АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/1065/2017 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 187 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , громадянина Республіки Молдова, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дрокія Республіки Молдова, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 20 червня 2013 року Приморським районним судом м. Одеса за ч. 1

ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років і на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,

за участю: прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2013 року і остаточне покарання ОСОБА_6 призначено у виді позбавлення волі на строк 7 років 7 місяців з конфіскацією майна.

Цим же вироком ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць.

Судом вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановлено судом у вироку, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 03 лютого 2014 року, приблизно о 06 год. 15 хв., перебуваючи по пров. Коломийському, 5/2 в м. Києві, вступили у злочинну змову на вчинення розбійного нападу, реалізуючи яку, підійшли до потерпілого ОСОБА_10 , який проходив між третім і четвертим під`їздами будинку АДРЕСА_3 , та стали погрожувати йому застосуванням зброї, висунувши при цьому вимогу передати особисті речі. На відмову ОСОБА_10 віддати речі, ОСОБА_9 здійснив декілька пострілів з револьверу моделі «Trooper.2.5», ОСОБА_6 почав бити потерпілого пневматичним пістолетом моделі «МР-654К», завдавши ОСОБА_10 легкі тілесні ушкодження. Злякавшись за своє життя, ОСОБА_10 віддав обвинуваченим гроші в сумі 100 гривень і 500 російських рублів, що згідно з курсом НБУ становить 113 грн. 60 коп. Далі ОСОБА_6 та ОСОБА_9 з місця скоєння злочину зникли, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 213 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі обвинучений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність його винуватості у вчиненні злочину та правильність юридичної кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 187 КК України, вказує на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості, а тому просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року та призначити йому більш м`яке покарання, передбачене ч. 2 ст. 187 КК України.

За доводами апеляційної скарги обвинувачений вважає, що судом при призначенні покарання не були враховані наявні у нього тяжкі захворювання, у зв`язку з чим стан його здоров`я, зокрема під час утримання в Київському СІЗО, стрімко погіршується, і зазначене відповідно до ч. 2 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Іншими учасниками судового розгляду апеляційні скарги на вирок, постановлений стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , не подані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили зменшити ОСОБА_6 розмір покарання у виді позбавлення волі до мінімально можливого, а захисник ще і вказав на наявність підстав для застосування ст. 69 КК України, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Вирок суду в частині засудження ОСОБА_9 ніким не оскаржується, отже не є предметом апеляційної перевірки.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними в ньому доказами, яким суд дав належну оцінку і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. А тому колегія суддів не перевіряє їх відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, є вірною.

Що стосується покарання, то на думку колегії суддів, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з дотриманням положень ст. 71 КК України, і висновки суду в цій частині у вироку є вмотивованими.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, згідно з вимогами ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як убачається з кримінального провадження та слідує з вироку, обираючи ОСОБА_6 вид та розмір покарання, суд першої інстанції, окрім ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким, врахував щиросердне каяття обвинуваченого, що визнав обставиною, яка пом`якшує покарання, рецидив злочинів - як обставину, яка його обтяжує, стан здоров`я ОСОБА_6 , зокрема наявні у нього хронічні хвороби, а також прийняв до уваги дані про особу винуватого, котрий раніше судимий і вчинив новий злочини в період іспитового строку, визначеного попереднім вироком, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Зваживши сукупність усіх обставин, застосовуючи принцип індивідуалізації покарання, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 основного покарання у виді позбавлення волі у розмірі, наближеному до мінімального, передбаченого санкцією інкримінованого йому злочину, із застосуванням додаткового покарання у виді конфіскації майна.

В той же час, врахувавши, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 20 червня 2013 року, суд на законних підставах, у відповідності до вимог ст. 71 КК України остаточне покарання визначив обвинуваченому більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, фактично збільшивши розмір покарання у виді позбавлення волі, призначеного за вчинений ним розбійний напад, лише на один місяць.

Отже всі обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, в тому числі і стан його здоров`я, який за наявною в провадженні інформацією погіршився під час перебування ОСОБА_6 в умовах слідчого ізолятора, при призначенні покарання були враховані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого та захисника про наявність підстав для визнання додатковою обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, тяжкого стану здоров`я ОСОБА_6 і, з огляду на таке, для застосування ст. 69 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими. При цьому дані щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, наявності у нього ряду хвороб і необхідності додаткового медичного обстеження не є в даному випадку підставою для пом`якшення покарання, до того ж доказів про те, що ОСОБА_6 на даний час хворіє на тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання у виді позбавлення волі, стороною захисту не надано.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення ОСОБА_6 покарання шляхом зменшення розміру покарання у виді позбавлення волі до мінімального, в тому числі й із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових злочинів, тобто саме за таких умов буде досягнута мета покарання.

Оскільки переконливих аргументів щодо суворості призначеного покарання обвинувачений в апеляційній скарзі не навів, колегія суддів, не встановивши істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовляє.

З огляду на те, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у разі засудження особи до позбавлення волі їй зараховується строк попереднього ув`язнення, застосованого в межах того самого кримінального правопорушення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, враховуючи, що вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зарахувати

як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_9 в строк покарання час попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 15 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року включно за правилами ч. 5 ст. 72 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_9 без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_6 в межах цього кримінального провадження з

15 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання час попереднього ув`язнення ОСОБА_9 в межах цього кримінального провадження з

15 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4