Ухвала іменем україни 30 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула у судовому засіданні клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень та касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року у кримінальному провадженні № 0005947 щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Вказаним вироком засуджено:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не судимого в силу ст. 89 КК України,

за ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді чотирьох років трьох місяців позбавлення волі.

Зараховано в строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 07 жовтня 2015 року по 15 жовтня 2015 року включно.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року вказаний вирок залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07 жовтня 2015 року, близько 01 год. 05 хв. перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля кафе «Свояки» по вул. Примакова, 31, в м. Хмельницькому намагався проникнути до зазначеного кафе, пошкодивши скляну вітрину за допомогою заздалегідь приготовленого склоріза. Однак, спроба розрізати скло ОСОБА_4 не вдалась, тому він розбив вітрину за допомогою каміння та відкрито викрав телефон «Nokia 5230» IMEI НОМЕР_1 в корпусі чорного кольору. Під час пограбування з проникненням у нежитлове приміщення кафе, останній був виявлений нарядом міліції ВДСО Хмельницького MB УМВС України в Хмельницькій області, однак він втік з місця події. Своїми діями ОСОБА_4 заподіяв шкоду ОСОБА_6 на суму 546,77 грн.

У касаційні скарзі засуджений просить судові рішення щодо нього скасувати, оскільки вважає, що судами було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації його дій, що призвело до невідповідності призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості і просить це покарання пом`якшити. Вказує, що його дії необхідно перекваліфікувати з ч. 3 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки суди не дали вірної оцінки тим обставинам, що він не міг розпоряджатися чи користуватися викраденим майном, так як був затриманий безпосередньо на місці вчинення злочину. Зазначає й на неповне врахування судом при призначенні покарання даних про його особу, що він подав заяву до органів РАЦУ, що його майбутня дружина вагітна, потерпілий претензій до нього не має, встав на шлях виправлення.

При цьому ОСОБА_4 до касаційної скарги долучив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке обґрунтовує тим, що його захисник ОСОБА_5 відмовився йому допомагати, також вказує про незадовільний стан здоров`я свого батька, про своє одруження та народження доньки. Крім того, зазначає що 29.08.2016 року потрапив до лікарні з ЧМТ.

Перевіривши дотримання засудженим порядку, строків касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_4 слід поновити строк на касаційне оскарження вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року, оскільки його порушено з поважних причин і прийняти касаційну скаргу до розгляду.

Разом із тим, розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі,

та перевіривши надані до скарги судові рішення, касаційний суд дійшов висновку, про те, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

ОСОБА_4 оскаржує висновки суду про доведеність його винуватості за ч. 3 ст. 186 КК України, при цьому посилається на фактичні обставини справи, які були предметом розгляду судів першої й апеляційної інстанцій і їм дано належну оцінку. Згідно зі ст. 433 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. Отже, при розгляді доводів касаційної скарги засудженого колегія суддів враховує фактичні обставини справи, встановлені судами.

Оцінюючи постановлені щодо ОСОБА_4 судові рішення з огляду на правильність застосування кримінального закону та дотримання вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини останнього у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій підтверджується зібраними по справі, дослідженими під час судового засідання і наведеними у вироку доказами, належно оціненими у їх сукупності.

Зокрема, судами перевірялися повною мірою доводи щодо неправильної кваліфікації таких дій засудженого, як відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням в приміщення, що були спростовані з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення. Оскільки незважаючи на те, що засуджений розпочав свої дії як таємне викрадення телефону з вітрини кіоску, надалі він був викритий співробітниками ВДСО Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, котрі стали його переслідувати, а засуджений - тікати з викраденим телефоном з місця події, утримуючи при собі викрадене майно, заховавши його у кишеню. При цьому, ОСОБА_4 усвідомлював, що його злочинні дії вже були викриті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 06 листопада 2009 року п.4 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Враховуючи зазначене, оскільки дії ОСОБА_4 були розпочаті, як таємне викрадення майна з проникненням у приміщення, викриті співробітниками ВДСО Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області, однак після викриття продовжені винним, то вони правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 186 КК України.

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок суворості є також необґрунтованими.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, із врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Суд дотримався наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого, попередження вчинення ним нових злочинів.

При призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі врахував, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, обставиною, що пом`якшує його покарання визнав активне сприяння розкриттю злочину, а обставиною, що обтяжує його покарання - вчинення обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння. Суд першої інстанції також врахував дані про особу обвинуваченого, який є несудимим в силу ст. 89 КК України, не перебував на обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансерах, за місцем проживання характеризується посередньо.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що призначене засудженому ОСОБА_4 покарання, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, навіть з урахуванням усіх обставин, які на його думку пом`якшують призначене покарання, відповідає вимогам, передбаченим ст. ст. 50, 65, 66, 67 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника, в порядку ст. 404 КПК України, перевіривши ретельно всі її доводи, які є аналогічні доводам касаційної скарги не знайшов підстав для зміни або скасування вироку суду. З чим і погоджується колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, є законною та вмотивованою.

Даних, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень у касаційній скарзі засудженого, не наведено.
З урахуванням наведеного, підстав для задоволення доводів скарги немає, у зв`язку із чим у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 слід відмовити на підставі п.2 ч.2 ст.428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Поновити строк засудженому ОСОБА_4 на касаційне оскарження вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року та ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 21 січня 2016 року щодо нього.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3