Провадження № 11-кп/792/772/16
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Хмельницької області у складі :
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002354 від 18 квітня 2016 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2016 року,-
В с т а н о в и л а :
Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2016 року
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартинівка, Хмельницького району, Хмельницької області, проживає у АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, раніше судимого:
- 28 жовтня 1999 року Хмельницьким міським судом за ч. 3 ст. 81, ч. 3 ст. 140, ст. 17, ч. 2 ст. 141, ч. 2 ст. 140 КК України (1960 року) на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений 2 серпня 2001 року на підставі ст. 5 Закону України «Про амністію»;
- 25 жовтня 2002 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі;
- 18 лютого 2003 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 187, ч. 4 ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений 19 липня 2007 року по відбуттю строку покарання;
- 25 січня 2008 року Хмельницьким міськрайонним судом за ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільнений 25 листопада 2010 року згідно постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 8 листопада 2010 року на підставі ч. 3 ст. 82 КК України, з заміною невідбутого строку 11 місяців 29 днів на виправні роботи, з утриманням 20% заробітку;
- 25 жовтня 2012 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 16 жовтня 2014 року по відбуттю строку покарання,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 місяців арешту.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

За вироком суду, ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за ст.ст. 185, 186, 187 КК України, 14 квітня 2016 року о 13 год., перебуваючи в приміщенні магазину побутової хімії „Триде по вул. Кам`янецькій, 103 у м. Хмельницькому, з корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу викрав з прилавку належні ОСОБА_10 крем „Jonson Baby, вартістю 57 грн. 21 коп., піну для ванни „Бюбхен, вартістю 67 грн. 52 коп., присипку „Бюбхен, вартістю 68 грн. 32 коп., молочко для тіла дитини „Jonson Baby, вартістю 59 грн. 19 коп., після чого покинув магазин, не розрахувавшись за товар. Вказаними діями ОСОБА_8 спричинив потерпілому майнової шкоди на загальну суму 252 грн. 24 коп.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить вирок суду змінити та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України. Вказує на те, що призначене покарання обвинуваченому є суворим і більш м`яке покарання буде достатнім для його виправлення.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого в підтримання доводів апеляційної скарги, які в апеляційному суді просили вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити, призначивши обвинуваченому покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, в виді штрафу; думку прокурора, який просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до норм, передбачених ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за викладених у вироку обставинах, грунтуються на зібраних в провадженні та досліджених відповідно до ч. 3 ст. 349 КК України доказах, відповідають фактичним обставинам справи і не оспорюються учасниками процесу.
Дії ОСОБА_8 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів.
Покарання ОСОБА_8 призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.
Обираючи покарання ОСОБА_8 , суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочин, який є злочином середньої тяжкості; обставини, що пом`якшують його покарання, суд врахував визнання вини, щире розкаяння, обвинувачений повністю відшкодував заподіяні потерпілому збитки, має на утриманні малолітню дитину-інваліда; обставини, які обтяжують його покарання, відсутні. Обираючи вид та строк покарання, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_8 раніше судимий, на обліку у психоневрологічному диспансері не перебуває, характеризується посередньо, одружений, не працює, перебуває на „Д- обліку у наркологічному диспансері з діагнозом „Наркоманія опійна II ст.
Призначене судом першої інстанції обвинуваченому покарання, яке слід відбувати реально, на думку колегії суддів, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відтак твердження захисника в апеляційній скарзі, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок його суворості не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду. Суд в повній мірі врахував всі обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, підстави для призначення більш м`якого покарання відсутні.
Підстави для призначення обвинуваченому покарання, з застосуванням ст. 75 КК України, про що апелянт вказував в апеляційній скарзі та в апеляційному суді, відсутні, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується лише у випадку призначення особі покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Відтак такі доводи апелянта суперечать кримінальному закону.
В провадженні відсутні обставини, які б давали колегії суддів підстави для призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Навіть з врахуванням встановлених судом першої інстанції обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, в колегії суддів, враховуючи дані про особу обвинуваченого, немає підстав для призначення обвинуваченому покарання в виді штрафу.

Колегія суддів вважає необхідним зауважити, що суд може призначити покарання, з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, та перейти до іншого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, не лише в разі наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а й з врахуванням особи винного.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах реального відбування покарання в виді арешту, на визначений судом першої інстанції строк є обґрунтованими, зважаючи на систематичність вчинення обвинуваченим кримінально караних діянь, за які той відбував покарання в виді позбавлення волі, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний середньої тяжкості корисливий злочин, що вказує на підвищену суспільну небезпечність його особи.

Вказані обставини давали суду першої інстанції дійти висновку про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення та призначення більш м`якого покарання, відтак такі доводи захисника та обвинуваченого в апеляційному суді не приймаються до уваги.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П о с т а н о в и л а :
Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 3 жовтня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді (підписи)
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду
Хмельницької області ОСОБА_2