Справа № 379/2/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.08.2017 року Таращанський районний суд Київської області
в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника: ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні, призначеного ухвалою від 17 липня 2017 року, в залі судового засідання Таращанського районного суду Київської області матеріали кримінального провадження № 0000471, обвинувальний акт по якому надійшов 06 липня 2017 року від прокуратури Київської області стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Піщаниця Овруцького району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, з повною вищою освітою, раніше не судимого, за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України , -
ВСТАНОВИВ:

06 липня 2017 року до Таращанського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Відповідно до даних автоматизованого розподілу справ головуючим у даному кримінальному провадженні визначений суддя ОСОБА_1 ..
Ухвалою судді від 17.07.2017 року призначено підготовче судове засідання на 26.07.2017 року, на яке не з`явився захисник та яке було відкладено на 02.08.2017 року.
Під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались, тому підстави для повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування, в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 КПК України, відсутні.
Підстав для закриття кримінального провадження, передбачених п. 4-8 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, немає.
В судовому засіданні прокурор заявив про відповідність обвинувального акту вимогам закону та у зв`язку із цим можливості призначення кримінального провадження до розгляду у відкритому судовому засіданні на підставі обвинувального акта.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заперечив щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт був складений поза межами досудового слідства, оскільки строк досудового слідства закінчився 04.01.2017 (постанова про продовження строків досудового розслідування до 3-х місяців від 28.11.2016 року п.35 в реєстрі матеріалів досудового розслідування (аркуш 8), який доданий до обвинувального акту. Крім того обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.
Так, незважаючи на те, що в попередніх ухвалах суду першої та суду Апеляційної інстанції вказано як недолік відсутність кваліфікуючої ознаки діяння, як поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, прокурором зазначається, що ОСОБА_4 висунув вимогу про передачу винагороди (арк.4 обвинувального акту), а в правовій кваліфікації діяння ОСОБА_4 вказана ознака відсутня.
Відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 368 КК України «Діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі», відсутня вказана кваліфікуюча ознака та будь-яке посилання на співвідношення суми неправомірної вигоди до правової кваліфікації кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті знову не розмежоване поняття таких важливих для вірної кваліфікації діянь ОСОБА_4 , як «технічна документація» та «проект землеустрою». В обвинувальному акті знову зазначене посилання на ст. 186 Земельного Кодексу України, частиною 15 якої передбачене погодження технічної документації із землеустрою, але згідно обвинувального акту (арк. 4) виготовлялася «Підготовка звіту щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва загальною площею 20,8000 га (далі технічна документація)». Проте «технічна документація» не потребує затвердженню державними органами. Дозвіл на розробку техдокументації необхідно отримувати лише в разі передачі в користування земельної ділянки державної або комунальної власності у випадку, коли відбувається формування нової земельної ділянки.
Встановивши, що ОСОБА_4 не має можливості впливати на Державного реєстратора, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», вказані дані просто прибрали з обвинувального акту. Але в діях ОСОБА_4 , у зв`язку з вилученням Державного реєстратора, створилася прогалина.
Так, в акті зазначено, що « ОСОБА_4 як керівник, у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями і працівниками відділу доручення, прагнучи шляхом використання своїх організаційно-розпорядчих повноважень, висунув вимогу про передачу йому неправомірної вигоди». По-перше, захист наголошує, що «технічна документація» не потребує затвердженню державними органами. По-друге, для створення складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України, ОСОБА_4 повинен скористатися, або не скористатися своїми повноваженням, але про вказані обставини жодним чином не згадується в обвинувальному акті. Таким чином знову відсутність об`єктивної сторони складу злочину, позбавляє можливості здійснення ефективного захисту, оскільки крім робочої адреси ОСОБА_4 інші важливі ознаки стороною обвинувачення не зазначені. В зв`язку з цим просить суд повернути обвинувальний акт прокурору.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.
Вивчивши обвинувальний акт, вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов до висновку, що під час підготовчого судового засідання встановлені підстави для прийняття рішення, передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а саме - про необхідність повернути обвинувальний акт прокурору, оскільки він не відповідає вимогам КПК України, виходячи з наступного.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, в тому числі, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим. Також, частиною другою даної статті передбачений перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.
Однак, в порушення зазначеної норми обвинувальний акт не відповідає вимогам закону, оскільки не містить зрозумілого та конкретного обвинувачення та правильної правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Так, викладаючи фактичні обставини кримінального правопорушення та посилаючись на те, що ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що відповідно до ч. 15 ст. 186 Земельного Кодексу України, відповідно до якої відповідна технічна документація із землеустрою погоджується територіальним органом центрального органу виконавчої влади, тобто у даному випадку відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області, який він очолює, а також те, що відповідно до Положення про вказаний відділ він, як його керівник у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями і працівниками відділу доручення, прагнучи шляхом використання своїх організаційно-розпорядчих повноважень вирішити це питання знаходячись в приміщенні свого кабінету за адресою: АДРЕСА_2 , висунув ОСОБА_6 незаконну вимогу про передачу йому неправомірної вигоди у сумі 78000 гривень в якості попередньої оплати за те, що він, як керівник вказаного підрозділу органу виконавчої влади забезпечить погодження вказаної технічної документації, а також в світлі цього зазначаючи правову кваліфікацію вказаних дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 368 КК України, що він обвинувачується у тому, що будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, одержав неправомірну вигоду для себе у значному розмірі за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням наданого службового становища, не було зазначено таку кваліфікуючу ознаку вчинення вищевказаного діяння, як поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.
Викладене вказує на відсутність зазначення в обвинувальному акті правильної кваліфікації кримінального правопорушення, а також у обвинувальному акті відсутні описи об`єктивної сторони вчиненого правопорушення, оскільки відповідно до диспозиції ч. 3 ст. 368 КК України «Діяння, передбачене частиною першою або другою цієї статті, предметом якого була неправомірна вигода у великому розмірі», відсутня вказана кваліфікуюча ознака та будь-яке посилання на співвідношення суми неправомірної вигоди до правової кваліфікації кримінального правопорушення.
В обвинувальному акті знову не розмежоване поняття таких важливих для вірної кваліфікації діянь ОСОБА_4 , як «технічна документація» та «проект землеустрою». В обвинувальному акті знову зазначене посилання на ст. 186 Земельного Кодексу України, частиною 15 якої передбачене погодження технічної документації із землеустрою, але згідно обвинувального акту (арк. 4) виготовлялася «Підготовка звіту щодо встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для індивідуального садівництва загальною площею 20,8000 га (далі технічна документація)». Проте «технічна документація» не потребує затвердженню державними органами. Дозвіл на розробку техдокументації необхідно отримувати лише в разі передачі в користування земельної ділянки державної або комунальної власності у випадку, коли відбувається формування нової земельної ділянки.
Встановивши, що ОСОБА_4 не має можливості впливати на Державного реєстратора, відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», вказані дані просто прибрали з обвинувального акту. Але в діях ОСОБА_4 , у зв`язку з вилученням Державного реєстратора, створилася прогалина.
Так, в обвинувальному акті зазначено, що « ОСОБА_4 як керівник, у межах повноважень, передбачених законом, дає обов`язкові для виконання державними службовцями і працівниками відділу доручення, прагнучи шляхом використання своїх організаційно-розпорядчих повноважень, висунув вимогу про передачу йому неправомірної вигоди». Проте «технічна документація» не потребує затвердженню державними органами і для створення складу злочину, передбаченого ст. 368 КК України, ОСОБА_4 повинен скористатися, або не скористатися своїми повноваженням, але про вказані обставини жодним чином не згадується в обвинувальному акті. Таким чином знову відсутність об`єктивної сторони складу злочину, позбавляє можливості здійснення ефективного захисту, оскільки крім робочої адреси ОСОБА_4 інші важливі ознаки стороною обвинувачення не зазначені.
Питання форми та змісту обвинувального акту регулюється ст.ст.109, 110, 291 КПК. Як правило, всупереч п. 5 ч.2 ст.291 КПК, в цьому документі не повністю викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор та слідчий уважають установленими, а також відсутній такий важливий елемент, як формулювання обвинувачення. Замість цього обвинувальний акт дублює повідомлення про підозру, що є неприпустимим.
Зокрема, він має містити викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор уважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення й статті (частини статті) закону про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (п.5 ч.2 ст.291 КПК).
Формулювання обвинувачення повинно ґрунтуватися на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо.
Правова кваліфікація дій особи повинна містити не тільки посилання на окрему статтю та її частину, а й точне формулювання, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак.
Вказані вище недоліки свідчать про неконкретність пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 , що, як наслідок, є порушенням його права на захист.
Необхідність дотримання норм процесуального закону щодо змісту обвинувального акту є передумовою дотримання гарантованого права обвинуваченого на захист. Право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47). Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, його правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 291, 314, 395 КПК України, суд , -
УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт від 30.06.2017 року у кримінальному провадженні № 0000471 щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Піщаниця Овруцького району Житомирської області, проживаючого по АДРЕСА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повернути прокурору першого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих регіональної прокуратури прокуратури Київської області.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області протягом семи днів з дня її оголошення через Таращанський районний суд Київської області.

ГОЛОВУЮЧИЙ: _______________
.