Провадження № 1-кс/200/5144/2014
20 серпня 2014 року м. Дніпропетровськ
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю заявниці ОСОБА_2 ,
В С Т А Н О В И В:
Прокурор, слідчий та ОСОБА_3 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, але у судове засідання не з`явилися, письмових заяв та клопотань суду не надали. ОСОБА_2 не заперечувала проти розгляду клопотання за їх відсутності. З цих підстав, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання розглянуто за їх відсутності та винесено ухвалу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які відповідають за їх дії, можливості відчужувати певне своє майно до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно з вимогами ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 цього Кодексу; арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, яке перебуває у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову. Нормою ч. 4 цієї статті передбачено, що заборона на використання майна або заборона розпоряджатися цим майном можуть застосовуватися лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, підготовлені, пристосовані чи використані, як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю чи частково перетворено.
Разом з тим, накласти арешт на майно, на яке прохає ОСОБА_2 , не можна, тому що до суду не надано доказів про пред`явлення ОСОБА_6 підозри у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України. Однак, для того, щоб унеможливити відчуження грошових коштів в розмірі заявленого позову, приходжу до висновку про можливість накласти заборону на розпорядження ОСОБА_3 своїм майном - автомобілем марки Міцубіші, моделі «Ланцер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Термін, на який слід накласти заборону на розпорядження майном, визначаю у межах загального строку розслідування кримінального провадження, у 2 місяці.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 103, 110, 167, 170-173, 309-310, 369, 371-372 КПК України, -
Тимчасово заборонити ОСОБА_3 розпоряджатися своїм майном - автомобілем марки Міцубіші, моделі «Ланцер», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .
Строк дії ухвали до 20 вересня 2014 року включно.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляцію безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти діб зо дня її винесення.
Слідчій суддя ОСОБА_1