АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1319/17 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 623/2606/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.191 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2017 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженка м.Ізюм Харківської області, громадянка України, українка, не працююча, не заміжня, раніше не судима, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,-

визнана винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України та їй призначено основне покарання 2 роки позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю строком на 2 роки.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.
На підставі ст.76 КК України на ОСОБА_9 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
Міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обрано.
Цивільний позов залишено без розгляду.
Як встановив суд, ОСОБА_9 , відповідно до договору надання послуг фізичною особою від 04 травня 2016 року, надавала послуги продавця-консультанта у торгівельному контейнері № НОМЕР_2 у ФОП ОСОБА_10 , розташованому на Центральному ринку за адресою: АДРЕСА_3 . Діючи із корисливих мотивів, у період з 04.05.2016р. по 30.05.2016р. ОСОБА_9 , продаючи засоби побутової хімії та індивідуального гігієнічного застосування, привласнила грошові кошти, отримані від їх реалізації, що належать ФОП ОСОБА_10 на загальну суму 6464,25грн., чим спричинила потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що суд допустив однобічність та неповноту судового слідства, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що призвело до призначення обвинуваченій несправедливого покарання. Зазначає, що свою вину у вчиненні злочину ОСОБА_9 не визнала, стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів її винуватості, а тому обвинувачена підлягає виправданню за інкримінованим їй злочином. На думку захисника, не доведено, якими саме умисними діями обвинувачена вчинила злочин. Так, апелянт посилається на те, що трудові відносини з потерпілим ФОП ОСОБА_10 обвинуваченою не укладалися та підписувався договір про працевлаштування, а обвинувачена лише проходила стажування, і у трудовій книжці ОСОБА_9 ці дані не зафіксовані. При складанні актів ревізії матеріальних цінностей ОСОБА_9 весь товар не перераховувала. Крім того, не тільки вона мала доступ до матеріальних цінностей та грошових коштів, поряд з нею були присутні інші особи. Розписки про те, що за її вини трапилася недостача товару вона підписувала під тиском юриста потерпілого. Інших достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували винуватість ОСОБА_9 , як вважає захисник, стороною обвинувачення не надано, а тому обвинувачення побудоване на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачену ОСОБА_9 та її захисника адвоката ОСОБА_8 , які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, прокурора ОСОБА_7 , яка вважала вирок суду законним, а апеляційну скаргу захисника необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення виходячи з наступного.

Так, обвинувачена ОСОБА_9 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнала, однак повідомила суду фактичні обставини справи, а саме те, що з квітня 2016 року вона проходила стажування у ФОП ОСОБА_10 , на підставі наказу. Після укладання договору про надання послуг фізичною особою від 04.05.2016р., договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.05.2016р., приступила до виконання своїх обов`язків. Перед тим, як почати роботу в контейнері №4 було проведено перевірку товару у продавця, який там працював до того, недостач не виявлено. Товар приймала особисто по накладним в електронній та паперовій формі. У зв`язку з низькими продажами товару було проведено 2 позапланові ревізії, якими встановлено недостачу товару, виявлено пусті коробки з-під товару. Зазначила, що акти ревізій підписувала та пояснення писала із здійсненням тиску на неї, ОСОБА_10 не був присутнім при проведенні ревізій. Крім того, після проведених ревізій вона приїхала в офіс до ОСОБА_10 , який запропонував їй виплатити вказані суми за 2 дні та написати пояснення по виявленому факту. Як зазначила обвинувачена, пояснення вона писала під диктовку ОСОБА_11 . Товар, який вона зазначила у поясненні, це той товар, якого не вистачало згідно актів ревізії, але вона його не брала, нестачу товару спричинила помилка в акті приймання-передачі товару, накладних передачі товару або помилка в електронному вигляді накладної, або накладна сама по собі через деякий час видалилась з програми в комп`ютері.

Як на докази винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину суд у вироку послався на надані стороною обвинувачення докази.

Так, відповідно до умов договору надання послуг фізичною особою від 04.05.2016р., укладеного між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , остання зобов`язалася виконувати послуги продавця-консультанта. При цьому між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 був також укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 04.05.2016р., згідно п.1 якого працівник ОСОБА_12 приймає на себе повну матеріальну відповідальність та зобов`язується дбайливо ставиться до переданих їй для зберігання і продажу матеріальних цінностей роботодавця і вживати заходів щодо запобігання збитків; своєчасно повідомляти роботодавця про всі обставини, які загрожують збереженню довірених їй матеріальних цінностей.

Згідно актом приймання-передачі ОС №48 від 06.04.2016р. ОСОБА_9 отримано товар на суму 11424,07 грн. по контейнеру №4; крім того, згідно з актом приймання-передачі товару по контейнеру №4 від 04.05.2016р. ОСОБА_9 отримано товар на суму 117819,00 грн.

Стосовно доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не є суб`єктом цього злочину, оскільки не перебувала з потерпілим у трудових відносинах на підставі договору про працевлаштування, то на кваліфікацію злочину, передбаченого ч.1 ст.191 КК України такі обставини не впливають. Наведеними вище доказами підтверджено те, що товари для продажу потерпілим ОСОБА_10 були ввірені ОСОБА_9 на законних підставах і стосовно них остання зобов`язалась здійснювати визначені договором повноваження.

Інкримінований ОСОБА_9 злочин, передбачений ч.1 ст.191 КК України, вважається закінченим з моменту незаконного безоплатного заволодіння чужим майном.

З актів ревізії залишку товару по контейнеру №4 від 26.05.2016р. та від 30.05.2016р. за підписом ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , слідує, що ОСОБА_9 погодилась із результатами проведеної ревізії та виявленою нестачею у сумі відповідно 4761,30 грн. та 1646,65 грн.

Згідно з актом перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_10 від 14.06.2016р., встановлено, що загальна сума виявленої 26.05.2016р. та 30.05.2016р. інвентаризацією нестачі товару документально підтверджується на загальну суму 6464,25 грн.

Як на доказ винуватості ОСОБА_9 суд послався у вироку на показання допитаних свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які підтвердили, що ОСОБА_9 з результатами ревізії від 26.05.2016р. та від 30.05.2016р. була згодна, не заперечувала вказаної в актах недостачі, жодного тиску на неї під час проведення ревізій не здійснювалось. Свідки також повідомили, що товар приймається особисто продавцем під розпис в паперовому та електронному вигляді, у зв`язку з чим можна контролювати та відстежити залишок товару.

Отже, дані, що містяться у викладених вище досліджених судом письмових доказах, а також показання свідків спростовують доводи сторони захисту про те, що ревізії залишків товару проводились неналежним чином, оскільки весь товар не перераховувався, і результати таких ревізій є неправильними.

Крім того, необґрунтованими є доводи захисника про те, що окрім ОСОБА_9 , до матеріальних цінностей та грошових коштів мали доступ інші особи, а тому саме її вина не доведена. Так, з показань обвинуваченої слідує, що ключі від контейнеру знаходились у кожного продавця-консультанта та доступ до контейнеру був лише у нього. Контейнер закривається на двоє дверей, які в свою чергу закриваються за допомогою металевого ланцюга та навісного замку, на якому на папірці вказується прізвище того, хто закрив контейнер та дата. Даними, що містяться у дослідженому судом акті ревізії залишків товару від 30.05.2016р. підтверджено, що ОСОБА_9 письмово засвідчила те, що в період її роботи в торговому майданчику на центральному ринку контрольний замок сторонніми особами не був порушений.

Допит потерпілого ОСОБА_10 судом визнаний неможливим у зв`язку з тяжким станом його здоров`я, в подальшому потерпілий помер.

Судом досліджено в якості доказу письмові пояснення ОСОБА_9 від 27.05.2016р., в яких вона зазначила, що продавала товар з контейнеру №4 та гроші одержані від продажу залишала собі, оскільки кошти були потрібні на ліки, вказала приблизний перелік товару, якого не вистачає.

Допитаний судом як свідок ОСОБА_11 пояснив, що він декілька місяців у 2016 році надавав юридичні послуги в ФОП- ОСОБА_10 . Також повідомив суду, що він був присутнім при розмові, коли ОСОБА_9 визнала, що продавала товар, а гроші від продажу забрала собі. Потім ОСОБА_9 написала пояснення, де вказала перелік товару, якого не вистачає, та яким чином вона брала гроші. Після цього ОСОБА_9 дописала в поясненнях про порожні коробки та підписала. Свідок повідомив також, що ОСОБА_9 домовилась з ОСОБА_10 про відшкодування завданої шкоди, але нічого не відшкодувала. Будь-якого тиску на неї не здійснювалось.

Отже, допитаними в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які брали участь у проведені ревізій та складанні актів, а також свідком ОСОБА_11 , в присутності якого ОСОБА_9 надавала пояснення потерпілому ОСОБА_10 про причини виявленої нестачі товарів, спростовані доводи сторони захисту про здійснення тиску на ОСОБА_9 під час складання нею письмових розписок або підписання документів. Підстави для визнання показань свідків неправдивими відсутні.

За таких обставин, суд надав правильну оцінку у вироку показанням обвинуваченої ОСОБА_9 , розцінивши невизнання нею своєї вини як спосіб захисту з метою уникнення покарання.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй злочину, захисник не послався на будь-які конкретні обставини з урахуванням вимог ст.ст.85, 86 КПК України, тим самим не обґрунтувавши чому саме досліджені судом докази є неналежними або недопустимими. Які саме докази або обставини, встановлені під час кримінального провадження, досліджені судом неповністю або з порушеннями, та клопотань про повторне дослідження доказів або обставин, захисник в апеляційній скарзі не зазначив. Отже, переконливих доводів на підтвердження того, що судом допущено порушення, передбачені ст.ст.410, 411 КПК України, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що докази, якими підтверджена вина обвинуваченої безпосередньо досліджені судом і ці докази безумовно викривають ОСОБА_9 у інкримінованому їй злочині. Оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази за своїм внутрішнім переконанням з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що вина обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину є доведеною в повному обсязі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового провадження та неповноти судового розгляду не вбачається, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, оскільки в ній не наведено будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин та доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, як щодо доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину, так і правильності юридичної кваліфікації скоєного нею.
Покарання ОСОБА_9 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України.
Так, обґрунтовуючи висновок щодо міри покарання ОСОБА_9 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також відомості про особу обвинуваченої, зокрема її вік, а також те, що вона не працює, на обліку у лікаря - нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання скарг на неї не надходило, раніше не судима.
Обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, судом не встановлено.
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_9 , попередження скоєння нею нових злочинів, та досягнення цілей покарання в цілому можливе при призначенні їй основного покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком.
Крім того, суд належним чином обґрунтував у вироку необхідність призначення обвинуваченій додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю, врахувавши характер злочину, вчиненого обвинуваченою у зв`язку із заняттям певною діяльністю, а саме послуг продавця консультанта.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченій покарання, оскільки воно відповідає вимогам ст.65 КК України. Підстав вважати призначене ОСОБА_9 покарання явно несправедливим через його суворість, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 21 березня 2017 року у відношенні ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5