судом м. Києва і було винесено постанову тримання під вартою на два місяці. Під час перших двадцяти днів затримання в період слідчих дій вияснилось, що 22.08.2003 року ОСОБА_3 не був на чергуванні, у мене був вихідний.22.08.2003 року о 08-00 год. мене змінив новий черговий капітан ОСОБА_9 . Незважаючи на такі дані ( всі графіки чергувань, рапорти про здачу зброї, рапорти про передачу чергування, належним чином завірені печатками,які були надання слідчому) слідчий Генеральної прокуратури ОСОБА_10 знову подав подання з неправдивими даними до Печерського суду м. Київ на продовження санкції до 4-х місяців тримання під вартою. В поданні було сказано, що ОСОБА_3 був оперативним черговим Лінійного відділу на ст.. Фастів , хоча згідно документів і опитаних свідків ОСОБА_3 не був на роботі 22 серпня 2003 року, був у селі Житомирська обл. Попільнянський р-н с. Турбівка, де разом з сусідами та родичами копав картоплю у батьків. Багато свідків було допитано, які підтвердили, що ОСОБА_3 разом з сім`єю перебував в селі. Також санкцію було продовжено до шести місяців тримання під вартою Печерським судом м. Києва по таким же самим неправдивим даним за поданням слідчого ГПУ ОСОБА_10 , що ОСОБА_11 був на робочому місці 22.08.2003 року. Генеральна прокуратура України постійно подавала неправдиві дані про перебування на робочому місці 22 серпня 2003 року і до апеляційного суду м. Київ, і ОСОБА_3 продовжили термін тримання під вартою до дев`яти місяців. При продовженні терміну тримання під вартою до 12 місяців Верховним судом України 23 вересня 2009 року в поданні ГПУ було відмовлено. Кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_3 була передана для розгляду до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.2 ст.365, ч.З ст. 364 КК Украни. Судове слідство тривало 11 місяців. Потім в судовому засіданні генеральною прокуратурою в кімнаті для затриманих ОСОБА_3 було вручено нове обвинувачення за ст.. 121 ч.2 КК України, що скаржник не будучи оперативним черговим зайшов в кімнату до затриманих і вдарив один раз гумовим кійком потерпілого ОСОБА_7 . Під час судового слідства ГПУ сама зняла з ОСОБА_3 звинувачення за ст.. 121 ч.2 КК України перекваліфікувавши на ст.. 365 ч. 2 КК України, за якою Білоцерківський міськрайонний суд Київської області засудив до п`яти років позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили, пройшов апеляційну та касаційну інстанції. За зразкову поведінку 02 листопада 2012 року ОСОБА_3 був звільнений умовно достроково з Домницького виправного центру Минського району Чернігівської області. 15 листопада 2012 року ОСОБА_3 знову було заарештовано в залі Печерського суду м. Києва і знову було пред`явлено звинувачення за ст.. 121 ч.2 КК України повторно. Причиною арешту були скарги потерпілої ОСОБА_12 , матері померлого ОСОБА_7 .. Основний свідок ОСОБА_5 після звільнення ОСОБА_3 змінив покази і вказав, що ОСОБА_3 бив в кімнаті для затриманих вищевказаного затриманого ОСОБА_7 ногами по голові. По даній справі скаржника повторно визнано винним вироком судді Києво-Світошинського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_13 лише на зміні показів одного свідка ОСОБА_5 скаржника було засуджено повторно за тей самий злочин та винесено вирок: десять років позбавлення волі, строк відбуття покарання рахувати з 15 листопада 2012 року. Апеляційним судом Київської області 27 листопада 2013 року звільнив ОСОБА_3 від відбуття покарання на підставі ст..49, 106 КК України у зв`язку із закінченим строків давності. Покази свідка ОСОБА_5 відрізняються від показів великої кількості свідків, яких було допитано під час розгляду справи і які вказували що ОСОБА_3 був відсутній в черговій частині о 20-00 год. 22.08.2003 року.Під час проведення досудового слідства і судового свідок ОСОБА_5 неодноразово змінював свої покази, щодо обставин перебування в камері затриманих та обставин самого побиття невідомого хлопця. Обвинувачёння базувалося на показах свідка ОСОБА_5 , свідчення якого неодноразово змінювалися та повністю протилежні свідченням великої кількості людей, що безпосередньо знаходилися в приміщенні лінійного відділення на ст. Фастів. На підставі неправдивих ( мінливих та суперечливих) показів свідка ОСОБА_5 скаржника засуджено до реального позбавлення волі. ОСОБА_3 будучим пенсіонером, маючи неповнолітню дитину, з позитивними характеристиками, з постійним місцем проживання був позбавлений волі на п`ять років. Після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 постійно лікується, витрачає великі кошти на ліки, постійно проходить обстеження, та не можу працевлаштуватися тому що має судимість. Дії ОСОБА_6 находяться в прямому причинно- наслідковому зв`язку з перерахованими вище обставинами та спричиненнням мені моральної та матеріальної шкоди, покази ОСОБА_5 покладені в основу обвинувального вироку по кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_3 . Встановлення факту вчинення кримінального правопорушення свідком ОСОБА_5 може стати підставою для скасування обвинувального вироку відносно ОСОБА_3 , який постановлено виключно на його показах. Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 24 листопада 2015 року зобов`язано старшого слідчого Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_4 прийняти вмотивоване рішення по поданій ОСОБА_3 заяві про визнання потерпілим. Ухвала Білоцерківського міськрайонного суду є обов`язковою для виконання слідчим, однак слідчий навмисне неодноразово порушив вимоги КПК України та не виконував вимоги слідчих суддів.

Скаржник просить скасувати постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_4 від 31 грудня 2015 року та залучити його як потерпілого у кримінальному провадженні №0000053 від 13.02.2013 року.

В судовому засіданні скаржник скаргу уточнив та просив суд скасувати постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області майора поліції ОСОБА_4 від 31 грудня 2015 року, зазначив, що 08 лютого 2016 року він отримав простою кореспонденцією постанову від 31 грудня 2015 року, винесену старшим слідчим Білоцерківського ВИ ГУНИ в Київській області майором поліції ОСОБА_4 , якою відмовлено в задоволенні клопотання про залучення його як потерпілого у цьому провадженні.

Ст. слідчий ОСОБА_4 та прокурор до суду не з`явилися. Про день та час розгляду справи в суді були належним чином повідомлені. Причину неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши скаржника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження від 13.02.2013 року по кримінальному провадженні № 0000053, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав. 31.12.2015 року старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області майором поліції ОСОБА_4 була винесена постанова про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю події кримінального правопорушення. Постановою заступника керівника Білоцерківської місцевої прокуратури ОСОБА_14 постанова старшого слідчого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження була скасована. У мотивувальній частині постанови про відмову у залученні як потерпілого від 31.12.2016 року слідчий зазначає, що «…у даному випадку відсутня подія злочину…». З даною позицією слідчого суд не погоджується, оскільки на разі триває досудове розслідування по даному кримінальному провадженню і даний висновок слідчого є передчасним. Тому суд вважає, що дана постанова підлягає до скасування. Разом з тим, суд вважає за необхідне зобов`язати слідчого ОСОБА_4 винести вмотивовану постанову по заяві ОСОБА_3 про визнання його потерпілим або про відмову у визнані потерпілим.

Разом з тим, суд вважає, що скаржник надав до суду підтвердження того, що не пропустив строк звернення до суду із скаргою, оскільки в матеріалах скарги міститься копія конверту із зазначенням вихідної дати кореспонденції 25.01.2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 305 КПК України подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування не зупиняє виконання рішення чи дію слідчого, прокурора.

Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-307 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :
Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майора міліції ОСОБА_4 про відмову у залученні як потерпілого від 31.12.2015 року по кримінальному провадженні № 0000053 від 13.02.2013 року, порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 ч. 2 КК України задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майора міліції ОСОБА_4 про відмову у залученні як потерпілого від 31.12.2015 року по кримінальному провадженні № 0000053 від 13.02.2013 року, порушеного за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 384 ч. 2 КК України та зобов`язати старшого слідчого Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області майора міліції ОСОБА_4 прийняти вмотивоване рішення по заяві ОСОБА_3 про визнання потерпілим.

Ухвала оскарження не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1