АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 214/6764/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/369/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 червня 2017 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003245 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, не працюючого не одруженого, раніше неодноразово судимого:, останній раз:

15.01.2014 року Коростишевським р/с Житомирської області за ст. ст. 304 ч.1, 185 ч.3, 70 ч.1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільнився 05.11.2015 року умовно достроково строком на 10 місяців 22 дні, що мешкає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 15 , ч.2 ст. 186 КК України.

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_6

захисник обвинуваченого , адвокат - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити йому покарання із застосування положень ст. 69 КК України.

За обставин, встановлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше судимим, знаходячись на свободі, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, маючи не погашену, в установленому законом порядку судимість, вчинив злочин проти власності.

Так, ОСОБА_6 , діючи повторно, 08.11.2016 року приблизно о 10 годині 15 хвилин, знаходячись біля 1 під`їзду будинку № 39 по пр. Миру в Саксаганського району м. Кривого Рогу, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, відкрито шляхом ривку, викрав з руки потерпілої ОСОБА_10 належну їй жіночу сумку червоного кольору, вартістю 249,50 грн., в якій знаходились грошові кошти у сумі 150 грн., мобільний телефон марки «Леново А 369І» вартістю 800 грн. Після скоєння злочину намагався втекти з місця вчинення злочину, однак не зміг, так як був затриманий громадянами, таким чином міг спричинити потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на загальну суму 1199,50 грн.

Вищезазначені дії обвинуваченого ОСОБА_6 були кваліфіковані у межах досудового розслідування за ст. ст. 15 ч.3, 186 ч. 2 КК України за ознаками незакінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), який не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, не вчинивши усіх дій, який вважав б необхідними для доведення злочину до кінця, вчинено повторно, з чим погодився суд першої інстанції в оскаржуваному вироку.

За вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ст. ст. 15 ч.3, 186 ч.2 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з 11 листопада 2016 року.

Зарахувати у строк покарання, призначеного за даним вироком, строк попереднього ув`язнення з 11 листопада 2016 року по день набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Питання з речовими доказами вирішено.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги та доповненні до неї ОСОБА_6 зазначає, що він, суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував такі обставини, які значно пом`якшують ступінь ого провини, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, усунення заподіяної шкоди, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих обставин, а також наявність на його утриманні старенької матері-інваліда, яка потребує його повсякденної допомоги. Крім того, в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що злочину він не скоював, взяв на себе провину в його вчиненні за умови, що йому буде призначено покарання із застосування ст. 69 КК України. Також, апелянт зазначає, що судом першої інстанції під час розгляду провадження за його обвинуваченням було допущено неповноту судового розгляду, а саме не було допитано свідка, хлопця, який знайшов його, ОСОБА_6 в кущах де він лежав без тями і не міг скоїти злочин. Папери, які йому давали підписувати він підписав не читаючи. Так як погано бачить без окулярів, захисника йому надано також не було.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу учасниками судового провадження подані не були.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді провадження прокурор заперечував проти апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та вважав вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим; обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно технічного запису судового засідання, журналу судового засідання та вироку суду, обвинувачений ОСОБА_11 при розгляді кримінального провадження, у присутності свого захисника ОСОБА_9 , повністю визнав себе винним у скоєному кримінальному правопорушенні і не оспорював фактичні обставини провадження та кваліфікацію його дій.

Із наявного в матеріалах провадження технічного запису судового засідання та журналу судового засідання від 16 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_11 були роз`яснені положення та наслідки застосування ст. 349 КПК України, зокрема, і те, що в разі не дослідження судом доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, і останній дав свою згоду на розгляд кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом було з`ясовано, чи правильно він розуміє зміст обставин провадження, чи не має сумнівів в добровільності його позиції.

Як на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого, потерпілу, свідка ОСОБА_12 і за згодою всіх учасників судового розгляду визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.

У зв`язку із зазначеним, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 , викладені у його апеляційній скарзі, щодо неповноти судового розгляду, та непричетності останнього до скоєного злочину, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не підлягають розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, то колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, з дотриманням вимог ст. 65 КК України, взяв до уваги обставини, що підлягають врахуванню, а саме ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, характеристику особи обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем своєї попередньої роботи, зазначені у вироку пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також враховуючи той факт, що ОСОБА_11 вчинив злочин, одразу після спливу строку умовно-дострокового звільнення, колегії суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 мінімальне покарання, передбачене ч.2ст.186 КК України покарання, яке є справедливим за видом та розміром, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування та судового розгляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не допущено.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_11 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003245 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст. 15, ч.2 ст.186 КК України - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області:

_____________ ______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3