Справа №468/829/16-к 30.08.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Розсохуватка Маловисківського району Кіровоградської області, українка, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 15.01.2013 року Долинським райсудом Кіровоградської області за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст. 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 15.06.2015 року Казанківським райсудом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнену від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки; 10.11.2016 року Устинівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/ 573/17 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Категорія: ч.3 ст.186 КК Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка Кіровоградської області Новоукраїнського району с. Іванівка, громадянка України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима: 03.06.2010 року Долинським районним судом Кіровоградської області за ч.1 ст.186, ч.2 ст.304, ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі; 31.03.2011 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі; 30.09.2015 року Казанківським районним судом Миколаївської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки, 23.12.2015 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнену від відбування призначеного покарання з випробуванням на 2 роки,
- обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_8
обвинувачена: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_9 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_5 просить вирок змінити. Пом`якшити їй призначене покарання, зважаючи на те, що вона була вагітна під час вчинення злочину.
Обвинувачена ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі не погоджується з кваліфікацією її дій, просить перекваліфікувати з ч.3 ст. 186 КК України на ч.3 ст. 185 КК України.
Також просить пом`якшити їй призначене судом першої інстанції покарання.
Зазначає, що судом не було враховано те, що шкоду потерпілій ОСОБА_10 відшкодовано, що в неї хвора матір, яка потребує допомоги та в характеристиці виданої за місцем проживання відсутні скарги на неї.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_5 визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 70 ч.4 КК України шляхом часткового складання покарань приєднано невідбуту частину покарання за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2016 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Зараховано в строк відбуття покарання час з моменту взяття під варту за вироком Устинівського районного суду Кіровоградської області (а.с. 154-155) з 10 листопада 2016 року.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу не обирався.
ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.186 ч.3 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарань приєднано невідбуту частину покарання за вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 30.09.2015 року та вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.12.2015 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбуття покарання рахується з моменту приведення вироку до виконання.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачена ОСОБА_5 вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з суворістю призначеного покарання. Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що вона вагітна.

Обвинувачена ОСОБА_6 також вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з суворістю призначеного їй покарання та є таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення.
Крім того, апелянт не погоджується з кваліфікацією її дій за ч.3 ст.186 КК України, вважає, що оскільки вона знаходилась вже на вулиці, коли її сестру ОСОБА_5 помітила потерпіла, то її дії необхідно кваліфікувати за ст. 185 ч.3 КК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 визнані винними у тому, що 19.04.2016 року близько 9:00 години перебуваючи по АДРЕСА_2 біля домоволодіння ОСОБА_10 , у них виник умисел на таємне заволодіння чужим майном.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 таємно, діючи з корисливих мотивів, зайшли на подвір`я вказаного домоволодіння, де за допомогою ключа, який взяли па підвіконні біля вхідних дверей, відчинили двері приміщення домоволодіння, та таємно проникли до вказаного приміщення. Перебуваючи в одній із кімнат будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 незаконно заволоділи золотою каблучкою вартістю 4000 грн. та грошима на суму 200 грн.
Після цього ОСОБА_6 вийшла з вказаного будинку.
В цей час ОСОБА_5 помітила потерпіла ОСОБА_10 . Зрозумівши, що її помітили та її злочинні дії перестали бути таємними, ОСОБА_5 продовжила вчиняти злочин, а саме вже відкрито викрадати вказане майно. Вона вийшла з будинку та почала рухатися до воріт, де її чекала ОСОБА_6 .
Потерпіла ОСОБА_10 почала переслідувати їх, з метою припинення їх незаконних дій, але ОСОБА_6 та ОСОБА_5 вибігли за територію домоволодіння та почали тікати з указаним майном, яким в подальшому розпорядилися на власний розсуд.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про залишення апеляційних скарг обвинувачених без задоволення, а вироку без змін, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 на підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд приходить до наступного.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інкримінованому їм злочині, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та всебічно перевіреними в судовому засіданні доказами, що отримали відповідну оцінку у вироку.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 50, 65-67 КК України врахував, що вони скоїли тяжкий злочин, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинувачених, які неодноразово судимі за вчинення умисних корисливих злочинів, вчинили злочин в період звільнення від відбування покарання з випробуванням, що свідчить про їх небажання стати на шлях виправлення та вказує на їх суспільну небезпечність, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебувають, за місцем проживання характеризуються ОСОБА_6 посередньо, а ОСОБА_5 негативно.
Крім того, суд врахував обставини, що пом`якшують їм покарання - визнання вини, щире каяття.
Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд призначив ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання, яке за своїм розміром є мінімальним покаранням, визначеним санкцією ч.3 ст. 186 КК України.
Вищенаведене спростовує доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відносно того, що призначене їм судом першої інстанції покарання є занадто суворим, та таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення.
Щодо твердження ОСОБА_6 , що судом не було враховано, що у неї хвора матір, яка потребує допомоги, то вони колегією суддів не беруться до уваги, оскільки матеріали справи не містять таких даних.

Щодо доводів ОСОБА_5 , що судом першої інстанції було не враховано при ухваленні вироку та призначенні їй покарання, що вона знаходиться в стані вагітності, то хоч суд у вироку і не зазначив даний факт, проте фактично, суд цю обставину врахував, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч.3 ст. 186 КК України.

З огляду на наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що призначене ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання відповідає його меті у відповідності до вимог ст. 50 КК України, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними злочинів.
Щодо доводів обвинуваченої ОСОБА_6 про невірну кваліфікацію її дій, то висновок суду про вчинення нею саме злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтується на доказах, досліджених у судовому засіданні.

Сама обвинувачена ОСОБА_6 , будучи допитана у судовому засіданні суду першої інстанції винною себе у вчинені вищезазначеного злочину визнала повністю, та пояснювала, що дійсно 19.04.2016 року о 09.00 год. Вона разом із ОСОБА_5 проникли до домоволодіння ОСОБА_10 , що розташоване по АДРЕСА_2 , звідки викрали гроші та золоті вироби, при цьому були помічені ОСОБА_10 , яка намагалась їх наздогнати.

Беручи до уваги показання самої обвинуваченої ОСОБА_6 , показання ОСОБА_5 , та потерпілої ОСОБА_10 , яка пояснювала в суді першої інстанції, що коли вона 19.04.2016 року вранці помітила ОСОБА_5 яка викрадала в домі її особисті речі, вона почала за нею бігти, і на подвір`ї помітила біля воріт ОСОБА_6 , яка також почала тікати, не має підстав говорити про невірну кваліфікацію дій ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 186 КК України, оскільки відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
За такого, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій обвинувачених за ст.186 ч.3 КК України є вірною, а вирок суду відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, тому не вбачає підстав для його зміни, як того просять апелянти.
Враховуючи положення ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування призначеного ОСОБА_5 покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення у період з 10.11.2016 р. по 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 19.05.2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , залишити без змін.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування призначеного покарання слід зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у період з 10.11.2016 року по 20.06.2017 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку в колегію суддів Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: