Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/21/17
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 січня 2017 року м. Сторожинець

Слідчий суддя Сторожинецького

районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець клопотання старшого слідчого СВ Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця с.Давидівка і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта середня, не одруженого, проживає в цивільному шлюбі, працює по найму, раніше не судимого, підозрюється в скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України

встановив:
Старший слідчий СВ Сторожинецького відділу поліції ГУ НП в Чернівецькій області ОСОБА_5 , (в подальшому - слідчий), звернувся в суд з клопотанням, погодженим із прокурором Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_3 . (в подальшому прокурор) про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , посилаючись на те, що в провадженні знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000745 від 31.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України.

Зазначав, що підозрюваний ОСОБА_4 , 30.10.2016 року біля 20,00 години перебуваючи в кухні житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , в ході суперечки із ОСОБА_6 , умисно завдав удар ножем, який тримав в руці по тілу ОСОБА_6 , внаслідок чого останньому були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Ініціатор клопотання стверджує, що підставою для внесення клопотання є наявність в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст.121 ч.1 КК України та вважає, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, про що зібрано достатньо доказів, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду оскільки вчинив умисний тяжкий злочин за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 5 до 8 років, а також може незаконно впливати на потерпілого і свідків, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення. Будь-які інші запобіжні заходи не зможуть запобігти наведеним ризикам, а тому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання його під вартою без застосування застави.

Слідчий та прокурор, в судовому засіданні підтримали клопотання та просили про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та виключають застосування інших запобіжних заходів.

Підозрюваний ОСОБА_4 в ході судового розгляду, не заперечив конфлікт який відбувся між ним та потерпілим та факт нанесення кухонним ножем, тілесних ушкоджень потерпілому. Винуватість свою визнає, зазначаючи, що умислу на вчинення злочину у нього не було. Просив не позбавляти його волі.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, якими прокурор обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; - знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; - незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В ході розгляду клопотання встановлено, що 31 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000745 внесено запис про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України з приводу того, що 30.10.2016 року біля 20,00 години ОСОБА_4 в ході суперечки, яка виникла між ним та ОСОБА_6 умисно завдав удар ножем, який він тримав в руці по тілу ОСОБА_6 внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді різаної рани передньої черевної стінки у епігастральній ділянці зліва від білої лінії, з утворенням раневого каналу та пошкодженням брижі поперечно-ободової кишки, тіла шлунку по передній поверхні, а також пошкодження переднього краю правої долі печінки, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

29 листопада 2016 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, а 04 січня 2017 року з огляду на результати проведеної комісійної судово-медичної експертизи змінено раніше повідомлену підозру та повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.121 КК України, тобто в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Із повідомлення про підозру, письмових показань підозрюваного і потерпілого, а також протоколів слідчих експериментів, підтверджено факт нанесення ОСОБА_4 , тілесних ушкоджень ОСОБА_6 за допомогою ножа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх заподіяння.

Тобто обгрунтованість підозри у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень небезпечних для життя в момент їх заподіяння, є очевидною і доказаною в суді прокурором в межах заявленого і розглядуваного клопотання.

При цьому слідчим суддею не досліджувались питання суб`єктивної сторони інкримінованого підозрюваному злочину, а саме питання умисної чи необережної форми вини підозрюваного, оскільки в даному випадку вказані обставини відносяться до компетенції суду під час судового розгляду, а не слідчого судді під час досудового розслідування.

Продовжуючи вирішення питань зазначених в ст.194 КПК України, а саме щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор, слідчий суддя встановив, що в розглядуваному клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також безпосередньо в судовому засіданні слідчий та прокурор зазначили про наявність чотирьох, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України ризиків.

В судовому засіданні слідчий суддя взагалі не знайшов обґрунтування ризику передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, щодо того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Виходячи з цього вважається, що вказаний ризик є безпідставним і до уваги не приймається.

Взагалі не обґрунтованим є ризик зазначений в клопотанні, який передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України тобто у можливості незаконного впливу підозрюваного на потерпілого і свідків у цьому кримінальному провадженні.

По-перше слічий та прокурор не зазначили свідків на яких мав би впливати незаконно підозрюваний та не представив суду доказів їх допиту.

По- друге, зазначивши що підозрюваний буде впливати на потерпілого, слідчий послався на проживання цих осіб в одному будинку, що в суді не підтверджено належними доказами.

По-третє, зазначення щодо місця проживання підозрюваного і потерпілого в одному будинку, не знайшло свого підтвердження як підстава для застосування ризику щодо можливого незаконного впливу виходячи з такого.

До скоєння злочину підозрюваний і потерпілий проживали в одному будинку. Скоєння злочину мало місце 30.11.2016 року, і з того часу підозрюваний та потерпілий продовжували проживати в одному будинку. Вказана обставина не турбувала слідчого та процесуального прокурора протягом двох місяців і вони не зверталися до суду з метою обрання підозрюваному запобіжного заходу пов`язаного із припиненням спілкування цих осіб та можливого незаконного впливу.

Разом з тим як потерпілий так і підозрюваний починаючи з 30.10.2016 року давали послідовні і незмінні показання та приймали участь в слідчих експериментах підтверджуючи ці показання, що спростовує висновок слідчого про наявність вказаного ризику.

Не знайдено доказів існування і ризику, щодо можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, посилаючись при цьому на тяжкість покарання визначеного в санкції статті 121 ч.1 КК України та відсутність альтернативної міри покарання за вчинення цього злочину.

Аналізуючи вказані докази, слідчий суддя не знаходить їх ні допустимими ні належними, виходячи із такого.

Згідно аналізу вимог п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини вбачається, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризики не можуть оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику.

Таким чином ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, слідчим суддею не може оцінюватися на підставі санкції статті 121 ч.1 КК України на яку посилається слідчий та прокурор, а зазначення в клопотанні про відсутність альтернативної міри покарання є помилковою так як санкція статті яка бере початок від 5 років позбавлення волі, дозволяє використання положень ст.75 КК України, що і може бути вирішено судом. До того ж підозрюваний одразу ж після нанесення тілесних ушкоджень потерпілому надав йому допомогу, викликав медиків та звернувся до правоохоронних органів із заявою, якою повідомив про вчинення ним цього злочину, що свідчить про відсутність такого ризику, як можливість переховування від органів досудового слідства і суду.

Разом з тим, слідчий суддя знаходить, що ризик щодо можливості вчинення іншого злочину підозрюваним, може бути використаний в цьому кримінальному провадженні виходячи із негативної поведінки підозрюваного, який до того ж негативно характеризується по місцю свого проживання внаслідок зловживання алкоголем.

При цьому слідчий суддя приймає до уваги те, що злочин який інкримінується підозрюваному ОСОБА_4 , останній вчинив перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Алкогольна залежність підозрюваного ОСОБА_4 , сприяла вчиненню ним злочину, а відповідно є ризик повторення вчинення подібних дій.

Не підтвердження інших ризиків, на які посилається слідчий та прокурор, слідчий суддя оцінює зважаючи на вимоги п. 2 ч.1 ст.194 КПК України, щодо існування хоча б одного ризику передбаченого в ст.177 КПК України.

Досліджуючи питання щодо наявності доказів обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеному в клопотанні та підтвердженому в суді ризику, слідчий суддя знаходить, що таких доказів до суду не було представлено, а зазначення в клопотання про те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти цьому ризику та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 так і залишилось тільки декларативною вказівкою в клопотанні.

Ні обґрунтованість підозри ні будь-які характеризуючі обставини особи підозрюваного не є доказами того, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити ризик щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки всі зазначені в ст.176 КПК України запобіжні заходи мають мету забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам визначеним в ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином в судовому засіданні слідчий та прокурор довели суду, що підозра повідомлена підозрюваному ОСОБА_4 є обґрунтованою, що відповідає обставині встановленій в п.1 ч.1 ст.194 КПК України та існує ризик щодо можливості вчинення ОСОБА_4 іншого злочину, що відповідає обставині встановленій в п.2 ч.1 ст.194 КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї ж статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування такого запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід, як домашній арешт, на даному етапі досудового розслідування, є найбільш доцільним та ефективним засобом для запобігання встановленому в суді ризику.

При цьому слідчий суддя враховує, що обґрунтування клопотання прокурора стосується ухилення підозрюваного від кримінальної відповідальності та необхідності забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому слідчий суддя враховуючи відповідні вимоги ч.5 ст.194 КПК України вважає, що на підозрюваного слід покласти обов`язок прибувати до слідчого з визначеною ним періодичністю та пройти курс лікування від алкогольної залежності.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, згідно положень ст.181 КПК України, полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний час доби. При цьому під житлом у значенні, що використано в цій статті, на думку слідчого судді, по відношенню до житла підозрюваного ОСОБА_4 , слід розуміти будинок приватної форми власності з усіма приміщеннями, в яких постійно чи тимчасово проживає підозрюваний, включаючи приміщення, не призначені для проживання, які є складовою будинку.

З огляду на те, що в сім`ї де проживає підозрюваний на утриманні знаходяться двоє неповнолітніх дітей, а підозрюваний працює по найму, а також зважаючи на покладений на підозрюваного обов`язок щодо проходження курсу лікування, слідчий суддя вважає, що домашній арешт щодо ОСОБА_4 , на наступні два місяці, має бути обмежений нічним періодом часу, який має починатися о 18,00 годині вечора і закінчуватися 06 годиною ранку

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 182, 183, 184, 194, 196, 197, 206, 395, 492 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:
В задоволенні клопотання слідчого та прокурора в частині застосування до підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, відмовити за недоведеністю всіх обставин встановлених в ч.1 ст.194 КПК України.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком 60 (шістдесят) днів із забороною залишення ним зазначеного житлового будинку в період часу з 18,00 години вечора до 06 години ранку, наступного дня.

.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_4 , протягом двох місяців, прибувати до слідчого ОСОБА_5 , з визначеною ним періодичністю, а також пройти курс лікування, в Сторожинецькій ЦРЛ, від алкогольної залежності.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу передати для виконання до Сторожинецького відділу національної поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Строк дії ухвали рахувати з 12,00 години, 06 січня 2017 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Чернівецької області протягом 5 днів з дня її оголошення, а підозрюваним - в цей же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя