АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу прокурора в провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0007566,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора - ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 01.03.2007 року за ч. 2 ст. 15,

ч. 2 ст. 152, ч. 2 ст. 153, ч. 2 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків передбачених ст. 76 КК України.

По справі вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду, ОСОБА_5 30.07.2016 року о 00 год. 50 хв., перебуваючи біля буд.№5 по вул.Козацькій в м.Києві, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, застосував фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, а саме: з метою подавити волю до опору та вивести з рівноваги ОСОБА_7 , підійшов до останньої ззаду, наніс удар в область голови та схопив її за шию, після чого вирвав у неї з правої руки мобільний телефон «Самсунг Телексі кор прайм» білого кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , вартістю 2 499 грн., з місця вчинення злочину зник, чим вчинив відкрите викрадення чужого майна, поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчинене повторно.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичні обставини справи, вважаючи вирок суду незаконним, просить його скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з постановленням нового вироку за яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 5 років позбавлення волі.

Такі вимоги мотивує тим, що при призначенні покарання та звільненні від його відбування суд у вироку послався лише на наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, позитивної характеристики, а також того, що він не перебуває на спеціальних обліках у лікаря нарколога та психіатра, має офіційне місце роботи. Однак, на думку прокурора, вказані обставини не можуть слугувати обставинами для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки лише характеризують особу обвинуваченого.

Водночас, зазначає, що суд при призначенні покарання належним чином не оцінив підвищений рівень суспільної небезпеки особи обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в зв`язку з чим має не погашену в установленому законом порядку судимість, а також того, що ОСОБА_5 раніше судимий за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості, та за злочини проти власності, та відбував покарання у вигляді позбавлення волі.

Тому, на думку прокурора, обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без застосування ст. 75 КК України, оскільки у вироку не наведено переконливих доводів щодо можливості виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора в провадженні, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів провадження, суд розглянув кримінальне провадження у вчиненні ОСОБА_5 злочину передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України обмеживши дослідження доказів допитом обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, дав детальні пояснення з приводу обставин його вчинення та потерпілої, а тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Що стосується призначеного ОСОБА_5 покарання, яке, на думку прокурора, є м`яким і не відповідає вимогам закону, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштований, має на утриманні неповнолітню дитину, пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, вважав за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, суд звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Проте, на думку колегії суддів, прийняте судом першої інстанції рішення про призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 75 КК України не є необґрунтованим.
Так, згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Таким чином стаття 75 КК України застосовується лише у тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Призначивши ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України, суд першої інстанції фактично не зазначив, за наявності яких підстав він дійшов до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, та не мотивував своє рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, про що вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора в провадженні.

Так, суд першої інстанції хоча і зазначив, але фактично не взяв до уваги того, що ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, який відноситься до тяжких злочинів, вчинений ним з метою заволодіння чужим майном, а також того, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, має не зняті та непогашені судимості, за попереднім вироком відбував покарання у виді тривалого терміну позбавлення волі, а також конкретні обставини провадження, зокрема вчинення злочину з застосуванням насильства.

Вказані обставини свідчать про підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого та спростовують висновок суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_5 від відбування покарання, в умовах застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України.

Разом з тим, для призначення ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора в провадженні, колегія суддів, з огляду на надані обвинуваченим документи, які вказують про наявність у нього дружини, малолітньої дитини, пристарілих батьків та постійної роботи, підстав не вбачає, оскільки, необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, на думку колегії суддів, буде позбавлення його волі на 4 роки. За таких обставин, апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ЗАСУДИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора в провадженні задовольнити частково.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 27.10.2016 року щодо ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0007566 в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування скасувати.

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання в зв`язку з виконанням вироку.

В решті цей вирок залишити без змін.

Вирок Апеляційного суду м. Києва може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

СУДДІ:

___________________ _________________ ________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/796/461/2017 Категорія КК: ч. 2 ст.186

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8
Доповідач ОСОБА_1