АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 177/2619/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/328/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 08 червня 2017 року апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні № 0000663 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.
Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків.
В ухвалі суд зазначив, що прокурором порушені вимоги КПК України, що унеможливлює розгляд кримінального провадження у суді.

В обгрунтування повернення обвинувального акту суд першої інстанції зазначив,що в порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті належним чином не викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими у зв`язку з чим пред`явлене обвинувачення є неконкретним.
Так, не зазначені мета та мотиви, якими керувалася ОСОБА_6 як службова особа при видачі завідомо неправдивих документів, спрямованість умислу останньої, а також яку шкоду та кому завдано вказаним правопорушенням, що має значення для правильної кваліфікації (тяжкі наслідки), з урахуванням тих обставин, що документи, в які вносились неправдиві відомості (табелі обліку робочого часу), в послідуючому стали підставою для незаконного нарахування та виплати заробітної плати, тому слід вважати, що кримінальним правопорушенням завдано шкоди, у даному випадку, державі.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази відшкодування завданих збитків державі неправомірними діями обвинуваченої.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Натомість, як слідує з обвинувального акта (а.п.9), «Кримінальним правопорушенням майнової шкоди не завдано».
Разом з тим, вказані обставини спростовуються поясненнями прокурора у підготовчому судовому засіданні та реєстром матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, відповідно до яких постановою від 29.03.2016 у окреме провадження виділено матеріали за ст. 191 КК України. За таких обставин, твердження органів досудового розслідування про відсутність шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вчиненим обвинуваченою ОСОБА_6 , є безпідставними.
Слід зауважити, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Окрім цього, редакція статті 366 КК України, що інкримінується ОСОБА_6 , неодноразово змінювалася відповідно до Закону № 1508-VI від 11.06.2009 (зміни втратили чинність на підставі Закону № 2808-VI від 2112.2010); Закону № 3207-VI від 07.04.2011; Законів № 222-VII від 18.04.2013 та № 1261-VII від 13.05.2014
З урахуванням вимог ст. ст. 4, 5 КК України, фактична відсутність посилання на редакцію Кримінального Закону (відсутня чітка вказівка на редакцію ст. 366 КК України), за яким обвинувачується ОСОБА_6 , порушує її право на захист в частині, що стосується права обвинуваченої знати, у вчиненні якого злочину вона звинувачується.
Висновок про правозастосування у цьому питанні сформульовано в постановах Верховного Суду України від 14.03.2013 у справі №5-1кс13 та від 24.10.2013 у справі № 5-32кс13.
Крім того, судом першої інстанції зазначено, що прокурором не дотримано вимог с.109, ч. 1, 3 ст. 110 КПК України.
Крім того, суд зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000663 щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, неодноразово повертався прокурору з аналогічних підстав ухвалами Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 31.03.2016, 14.09.2016 та 12.01.2017
Вказані в ухвалах недоліки прокурором не усунуто та інформація про повернення обвинувального акта не відображена в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Положеннями ст. ст. 109, 291 КПК України визначено, що реєстр матеріалів досудового розслідування є невід`ємною складовою обвинувального акта, а тому наявність недоліків в ньому свідчить про наявність недоліків в складовій частині обвинувального акта, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.
Отже, з урахуванням засад змагальності кримінального провадження, суд позбавлений можливості призначити судовий розгляд за вказаним обвинувальним актом, який складено з порушеннями вимог п. 5, 7 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо відсутності в обвинувальному акті обвинувачення, сформульованого відповідно до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України, якою визначені обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та не зазначення правової кваліфікації кримінального правопорушення, яка б відповідала посиланню на редакцію Кримінального Закону.
Вищевказані недоліки неможливо усунути під час судового розгляду, так як відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд може здійснюватися лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Криворізького районного суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.04.2017 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000663 від 10.12.2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України прокурору скасувати. Призначити новий розгляд у суді першої інстанції обвинувального акту.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на те, що ухвала суду підлягає скасуванню відповідно до ст.ст. 409, 411, 412, 413 КПК України, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку прокурора судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 370, п.2, 3 ч. 1 ст. 372 КПК України.

Вказані мотиви суду не відповідають фактичним обставинам, так як обвинувальний акт від 31 березня 2017 року в мотивувальній частині містить чітке посилання на мотив і мету вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до диспозиції ст. 366 КК України, мотив та мета є факультативними ознаками та не є обов`язковими для кваліфікації дій обвинуваченої.

Беручи до уваги, що настання наслідків у вигляді збитків взагалі не передбачено у даному складі злочину, злочин вважається закінченим з моменту складання та видачі службовою особою завідомо неправдивих документів, тому є підстави вважати, що суд не розуміє норми диспозиції ст. 366 КК України.

Також, в порушення вимог ст. 411 КПК України в зазначеній ухвалі від 19.04.2017 висновки викладені судом містять істотні суперечності.

Прокурор звертає увагу, що Криворізький районний суд не розмежовує два різні склади злочину, оскільки твердження про відсутність завданих збитків стосується виключно складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, що узгоджується з диспозицією вказаної статті, і ніяк не пов`язано з іншим кримінальним провадженням за ст..191 КК України, яке виділено слідчим 29.03.2017.

В будь якому випадку, слід звернути увагу, що питання про наявність мети, мотивів та наявності завданих збитків може бути вирішено судом під час судового розгляду для вирішення питання про винуватість особи, однак не є предметом розгляду в попередньому судового засіданні за обвинуваченням особи саме за ч. 1 ст. 366 КК України.

Таким чином, суд фактично неправильно тлумачить норму статті 366 КК України, вийшов за межі наданих йому повноважень, бере на себе повноваження органу досудового розслідування, намагається кваліфікувати дії ОСОБА_6 необгрунтовано ширше, що не передбачено нормою кримінального закону.

Беручи до уваги, що диспозиція ч. 1 ст. 366 КК України взагалі не підлягала зміні протягом 2013-2017 років, а отже зазначення редакції статті є явно необгрунтованим.

Відповідно до ст. 109 КПК України, реєстр матеріалів досудового розслідування має містити лише відомості про процесуальні дії та рішення,' прийняті під час лише досудового розслідування, що по своїй суті суперечить висновкам суду від 19.04.2017.

Попередні ухвали суду про повернення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні є рішенням поза межами досудового розслідування. Те саме стосується і складання обвинувального акту, який дійсно є процесуальним рішенням, однак вчиненим після відкриття матеріалів кримінального провадження, а отже після звернення досудового розслідування.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора на підставах зазначених в апеляційній скарзі прокурора, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні може прийняти рішення про повернення обвинувального акту у випадку, якщо останній не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки, тощо.

Аналізуючи з урахуванням доводів апеляційної скарги підстави, з яких обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 , обвинуваченої за ч.1 ст.366 КК України був повернутий прокурору, колегія суддів оцінює їх як такі, що не є належними та достатніми для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та містить усі відомості, передбачені зазначеною нормою закону, у тому числі в обвинувальному акті викладені всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення, а також інші відомості, що зазначені в ч.2 ст. 291 КПК України.
При цьому, висновки суду першої інстанції про те, що в обвинувальному акті не зазначено форму вини, мотив і мету злочину, також не відповідають дійсності ак як, вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченої у його вчиненні, викладено чітко і конкретно.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні, а отже, і обвинувачення не викликає сумнівів.
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідно до ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення, прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Таким чином, у разі виявлення зазначених в ухвалі суду обставин під час судового розгляду кримінального провадження, прокурор в змозі змінити обвинувачення та виправити виявлені недоліки.
Тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2017 року, якою обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000663 від 10.12.2015 відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто керівнику Криворізької місцевої прокуратури № 3 для усунення недоліків- скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції .

Запобіжний захід не обирався.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення .

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4