1кп/336/74/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 травня 2017 року
Колегія суддів Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,при секретарі ОСОБА_4 ,з участю прокурора ОСОБА_5 ,представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 ,захисника ОСОБА_7 ,обвинуваченого ОСОБА_8 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, громадянина України, розлученого, з вищою освітою, до затримання не працював, мешкав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального кодексу України,
В С Т А Н О В И Л А:

31.07.2016 року близько 12 годині 15 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині,знаходячись біля воріт гаражу, розташованого на території належного йому домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,з належної йому рушниці № НОМЕР_1 , яка згідно висновку експерта № 444/445/446-16 від 24.10.2016 р.відноситься до мисливських рушниць моделі ІЖ-К 16-го калібру, виготовлених промисловим способом, та є однозарядною гладкоствольною мисливською вогнепальною зброєю 16-го калібру, технічно справною та придатною для здійснення пострілів, з відстані приблизно 3 метри виконав один постріл в область тулубу ОСОБА_9 ,спричинивши ОСОБА_9 відповідно до висновку експерта № 2541 від 01.08.2016 р. Комунальної установи «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради вогнепальне дробове проникаюче наскрізне поранення тулуба,проникаюче у черевну порожнину, з локалізацією вхідної вогнепальної рани на правій передній боковій поверхні тулуба, на рівні правої реберної дуги, по середній та передній пахвовій лініям та вихідних вогнепальних ран в правій поперековій області ( у кількості 6),яке є тяжким тілесним ушкодженням,небезпечним для життя,що призвело до розвитку шоку,внаслідок чого настала смерть потерпілого ОСОБА_9 31.07.2016 р.о 19.10 год.у КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя»,тим самим своїми умисними діями ОСОБА_8 вбив ОСОБА_9 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 у вчинені інкримінованого йому злочину винуватим себе не визнав повністю та пояснив,що не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 ,постріл у потерпілого виконав,захищаючи власне життя від неправомірних дій останнього,а смерть ОСОБА_9 настала не від його дій.
Показав,що є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 ,де мешкав сам.В останній час для власного проживання ОСОБА_8 займав приміщення гаражу,розташованого на території цього домоволодіння,будинок здавав в оренду,кошти від якої були єдиним його доходом.Має у власності мисливську одноствольну однозарядну рушницю ІЖ НОМЕР_2 калібру,патрони для якої споряджав власноруч.Рушницю зберігав у сейфі,який на період його проживання в приміщенні гаражу знаходився там само,у розібраному стані,також у сейфі збереглися патрони у патронташі калібру 9 мм.картеч(дріб)у кількості приблизно 20 шт.При виготовленні патронів використовував порох,дріб,паперову прокладку,через що,на його думку,заряд був послаблений та ці патрони не могли завдати шкоди людині,зберігав їх для самозахисту.В кінці лютого 2016 р.познайомився з ОСОБА_9 ,якого сусід ОСОБА_10 порекомендував як можливого орендаря будинку.Під час зустрічі з ОСОБА_9 ,в усній форми ними були визначені умови проживання у будинку та порядок оплати,приблизно 27.02.2016 р. ОСОБА_9 з дружиною та сином заїхав у будинок.Відносини з ОСОБА_9 у ОСОБА_8 склалися нейтральні,бували моменти їх дружнього спілкування,проте іноді у ОСОБА_9 виникали безпідставні напади агресії.Починаючи з травня 2016 р. ОСОБА_9 не сплачував за житло,повідомив,що 30.07.2016 р.вони звільняють будинок,після виїзду 30.07.2016 р. ОСОБА_9 ключі не віддав,за ним залишався борг за оренду та комунальні послуги.31.07.2016 р.приблизно о 12.00 год. ОСОБА_8 знаходився у гаражі,вхідна хвіртка у двір була замкнена зсередини,почувши шум, ОСОБА_8 вийшов з гаражу та побачив у подвір*ї ОСОБА_9 ,який на питання про оплату відреагував агресивно,рухався в напрямку гаражу,через що ОСОБА_8 ,не розуміючи намірів ОСОБА_9 ,відчув для себе небезпеку,з цих причин увійшов в гараж,відчинив сейф,дістав рушницю з чохла,зібрав її та спорядив у ствол один патрон з картеччю 9 мм.власного виготовлення,в цей момент почув кроки ОСОБА_9 ,який підійшов до гаража на відстань приблизно 3 м.,одну руку тримаючи за спиною. ОСОБА_8 попросив ОСОБА_9 відійти,а оскільки той не відреагував, ОСОБА_8 взяв рушницю з метою налякати потерпілого зброєю,не встиг зробити упор рушниці у плече,коли побачив у правій руці потерпілого фрагмент від секатора,яким останній хотів нанести обвинуваченому удар в область серця,тому ОСОБА_8 з відстані приблизно 1 м.,утримуючи рушницю на рівні грудної клітини,зробив постріл у напрямку ОСОБА_9 ,яким,на його думку,серйозного поранення ОСОБА_9 не спричинив,після чого пішов у гараж взяти другий патрон.Бачив,що на футболці ОСОБА_9 утворилася пляма з порохових газів, ОСОБА_9 був наляканий,обізвав ОСОБА_8 дурнем,якись дріб у ОСОБА_9 влучив,проте,на думку ОСОБА_8 ,він не заподіяв шкоди потерпілому,так як той самостійно пішов з двору,кликав дружину,на здоров*я не скаржився,видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_9 не було.На подвір*ї залишився фрагмент секатора,тому,коли у двір зайшов сусід ОСОБА_11 , ОСОБА_8 попросив його піти,щоб зберегти докази на місці події,в цей час ОСОБА_9 знаходився не у полі його зору.Через деякий час приїхали «швидка» та міліція,з приміщення гаражу вилучили рушницю,патрони,а з двору-фрагмент секатора,сліди речовини,схожої на кров,після чого ОСОБА_8 було затримано.Пізніше він дізнався,що ввечері ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 помер у лікарні,причина його смерті ОСОБА_8 невідома,свої дії із смертю потерпілого він не пов*язує,хто міг вбити ОСОБА_9 та за яких обставин,не знає.
Вважає,що 31.07.2016 р.конфлікт спровокував саме потерпілий,який був агресивно налаштований,тримав у руці предмет,яким намагався нанести удар обвинуваченому,водночас,обвинувачений захищався від потерпілого,турбуючись за своє життя,реальну загрозу якому створювали дії потерпілого.
Те вогнепальне поранення, яке ОСОБА_8 спричинив потерпілому,не могло мати наслідком заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень та смерть ОСОБА_9 ,оскільки постріл з рушниці обвинувачений зробив патроном власного виробництва із послабленим зарядом,тому вважає,що він лише зовні поранив потерпілого.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_12 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди не визнав,посилався на те,що його діями шкода потерпілій не була завдана.
Всебічно вивчивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв*язку, суд прийшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні вказаного вище злочину, виходячи з наступного.
Потерпіла ОСОБА_13 в судовому засіданні показала,що вона протягом десяти років перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 ,у 2009 р.народився їхній син ОСОБА_14 .У лютому 2016 р.приятель їх сім*ї ОСОБА_11 ,знаючи ,що вони підшукують житло ,повідомив про те,що його сусід здає в оренду приватний будинок,сам живе у дворі окремо,їх влаштував розмір оплати,вони вирішили винайняти це житло для сім*ї і за таких обставин познайомилися з ОСОБА_8 ,оселившись у його будинку.Особисто вона з обвинуваченим бачилася дуже рідко,всі питання стосовно оплати за житло з ОСОБА_8 вирішував її чоловік ОСОБА_9 ,конфліктів між ними не було.В період оренди будинку у ОСОБА_8 вони підшукували житло для придбання у власність,а коли влітку 2016 р.такий будинок знайшли,за тиждень попередили ОСОБА_8 про виїзд 31.07.2016 р.,станом на цю дату всі належні від них платежі були внесені.30.07.2016 р.вони вивезли з будинку практично всі речі,залишалось забрати інструменти чоловіка,саме з цією метою 31.07.2016 р.вони з чоловіком та сином на автомобілі приблизно о 12.00 год.приїхали до будинку ОСОБА_8 ,де залишили автомобіль біля воріт.Разом пішли до сусідів ОСОБА_8 сім*ї Буренків,де вона залишилася гостювати,а ОСОБА_9 з сином ОСОБА_14 пішов до ОСОБА_8 забрати речі ,остаточно з*ясувати питання по оплаті.Чоловік був у доброму гуморі,з собою нічого не мав,вони планували у ОСОБА_15 разом провести час відпочинку,купили торт.Через деякий час на відстані близько 100 м.з боку будинку ОСОБА_8 вони почули звук пострілу,а потім прибіг її син ОСОБА_14 та розповів про події,що відбулися у подвір*ї будинку ОСОБА_8 .З його слів їй стало відомо,що коли вони з батьком зайшли у двір будинку ОСОБА_8 та попрямували до альтанки,де зберігалися інструменти ОСОБА_9 ,щоб їх забрати,побачили,що замок на альтанці зламаний,а інструментів немає. ОСОБА_9 покликав ОСОБА_8 :» ОСОБА_16 ,выходи»,той вийшов з гаража з рушницею та зробив постріл у ОСОБА_9 ,який встиг рукою посунути сина за себе,після чого ОСОБА_14 наляканий побіг до будинку ОСОБА_15 .Коли вона підійшла на місце події ,чоловік вже був у «швидкій»,а пізніше в цей же день помер у лікарні від вогнепального поранення.
Свідок ОСОБА_17 суду показав,що триваий час знайомий з ОСОБА_8 ,мешкає з ним по-сусідству,сім*ю ОСОБА_18 ,можливо бачив,але з ними не спілкувався.31.07.2016 р.у денний час відпочивав вдома,коли почув хлопок та крики,вийшов у двір,до будинку ОСОБА_8 не підходив,потерпілого не бачив.На місці події були сусіди ОСОБА_10 та ОСОБА_19 ,згодом приїхали «швидка» та поліція.Пізніше його запросили бути понятим при огляді місця події,в ході якого з приміщення гаражу вилучили рушницю,пістолет,на асфальті перед гаражем лежав фрагмент секатора та господарська рукавичка.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав,що він проживає по-сусідству з ОСОБА_8 ,взимку 2016 р.познайомив з ним свого приятеля ОСОБА_9 ,сім*я якого згодом орендувала у ОСОБА_8 будинок,одночасно вони підшукували інше житло.За кілька днів до події злочину ОСОБА_8 прийшов до ОСОБА_10 та поскаржився,що ОСОБА_9 не платить гроші за оренду,тому 30.07.2016 р.,коли ОСОБА_10 допомагав ОСОБА_9 вивозити речі з будинку обвинуваченого,просив ОСОБА_9 поговорити з ОСОБА_8 та владнати це питання.В будинку ОСОБА_8 після переїзду залишалися інструменти ОСОБА_9 та консервація,які останній планував забрати наступного дня.Вранці 31.07.2016 р.до ОСОБА_10 прийшов ОСОБА_8 та питав про ключі від альтанки,де зберігав інструменти ОСОБА_9 ,повідомив,що той винен йому гроші,ключів свідок не мав.В обідній час сім*я ОСОБА_18 приїхала на машині,яку залишили біля подвір*я ОСОБА_20 , ОСОБА_13 гостювала у ОСОБА_15 ,а ОСОБА_9 із сином ОСОБА_14 пішли до ОСОБА_20 забрати речі та владнати питання по оплаті. ОСОБА_9 був у доброму гуморі,мав при собі лише ключ від воріт будинку ОСОБА_8 .Через 2-3 хвилини з боку будинку ОСОБА_8 почули звук пострілу,крики дитини та ОСОБА_9 , ОСОБА_10 побіг у тому напрямку та біля воріт будинку ОСОБА_20 побачив ОСОБА_9 ,який стояв на колінах,рукою під футболкою тримався за живіт,задихався,повідомив,що у нього вистрілив ОСОБА_8 ,а коли прибрав руку з-під футболки,свідок побачив суцільну рану навиліт у правій частині живота.Син ОСОБА_9 ОСОБА_14 ,який був з батьком під час цих подій,розказав,що коли вони з батьком зайшли у подвір*я будинку ОСОБА_8 ,той одразу вистрілив у ОСОБА_9 .Коли ОСОБА_10 зайшов у подвір*я ОСОБА_8 ,на асфальті побачив предмет,схожий на частину секатора,обвинувачений наставив на нього рушницю та наказав піти.На місце події прибули «швидка» та міліція,батько обвинуваченого,разом з яким з гаражу ОСОБА_20 сусіди забирали інструменти ОСОБА_9 ,які ОСОБА_20 ,перепилявши замок сховища,переніс до себе в гараж.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показав,що він проживає по-сусідству з ОСОБА_20 та ОСОБА_10 ,знайомий із сім*єю ОСОБА_18 ,яка винаймала будинок у ОСОБА_8 . Вранці 31.07.2016 р. зайшов до ОСОБА_15 ,куди згодом завітав і ОСОБА_20 ,питався про ОСОБА_9 ,з яким мав владнати питання про оплату за будинок,на що ОСОБА_10 повідомив,що ОСОБА_9 невдовзі приїде.Пізніше у цей же день він йшов до магазину,розташованого поблизу приватних будинків по АДРЕСА_1 ,його на машині наздогнав ОСОБА_9 ,підвіз до будинку ОСОБА_15 ,з ОСОБА_9 були дружина і син.Машину ОСОБА_9 залишив біля подвір*я ОСОБА_20 ,був у доброму гуморі,дружньо налаштований.Свідок пішов переодягнутись та повернувся до будинку ОСОБА_15 ,де знаходилась дружина ОСОБА_9 ,самого ОСОБА_9 не було,через кілька хвилин з боку двору обвинуваченого почули постріл,куди пішли з ОСОБА_15 з*ясувати,що сталося.Хвіртка у двір ОСОБА_8 була відчинена,у дворі на колінах стояв ОСОБА_9 ,він сказав,що ОСОБА_8 у нього вистрелив,скаржився,що немає чим дихати.Поранення у ОСОБА_9 було на правому боці тулуба,свідок залишився з ним до прибуття «швидкої»,а син ОСОБА_9 . ОСОБА_14 побіг до матері. ОСОБА_10 зайшов на подвір*я до ОСОБА_8 ,який його вигнав.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав,що знає ОСОБА_8 ,який є його сусідом,а з ОСОБА_9 познайомився ,коли сім*я останнього наймала у ОСОБА_8 житло.31.07.2016 р.в денний час вийшов до магазину,коли проходив повз будинку ОСОБА_8 ,почув звук як удар по металу,крик дитини,з подвір*я будинку ОСОБА_8 вийшов ОСОБА_9 ,тримаючись руками за живіт,сказав,що у нього вистрелив ОСОБА_8 .До приїзду «швидкої» ОСОБА_9 сидів на вулиці,почувався погано,його одяг був у крові з рани в області живота.Коли на виклик прибула «швидка», ОСОБА_9 помістили в машину та на місці намагалися допомогти,а через 30 хвилин на іншій «швидкій» доправили у лікарню,також на місце події приїхала міліція.
Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні показав,що 31.07.2016 р.разом з батьком та мамою вони приїхали додому до знайомих ОСОБА_15 ,де мама залишилася,а він попросився піти з татом до сусіднього будинку ОСОБА_8 ,де вони раніше проживали,тато хотів за щось заплатити.У руках,крім платіжної квитанції,тато нічого не тримав.Зайшовши у двір будинку ОСОБА_8 ,його тато підійшов ближче до гаражу,сказав:» ОСОБА_16 ,выходи»,у відповідь ОСОБА_8 висловився нецензурною лайко,вийшов з гаражу з рушницею та вистрелив у ОСОБА_9 .На той момент вони з татом знаходили на відстані 3-4 м.від гаражу, ОСОБА_9 встиг посунути сина за спину,тому постріл у нього не поцілив.Після пострілу ОСОБА_9 залишався у дворі,не міг ходити, ОСОБА_8 влучив йому у груди,а ОСОБА_14 постріл оглушив.До пострілу ОСОБА_9 виявив,що ОСОБА_8 забрав деякі його інструменти,однак вони не сварилися,відносини між батьком та ОСОБА_8 були нормальні.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 31.07.2016 р. з ілюстраційними таблицями до нього та відеозаписом,була оглянута територія домоволодіння АДРЕСА_1 ,під час якого було виявлено та вилучено у дворі домоволодіння: змиви РБК та контрольний змив з асфальту;4 фрагменти металу сферичної форми;частини рушниці(ствол,цівка,приклад із спусковим механізмом з маркуванням В НОМЕР_3 ),фрагмент садових ножиць, рукавичка,навісний замок з 3-ма ключами;з підлоги гаражу вилучено предмет,схожий на гільзу,патронташ з 13-ма патронами та 1 патрон;з сейфу у шафі гаражу 41 предмет,схожих на гільзи,16 металевих предметів циліндрової форми,мішок із сферичними предметами,жерстяна банка з горохоподібною речовиною,скляна банка з металевими предметами,металева банка з горохоподібною речовиною, дозвіл на зберігання та носіння зброї на ім*я ОСОБА_8 ;під подушкою дивана у гаражі предмет,схожий на пістолет D НОМЕР_4 та 3 предмети,схожі на набої(а.с.2-20,а.с.23-24 т.2)
В судовому засіданні був відтворений відеозапис огляду місця події на DVD-R диску,який постановою слідчого від 01.08.2016 р.визнаний у справі речовим доказом (а.с.21-22 т.2)
Як вбачається з протоколу огляду трупа ОСОБА_9 від 01.08.2016 р. в приміщенні моргу КУ «ЗОБ СМЕ» з ілюстрованою таблицею та стенограмою до нього,труп без одягу,на тулубі трупа маються сліди медичних маніпуляції. При огляді трупа на передній поверхні на рівні 8-го міжребер*я виявлена рана,яка ушита вузловими швами,по зняттю яких виявлена рана розміром 8*4,5 см.та навколо неї множинні рани округлої форми розмірами від 0,2*0,2 см.до 0,5 см.на 0,5 см.На задній поверхні тулуба праворуч виявлено 6 ран щелевидної форми розмірами 1,5*0,5 см.
З трупа були вилучені зразки волосся,вільних нігтьових платин з обох рук,змиви з обох рук,інорідне тіло у вигляді фрагменту металу сірого кольору шароподібної форми(а.с.25-36 т.2)
Згідно протоколу огляду від 31.07.2016 р.із стенограмою до нього,у хірургічному відділенні 5 МКЛ м.Запоріжжя були вилучені полімерний стакан з кришкою синього кольору,на якій мається напис «5 г/б ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 »,в якому знаходяться пижі у кількості 2 шт.,шорти білі різані із слідами РБК,труси сірі різані,капці літні коричневого кольору,які були упаковані та опечатані(а.с.37-39 т.2)
За висновком експерта № 2541 від 01.08.2016 р.,смерть ОСОБА_9 настала від вогнепального дробового проникаючого наскрізного поранення тулуба,проникаючого у черевну порожнину,з локалізацією вхідної вогнепальної рани на правій передній поверхні тулуба,на рівні правої реберної дуги,по середній і передній пахвовій лінії і вихідних ран в правій поперековій області(в кількості 6),що призвело до розвитку шоку.
По ходу ранового каналу були пошкоджені:шкіра,підшкірно-жирова клітковина,грудні м*язи,7-8 ребра по правій передній підпахвовій лінії,пристінкова плевра справа у вказаній області,зачеревна клітковина справа,приниркова жирова клітковина справа,права нирка,права доля печінки, висхідний відділ поперечно-ободової кишки,правий квадратний м*яз попереку,праві великий та малий м*язи попереку,11 ребро по правій лопатковій лінії,а також шкіра та підшкірно-жирова клітковина правої поперекової лінії.В правій поперековій лінії була виявлена дріб ,округлої форми з металу сірого кольору діаметром 0,8 см.
Рана з області черевної стінки справа від трупа ОСОБА_9 являєтся вхідним вогнепальним дробовим пораненям с відкладеннями на шкірному клапті частинок свинцю і згорілих частинок пороху.
Рани з поперекової области справа являються виходними вогнепальними дробовими пораненнями.Дане поранення являється вогнепальним дробовим пораненням, могло бути отримано від одного вогнепального поранення.
Вогнепальне поранення у ОСОБА_9 утворилося незадовго до надходження в стаціонар, знаходиться в прямому причинному зв*язку із настанням смерті, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.
Утворення виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 можливе при різному взаєморозташуванні потерпілого відносно нападаючого за умови доступності зон пошкоджень.
Після спричинення вогнепального поранення грудної клітки ОСОБА_9 ,він міг вчиняти активні дії протягом нетривалого часу,який визначався темпом зростання крововтрати( а.с.40-55 т.2)
Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 2541 від 01.08.2016 р., ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 від одиночного вогнепального дробового проникаючого наскрізного поранення тубула з пошкодженням внутрішніх органів(а.с.56-57 т.2)
Згідно протоколу огляду від 01.08.2016 р.,слідчим за участю понятих були оглянуті вилучені з місця події жерстяна банка з горохоподібною речовиною,металева банка з горохоподібною речовиною,скляна банка з металевими предметами,які упакували та опечатали(а.с.58 т.2)
За висновком експерта № 444/445/446-16 від 24.10.2016 р.,рушниця № НОМЕР_1 ,вилучена 31.07.2016 р.під час огляду місця події за адресою м.Запоріжжя,вул.Ігоря Сікорського б.146,відноситься до мисливських рушниць моделі ІЖ-К 16-го калібру,виготовлених промисловим способом,є однозарядною гладкоствольною мисливською вогнепальною зброєю НОМЕР_2 калібру,технічно справна та придатна до здійснення пострілів.
Гільза,вилучена 31.07.2016 р.під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 ,відноситься до частин мисливських патронів центрального бою 16-го калібру,які призначені для стрільби з гладкоствольної вогнепальної зброї 16-го калібру,стріляна з гладкоствольної вогнепальної зброї 16-го калібру,стріляна з рушниці № НОМЕР_1 ,вилученої 31.07.2016 р.під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 (а.с.65-74 т.2)
Висновком експерта № 344 від 24.10.2016 р.встановлено,що вилучена 31.07.2016 р.під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 ,горохоподібна речовина у вигляді гранул невизначеної форми та порошку сіро-чорного кольору загальною масою 27,0 г.та 27,0 г.є вибуховою речовиною метальної дії-нітроцелюлозним(бездимним)одноосновним порохом,вказані об*єкти у вигляді пласких чотирикутників є вибуховою речовиною метальної дії-чорним(димним)порохом(а.с.59-64 т.2)
За висновком експерта № 447/448-16 від 24.10.2016 р.,12 патронів,які знаходяться у патронташі,та 1 патрон,вилучені 31.07.2016 р.під час огляду місця події за адресою м.Запоріжжя,вул.Ігоря Сікорського б.146,відносяться до мисливських патронів центрального бою 16-го калібру,є боєприпасами до гладкоствольної вогнепальної зброї відповідного калібру.Один патрон з маркуванням "16-55-16-ЗТК" без метаємого заряду є частиною мисливського патрону центрального бою 16-го калібру, боєприпасом не являється. Патрони виготовлені саморобним способом з використанням частин промислового виробництва,для здійснення пострілів придатні.
Чотири фрагменти металу сферичної форми, вилучені 31.07.2016 року під час огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 , та 1 фрагмент металу сферичної форми, вилучений під час огляду трупа ОСОБА_9 ,вносяться до картечі,являються стріляними частинами метаємого заряду патронів до гладкоствольної вогнепальної зброї,стріляні з гладкоствольної вогнепальної зброї.
Сорок одна гільза, вилучена 31.07.2016 під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , відносяться до частин мисливських патронів центрального бою 16-го калібру,які призначені для стрільби з гладкоствольної вогнепальної зброї 16-го калібру.
Гільзи,вилучені при огляді місця події,стріляні з гладкоствольної вогнепальної зброї НОМЕР_2 калібру.
Предмети,вилучені 31.07.2016 р.під час огляду у КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги м.Запоріжжя», відносяться до частин патронів центрального бою 16-го калібру, які призначені для стрільби з гладкоствольної вогнепальної зброї НОМЕР_2 калібру - два до повстяних пижів, один до ущільнюючої прокладки.
Пижі та ущільнююча прокладка стріляні з вогнепальної зброї НОМЕР_2 калібру.
Предмети сферичної та циліндричної форми, вилучені 31.07.2016 року під час огляду місця події за адресою: м. Запоріжжя, вул.Ігоря Сікорського, 6.146,являються відповідно шротом та капсулями ЦБО. Шрот і капсулі ЦБО відносяться до частин патронів, які призначені для стрільби з гладкоствольної вогнепальної зброї.
Металеві предмети циліндричної форми, вилучені 31.07.2016 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 ,є частинами набору для демонтажу та спорядження мисливських патронів(а.с.75-89 т.2)
В судовому засіданні експерт ОСОБА_23 підтвердив висновок судової балістичної експертизи № 444/445/446-16 від 24.10.2016 р.та висновок судової балістичної експертизи № 447/448-16 від 24.10.2016 р.На їх роз*яснення показав,що предмети ,вилучені під час огляду місця події 31.07.2016 р.,на дослідження були доставлені в упакованому та опечатаному виді,гільзи окремо від рушниці,без порушень цілісності упакування.Рушниця була перевірена на предмет її придатності для здійснення пострілів шляхом відстрілювання гільз,має знос менше середнього.З урахуванням року виготовлення,на рушниці наявні зовнішні потертості лако-фарбового покриття,металеві поверхні зі слідами корозії,проте ствол рушниці у хорошому стані,небезпеки при здійсненні пострілу не має.
Дослідження 13-ти патронів,споряджених у патронташі,проводилось шляхом їх демонтажу,у кожному патроні знаходилась картеч більше 10 шт.в одному,капсуль,повстяний пиж,заряд для полювання на середнього звіра(кабана),порох 1,7 г.-1,8 г.,що є стандартним пороховим зарядом. Патрони були грамотно споряджені,картеч добре ущільнена.Шляхом відстрілу 3 патронів,які пробивали дві дерев*яні дошки товщиною 25 мм.з відстані 3 м.,була перевірена їх вражаюча здатність,яка є достатньою для спричинення проникаючого порання людині.При здійсненні пострілу з близької відстані такі патрони спричиняють одне велике ушкодження,при здійсненні пострілу з далекої відстані-множинні ушкодження меншого розміру.
З висновку експерта № 1750 від 30.08.2016 р.встановлено,що рідка кров трупа ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0 з супутнім антигеном-Н.В змивах з обох кістей рук ОСОБА_9 встановлена наявність крові людини і виявлені антигени А і Н ,що не виключає походження крові від особи(осіб)групи А з ізогемаглютинином анти-В і супутнім антигеном Н,у тому числі від самого потерпілого ОСОБА_9 (а.с.90-92 т.2)
З висновку експерта № 1751 від 30.08.2016 р.встановлено,що рідка кров трупа ОСОБА_9 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВ0 з супутнім антигеном-Н.В змивах з місця події встановлена наявність крові людини і виявлені антигени анти-Н та анти-А,що не виключає походження крові від особи(осіб)групи А з ізогемаглютинином анти-В і супутнім антигено Н,у тому числі від самого потерпілого ОСОБА_9 (а.с.93-95 т.2)
Відповідно до висновку експерта № 1438-д від 30.08.2016 р.,на поверхні фрагменту садових ножиць,які були вилучені 31.07.2016 р.під час проведення огляду місця події за адресою АДРЕСА_1 ,сліди папілярних узорів рук не виявлені(а.с.96-104 т.2)
В судовому засіданні експерт ОСОБА_24 підтвердила висновок № 1438-д та на його роз*яснення показала,що під час проведення експертного дослідження наданих на експертизу предметів були використані фізичні та візуально-оптичні методи,дактилоскопічні порошки,хімічні методи не застосовувались,оскільки вони знищують біологічні сліди,що унеможливлює подальші дослідження.Використаними методами дослідження слідів папілярних узорів рук на наданих експерту предметах не виявлено.
Згідно висновку експерта № 1993 від 28.09.2016 р.,в слідах на фрагменті садових ножиць ,рукавиці,вилучених з місця події,наявність крові та поту не встановлена(а.с.105-106 т.2)
За висновком акту № 471 судово-психіатричної експертизи від 12.09.2016 р., ОСОБА_8 психічних розладів не виявляв та не виявляє у теперішній час.У період вчинення інкримінованого йому правопорушення ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не виявляв,отже,він міг усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними.У ситуації,що досліджується, ОСОБА_8 не виявив характерних феноменологічних ознак фізіологічного чи патологічного афекту,або будь-якого іншого особливого емоційного стану,який має юридичне значення.За своїм психічним станом в цей час він також може усвідомлювати фактичний характер своїх дій і керувати ними.Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с.107-115 т.2)
Досліджені в судовому засіданні докази логічні,послідовні,не містять протиріч,переконливі як кожен окремо,так і їх сукупність у взаємозв*язку.
Жоден із них не спростований,містить інформацію щодо предмету доказування,схожих не оспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.
При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України».
Такі висновки суду ґрунтуються на наступному.
Обвинувачений ОСОБА_8 в судовому засіданні підтвердив,що 31.07.2016 р.приблизно о 12.00 год.він знаходився за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 ,де на подвір*ї між ним та потерпілим ОСОБА_9 виник конфлікт,в процесі якого ОСОБА_8 застосував рушницю,з якої здійснив постріл у потерпілого патроном із зарядом дробі з відстані приблизно 1 м.
Ці обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_21 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 ,потерпілої ОСОБА_13 ,протоколом огляду місця події та долученими до справи речовими доказами.
Тяжкість тілесних ушкоджень,спричинених потерпілому,їх кількість,небезпечний для життя і здоров*я людини характер,можливість заподіяння за вказаних в обвинувальному акті обставин,з вилученої у обвинуваченого рушниці та патронами його власного спорядження,встановлені висновками експертиз,які сумнівів в обґрунтованості та кваліфікації експертів не викликають.
Спричинення потерпілому вогнепального поранення з розвитком крововтрати та шоком,як це встановлено висновком експерта № 2541 від 01.08.2016 р.,його тяжкість,надання потерпілому первинної медичної допомоги безпосередньо після події злочину біля будинку обвинуваченого,з подальшим транспортуванням у лікарню «швидкою», виключає можливість отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_9 за інших,ніж викладено в обвинувальному акті,обставин.
Вилучення під час огляду місця події у гаражі обвинуваченого знаряддя злочину,а на подвір*ї його будинку слідів крові,викривають саме ОСОБА_8 як особу,що спричинила вогнепальне поранення потерпілому,чого сам обвинувачений не оспорював.
В судовому засіданні обвинувачений наголошував на тому,що саме потерпілий,який несподівано та без запрошення з*явився на подвір*ї його домоволодіння,спровокував конфлікт,намагався нанести обвинуваченому удар фрагментом секатора в область серця,через що обвинувачений,турбуючись про своє здоров*я та життя,змушений був захищатися від протиправних дій ОСОБА_9 ,тобто діяв у стані необхідної оборони.
До таких показань обвинуваченого суд ставиться критично та їх оцінює як неправдиві,що пояснюється обраною позицією захисту з метою уникнути відповідальності за скоєне,виходячи з наступного.
Статтею 36 КК України передбачено право особи на вчинення дій з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно - небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.
Виходячи з наведеного,право на необхідну оборону виникає за наявності для цього певної підстави,якою є вчинення особою суспільно небезпечного посягання,а саме дій,якими ця особа вже заподіює шкоду або створює реальну і безпосередню загрозу заподіяння такої шкоди,тобто стан необхідної оборони утворює лише таке посягання,яке досягає ступеня суспільної небезпечності,притаманної саме злочину.
Верховним Судом України у постанові від 27 листопада 2014 року у кримінальній справі №5-34кс14 висловлена правова позиція,за змістом якої,стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання,а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.
Згідно ст.458 КПК України,висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права,викладений у його постанові,прийнятій з підстав,передбачених ст.445 ч.1 п.1,2 цього Кодексу,є обов*язковим для всіх судів загальної юрисдикції.
В судовому засіданні не встановлено обставин,які дають підстави для висновку про загрозливу поведінку потерпілого по відношенню до обвинуваченого або наявність у нього будь-якої зброї чи інших предметів для нанесення тілесних ушкоджень.
З показань допитаних у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_22 встановлено,що 31.07.2016 р.до події злочину потерпілий ОСОБА_9 був у доброму гуморі,позитивно налаштований,мав намір владнати з обвинуваченим питання по оплаті за раніше орендований будинок і саме з цією метою прийшов до нього на подвір*я разом з малолітнім сином,маючи при собі лише квитанцію.
Поява потерпілого 31.07.2016 р.у дворі будинку ОСОБА_8 та її причина не були для обвинуваченого несподіваними,оскільки він сам в цей день вранці цікавився у ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_19 часом,коли прийде потерпілий ОСОБА_9 ,до якого обвинувачений мав грошові претензії.
За показами свідка ОСОБА_22 ,який був з потерпілим на місці події та її очевидцем,суд встановив,що коли ОСОБА_9 із сином увійшли на подвір*я будинку ОСОБА_8 ,потерпілий хотів щось платити та ,крім квитанції,у руках нічого не тримав.Виявивши,що з місця зберігання зникли його інструменти, ОСОБА_9 лише встиг покликати обвинуваченого вийти з приміщення гаражу,коли ОСОБА_8 з відстані 3-4 м.здійснив у ОСОБА_9 постріл,який влучив у груди потерпілого,після чого останній не міг ходити,кричав від болю.
Показання свідка ОСОБА_22 ,який був допитаний за участю педагога-психолога,сумнівів у суду не викликають,протиріч не містять, їх зміст є послідовним та логічно узгоджується з іншими дослідженими судом доказами.
Жодних об*єктивних доказів поясненням обвинуваченого про те,що потерпілий намагався вчинити відносно нього такі дії, які,на його думку,створювали небезпеку для його життя,в судовому засіданні не встановлено.
За обставинами справи,саме обвинувачений неодноразово висловлював незадоволення на адресу потерпілого через борг по оплаті за житло,який,з його слів,мав ОСОБА_9 ,вранці 31.07.2016 р.до приїзду потерпілого переніс до приміщення гаражу інструменти останнього,що підтвердили свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_22 ,а коли потерпілий прийшов до нього на подвір*я,використав рушницю та без найменшого приводу здійснив у ОСОБА_9 постріл.
Навіть, за умови, що потерпілий,який,зі слів обвинуваченого був налаштований агресивно,не прислухався до його прохання не наближатися до приміщення гаражу,де знаходився обвинувачений ,це не давало підстав ОСОБА_8 для використання рушниці та не виникало право на оборону за відсутності посягань з боку потерпілого.
Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що дії потерпілого за своїми об`єктивними ознаками не могли створити реальну та безпосередню невідворотню загрозу заподіяння шкоди для ОСОБА_8 , які б у зв`язку з цим викликали невідкладну необхідність у заподіянні тілесних ушкоджень ОСОБА_9 ,тому вважати,що обвинувачений, завдаючи потерпілому вогнепальне поранення, перебував у стані необхідної оборони, про що йдеться у доводах ОСОБА_8 ,немає підстав.
Проведеними по справі численними експертними дослідженнями на вилученому у подвір*ї ОСОБА_8 фрагменті секатора не виявлено жодних слідів біологічного походження,чим повністю спростована версія обвинуваченого про намір потерпілого нанести йому цим предметом удар.
При цьому суд ураховує, що факт виявлення на місці події фрагменту секатору не змінює встановлених судом фактичних обставини справи, оскільки секатор є сільськогосподарським інструментом, а тому саме по собі винайдення його частини на земельній ділянці приватного домоволодіння,яка використовується як для обслуговування останнього, так і для ведення на городництва та садівництва, не впливає на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні умисного вбивства потерпілого поза межами необхідної оборони.
Посилання ОСОБА_8 на те,що пред*явлене йому обвинувачення ґрунтується переважно на показаннях малолітнього свідка ОСОБА_22 ,які дійсності не відповідають,свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли.
Судом не встановлено таких обставин,які ставили б під сумнів показання цього свідка як очевидця події,так само не надано суду доказів,що їх спростовують. Довіра до показань цього свідка,які отримані в передбаченому КПК України порядку,не підірвана,а можлива нечесність з мотивів,що на свідка чинили тиск, як привід для обмовляння обвинуваченого,слідує лише з показань самого обвинуваченого.
В судовому засіданні обвинувачений скористався правом допитати свідка ОСОБА_22 ,що відповідає вимогам п.1, підп. «d»п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,із забезпеченням йому можливості надати аргументи на спростування його показань,однак жодних об*єктивних даних для того,щоб ставити їх під сумнів,суд не встановив.
Педагог-психолог ОСОБА_25 ,у присутності якого був допитаний свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні,підтвердила його щирість,розуміння поставлених питань та чіткість відповідей,послідовність та відсутність відмінностей у показаннях щодо одних і тих самих обставин.
Показання свідка ОСОБА_22 підтверджені сукупністю інших доказів,якими є висновки експертиз,речові докази,протоколи слідчих дій,показання інших свідків,зі змістом яких вони повністю узгоджуються,водночас,показання самого обвинуваченого про фактичні обставини сукупністю цих доказів спростовані.
За таких обставин,суд приймає до уваги при ухваленні вироку показання свідка ОСОБА_22 як доказ винуватості ОСОБА_8 .
Обвинувачений заперечував наявність причинного зв*язку між його діями відносно потерпілого та настанням смерті останнього,посилався при цьому на те,що,на його думку,від одиночного проникаючого наскрізного дробового поранення,спричиненого пострілом з мисливської рушниці,він не завдав ОСОБА_9 таких тяжких поранень,які мали наслідком його смерть.За версією,яку обвинувачений виклав у судовому засіданні,потерпілий ОСОБА_9 після здійснення у нього пострілу з рушниці ОСОБА_8 ,самостійно пішов з місця події,знаходився не у полі зору обвинуваченого,міг за інших обставин отримати тяжкі тілесні ушкодження або стати жертвою лікарської недбалості.
Така версія обвинуваченого повністю спростована дослідженими у судовому засіданні доказами.
Так,свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 в суді показали,що безпосередньо після заподіяння ОСОБА_9 вогнепального поранення бачили потерпілого на подвір*ї ОСОБА_8 ,де потерпілий прямо вказав,що постріл у нього здійснив обвинувачений,на асфальтовому покритті подвір*я будинку обвинуваченого були наявні сліди крові,потерпілий тримався за рану на тілі,до прибуття швидкої сидів біля воріт на подвір*я ОСОБА_8 ,погано почувався,у 5-ту міську лікарню був доставлений безпосередньо з місця події у вкрай важкому стані,що зазначено у висновку експерта № 2541 від 01.08.2016 р.
Можливість його самостійного переміщення,конфлікту з іншими особами за умови масивної крововтрати та стану шоку виключається.
Відсутність інших тяжких тілесних ушкоджень,крім одиночного наскрізного вогнепального поранення,та конфліктів з іншими особами у цей день,виключає можливість отримання потерпілим смертельного поранення за інших обставин.
При дослідженні судовому засіданні речових доказів за участю спеціаліста було встановлено,що гільза,вилучена з місця події,зарядом з якої був виконаний постріл,16-го калібру,з латуні,подібна до тих,що також були вилучені під час огляду місця події у патронташі.
З роз*ясень експерта ОСОБА_23 в судовому засіданні встановлено,що всі предмети на експертизу були доставлені в опечатаному виді без порушень упакування,що виключає можливість доступу до них після вилучення на місці події до направлення на експертизу.
Посилання обвинуваченого на те,що самостійно виготовлені ним патрони,в тому числі той,яким був здійснений постріл у потерпілого,були споряджені паперовим пижем,що робило заряд полегшеним та,на думку обвинуваченого,таким патроном неможливо було завдати шкоду,повністю спростовані висновком експерта № 447/448-16 від 24.10.2016 р.та показаннями експерта ОСОБА_23 в судовому засіданні про те,що виучені з місця події патрони саморобного виробництва були споряджені повстяними,а не паперовими,пижами,їх вражаюча здатність є достатньою для спричинення проникаючого вогнепального поранення людині.
Захист оспорював допустимість всіх речових доказів,які отримано внаслідок огляду місця події,та похідних від них висновків експертиз.
Свою позицію захисник грунтує на тому,що оскільки після закінчення досудового розслідування стороною обвинувачення речові докази не були відкриті стороні захисту для ознайомлення у повному обсязі з можливістю їх огляду,суд не має права допустити відомості,що містяться в них,як докази,а також не може приймати до уваги висновки експертиз,предметом дослідження яких були речові докази,з посиланням на концепцію «плоди отруйного дерева».
Проте суд критично ставиться до таких заперечень з боку захисту,виходячи з наступного.
За змістом рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Частина 1 ст. 92 КПК України передбачає, що обов`язок доказування вказаних обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, - на потерпілого.
Статтями 7, 22 КПК України передбачено, що однією із засад кримінального судочинства є змагальність сторін та свобода у поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
В статі 87 КПК України зазначено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 3) порушення права особи на захист.
Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.
У п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997р. № 7 «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», наголошено на тому, що згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими органи досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, одержані відповідно до норм КПК. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.
Відповідно до роз*яснень п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.
В рішеннях Європейського суду з прав людини по справах «Гефген проти Німеччини» від 30.06.2008 р.,»Яременко проти України» від 30.04.2015 р.викладена концепція,сенс якої зводиться до того,що якщо джерело доказів (»дерево»)є недопустимим,то всі докази,отримані за його допомогою(«плоди»)будуть такими ж.
З матеріалів справи вбачається,що 31.07.2016 р.під час огляду місця події,яким є територія домоволодіння по АДРЕСА_1 ,були виявлені та вилучені змиви речовини бурого кольору,гладкоствольна мисливська рушниця ІЖ-К 16-го калібру № НОМЕР_1 ,гільза 16-го калібру,патронташ із 13-ма патронами,41 гільза,4 картечини,набор для спорядження мисливських патронів,мішечок із шротом,скляна банка з капсулями,пижі та ущільнюючі прокладки,картеч з трупу,2 банки пороху,які постановами слідчого від 21.20.2016 р.та 24.10.2016 р.визнані речовими доказами по кримінальному провадженню,були предметом дослідження проведених під час досудового розслідування судових експертиз.
За змістом ст.290 КПК України,визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта,клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру,прокурор або слідчий за його дорученням зобов*язаний повідомити підозрюваному,його захиснику,законному представнику та захиснику особи,стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру,про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Прокурор або слідчий за його дорученням зобов*язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування,які є в його розпорядженні,у тому числі до речових доказів або їх частин.
Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті,суд не має права допустити відомості,що містяться в них,як докази.
В судовому засіданні суд встановив,що 24.10.2016 р.прокурор Запорізької місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_5 ,який на підставі постанови від 31.07.2016 р.є старшим групи прокурорів у даному кримінальному провадженні,доручив старшому слідчому Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_26 відповідно до ст.290 КПК України повідомити учасників кримінального провадження,зокрема,підозрюваного ОСОБА_8 та захисника,про те,що досудове розслідування закінчено,а зібрані під час розслідування докази є достатніми для складання обвинувального акта,а також надати їм доступ до матеріалів досудового розслідування,які знаходяться у розпорядженні слідчого(а.с.1.204 т.2)
24.10.2016 р.слідчий ОСОБА_26 повідомив підозрюваного ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_27 про закінчення досудового розслідування та їхнє право на доступ до матеріалів досудового розслідування(а.с.205 т.2)
В цей же день підозрюваному ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_27 був наданий доступ до матеріалів досудового розслідування(з описом),про що був складений протокол.
За змістом цього протоколу від 24.10.2016 р.,підозрюваний ОСОБА_8 від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування в присутності понятих відмовився,захисник ОСОБА_27 з матеріалами кримінального провадження,в тому числі з речовими доказами, ознайомився у повному обсязі,про що зазначив у протоколі власноруч(а.с.206-207 т.2)
В судовому засіданні обвинувачений підтвердив,що йому надавалися стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження для ознайомлення після закінчення досудового розслідування,проте він від цього відмовився з певних мотивів.
За таких обставин відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимими речових доказів,які були відкриті стороні захисту у повному обсязі,досліджені в судовому засіданні за участю спеціалістів,та похідних від них висновків експертиз,предметом дослідження яких були вилучені при огляді місця події речові докази, оскільки вони зібрані у встановленому законом порядку і відповідають вимогам ст.85-86 КПК України,а посилання захисту на концепцією «Плоди отруйного дерева» у даній справі незмістовні.
У порядку ст.358 КПК України судом на вимогу сторони обвинувачення були дослідженні письмові документи, які є належними до матеріалів цього провадження, проте не містять інформації про обставини, що підлягають доказуванню в межах судового розгляду, тому не згадуються судом на обґрунтування обвинувачення, визнаного судом доведеним.
З описаних міркувань,суд не згадує на користь обвинувачення висновки судових експертиз № 1410-д від 07.09.2016 р., № 1992 від 28.09.2016 р., № 539 від 07.10.2016 р., № 442/443-16 від 24.10.2016 р., № 313 від 10.10.2016 р., № 483 від 08.09.2016 р., № 540 від 07.10.2016 р., № 1207 від 04.10.2016 р., № 314 від 24.10.2016 р., № 312 від 19.10.2016 р., № 1989 від 15.09.2016 р.,а також протокол додаткового огляду місця події від 15.09.2016 р.з ілюстрованою таблицею до нього(а.с.116-171 т.2)
Судом на вимогу сторони обвинувачення був долучений до матеріалів судового слідства протокол слідчого експерименту від 15.09.2016 р.з відеозаписом,який визнаний по кримінальному провадженню речовим доказом(а.с.172-177 т.2)
Ця слідча дія проводилась з метою перевірки показань підозрюваного ОСОБА_8 ,протокол якої з відеозаписом не досліджувався в судовому засіданні та не приймається судом до уваги при ухвалені вироку,виходячи з наступного.
В силу ст.95 КПК України,показання-це відомості,які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним,обвинуваченим,свідком,потерпілим,експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні,що мають значення для цього кримінального провадження. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях,які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями,наданими слідчому,прокурору,або посилатися на них.
Висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми процесуального права у постанові від 21.01.2016 року по справі № 5-249кс15, правовий висновок якого в силу ст. 458 КПК України є обов`язковим для застосування всіх судів загальної юрисдикції.
Відповідно до вказаної постанови Верховного Суду України,суд вважає за необхідне зазначити, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо. Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх (як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами), здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.
Недотримання принципу безпосередності призводить до порушення інших засад кримінального провадження: презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункти 10, 13, 15 статті 7 КПК). Тому засада безпосередності виступає необхідним елементом процесуальної форми судового розгляду, недотримання її судом, виходячи зі змісту частини другої статті 23 та статті 86 цього Кодексу, означає, що докази, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, не можуть бути визнані допустимими і враховані при постановленні судового рішення судом.
Оскільки протокол слідчого експерименту містить лише показання підозрюваного ОСОБА_8 під час досудового розслідування,надані ним слідчому, та ніяких інших процесуальних джерел доказів, передбачених ч.2 ст.84 КПК України, у ньому не зафіксовано,суд,керуючись принципом безпосередності дослідження доказів,зазначений протокол з відеозаписом в судовому засіданні як доказ винуватості не досліджував,оскільки показання обвинуваченого були безпосередньо вислухані в судовому засіданні.
Така позиція суду узгоджується з процесуальними гарантіями свободи підозрюваної особи проти самовикриття,оскільки сторона обвинувачення використовує в судовому засіданні пояснення підозрюваного слідчому вирішальною мірою для встановлення фактів,що мають значення для кваліфікації його ж дій.
За висновком суду,це обмежує право захисту обвинуваченого настільки,що справедливість розгляду справи в цілому виявиться підірваною.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій обвинуваченого,суд виходить з наступного.
За обставинами даної справи обвинувачений із застосуванням вогнепальної зброї та мисливського патрону,спорядженого картеччю,що призначається для полювання на середнього звіра, здійснив постріл у потерпілого,чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя.Знаходячись на близькій відстані до потерпілого,обвинувачений розумів,що навіть одиночний постріл зарядом картечі завдасть потерпілому серйозну шкоду,однак цілив у потерпілого,хоча мав можливість зробити попереджувальний постріл не прицільно,при цьому пішов за другим патроном,а припинив свої дії лише після того,як поранений потерпілий покликав на допомогу та пішов з подвір*я.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07 лютого 2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, тощо.
Умисне вбивство розглядається як вчинене з непрямим умислом,коли винний хоча і не бажає настання смерті іншої людини,але свідомо припускає її настання. Умисно завдаючи шкоду потерпілому,винний не передбачає конкретно,яка саме шкода матиме місце,допускаючи можливість будь-якої шкоди,в тому числі й смерті,яка фактично настає.
Позиція ОСОБА_8 про те,що він не мав умислу на вбивство потерпілого,не звільняє його від відповідальності,оскільки відсутність бажання спричинити смерть іншій особі не виключає наявності умислу на вбивство.
Так,за поясненнями самого обвинуваченого,він в процесі конфлікту з ОСОБА_9 не бажав настання смерті останнього,однак використовуючи вогнепальну зброю для здійснення пострілу у людину з близької відстані,допускав можливість настання будь-яких невизначених суспільно небезпечних наслідків.
Виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого діяння,враховуючи спосіб,знаряддя злочину, характер і локалізацію поранення ,суд дійшов до висновку, що його не можна вважати нанесеним навмання та випадково.
Крім того,за обставинами справи конфлікт між потерпілим та обвинуваченим виник за кілька хвилин до події злочину,в присутності свідка,обвинувачений мав реальну можливість не брати у ньому участі, не допустити подальшого контакту із потерпілим,який,за його ж показаннями,цей конфлікт спровокував,проте навпаки,обвинувачений сам загострив конфлікт та використав відносно потерпілого вогнепальну зброю,лише випадково не поціливши у дитину.
Не встановлено наявності у ОСОБА_8 у момент події такого афективного стану, який унеможливив би відповідальність, зазначене випливає з вказаного вище акту судової психіатричної експертизи.
По справі не встановлено жодних конкретних обставин,які могли б відвернути настання смерті потерпілого і переконати обвинуваченого в тому,що злочинного наслідку від його дій не настане.
Дії обвинуваченого мають ознаки об`єктивної сторони вбивства: дії, якими обвинувачений спрямовував знаряддя злочину-вогнепальну зброю безпосередньо у тіло потерпілого,наслідки його діяння у виді смерті потерпілого та причинний зв`язок між діями та наслідком.
Під час раптової бійки або сварки виключається наявність заздалегідь обдуманого умислу на позбавлення потерпілого життя. При неконкретизованому умислі особа завідомо усвідомлює небезпечний характер своїх дій, передбачає суспільно небезпечні наслідки у вигляді настання смерті іншої особи, та ,хоча і не хоче, проте свідомо припускає її настання, що мало місце у цьому випадку.
Як встановив суд за обставинами цієї справи,здійснюючи постріл у тіло потерпілого з близької відстані,обвинувачений припускав можливість спричинення останньому шкоди,не передбачаючи конкретно,яка саме шкода матиме місце,допускав можливість будь-якої шкоди,в тому числі і смерті,що фактично і настала.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин,які перевірені доказами,суд прийшов до висновку про те,що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена в повному обсязі,а доводи обвинуваченого про наявність підстав для кваліфікації його дій як таких,що підпадають під ознаки необхідної оборони,не знайшли свого підтвердження.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ст.115 ч.1 КК України як умисне вбивство,тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
При призначенні обвинуваченому покарання суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, яке відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та враховує відомості про особу обвинуваченого: раніше не судимий, до затримання не працював, на обліку в наркологічному диспансері та у лікаря-психіатра не перебував,має постійне місце проживання (а.с.178-186 т.2
Обставин, які пом*якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.
Приймаючи до уваги позицію потерпілої та її представника щодо суворого покарання обвинуваченого,суд також враховує,що протиправні дії були вчинені ОСОБА_8 відносно ОСОБА_9 на очах у восьмирічної дитини,лише випадково дитина не зазнала ушкоджень, характеризує обвинуваченого як особу з низькими моральними якостями та зневажливим ставленням до людського життя,сімейних цінностей.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного,відсутність критичної оцінки своїх дій,суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції статті 115 ч.1 КК України,що відповідає тяжкості скоєного злочину та є достатнім задля забезпечення виправлення обвинуваченого.
Водночас,з урахуванням стану здоров*я обвинуваченого,якому встановлено діагноз ДДП поперекового відділу хребта,нейтральної характеристики квартального комітету за місцем мешкання,колегія суддів не погоджується з думкою прокурора,що строк покарання обвинуваченому має бути призначений у максимальному розмірі санкції статті 115 ч.1 КК України,досягнення цілей кримінального покарання можливе при призначенні обвинуваченому меншого,ніж максимальний, строку,що є необхідним та відповідає вимогам потерпілої сторони у їх баченні справедливості.
При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого судових витрат, пов*язаних із проведенням експертиз,суд прийшов до наступного висновку.
Так,відповідно до ст.118 КПК України,витрати,пов*язані із залученням експертів є процесуальними витратами.
Згідно ст.124 КПК України,у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
В основу обвинувачення,визнаного судом доведеним,покладені висновки судових експертиз № 2541 від 01.08.2016 р.,№ 444/445/446 від 24.10.2016 р.,№ 447/448 від 24.10.2016 р.,№ 1750 від 30.08.2016 р.,№ 1751 від 30.08.2016 р.,№ 1993 від 28.09.2016 р.,№ 1438-д від 30.08.2016 р.
Витрати на проведення зазначених експертиз документально не підтверджені,тому передбачені законом підстави для їх стягнення з обвинуваченого відсутні.
Долю долучених до справи речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Згідно протоколу затримання особи,підозрюваної у вчиненні злочину,31.07.2016 р.о 18.00 год. ОСОБА_20 був затриманий в порядку ст.208 КПК України,строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою судом продовжений до 20.05.2017 року включно(а.с.187-195 т.2)
Суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на інший менш суворий запобіжний захід,оскільки ризики та серйозність висунутого йому обвинувачення не змінилися, такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого,а строк відбування покарання необхідно рахувати із дня фактичного затримання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченого необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При вирішенні цивільного позову,заявленого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушення або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
У відповідності до вимог ст.ст.127,128,129 КПК України обов`язок про відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого.
Вимоги позову про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_13 обгрунтувала тим,що у зв*язку із смертю чоловіка ОСОБА_9 вона понесла витрати по його похованню та ритуальні послуги,поминальний обід,про що надала квитанції.
Обвинувачений ОСОБА_20 цивільний позов у цій частині не визнав у повному обсязі з тих підстав,що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала не від його дій.
Відповідно до ст.22,1166 ЦК України,особа має право на відшкодування матеріальної шкоди,завданої їй внаслідок порушення її прав,зокрема,витрат,які особа зробила або повинна зробити для відновлення свого порушеного права(реальні збитки)
Як встановлено ст.1201 ЦК України,особа,яка завдала шкоди смертю потерпілого,зобов*язана відшкодувати особі,яка зробила необхідні витрати на поховання та спорудження надгробного пам*ятника,ці витрати.
З матеріалів справи встановлено,що 31.07.2016 р.сталася смерть ОСОБА_9 ,причиною якого є одиночне вогнепальне дробове проникаюче наскрізне поранення тулуба з ушкодженням внутрішніх органів,у вчиненні якого судом встановлена винуватість ОСОБА_8 .
Згідно квитанції № 7151 від 01.08.2016 р., ОСОБА_13 були оплачені ритуальні послуги на поховання ОСОБА_9 у розмірі 3400 гр.,поминальний обід та автобус у розмірі 5875 гр.,закуплені напої на суму 3291 гр.59 коп.,що разом становить суму 12566 гр.59 коп.(а.с.41-43 т.1)
Як визначено статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу»,поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які
здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом
або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та
утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не
суперечать законодавству,ритуальні послуги-послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19.11.2003 р.,зареєстрованого у Міністрестві юстиції України 08.09.2004 р.за № 1111/9710,затверджено необхідний мінімальний перелік окремих видів ритуальних послуг,до яких не входять поминальний обід та інші витрати,не пов*язані з безпосереднім похованням померлого.
За таких обставин,суд частково задовольняє позов про відшкодування матеріальної шкоди та стягує з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_13 витрати на поховання ОСОБА_9 ,які безпосередньо пов*язанні з його захороненням,у розмірі 3400 гр.,передбачених законом підстав для стягнення інших витрат не вбачається.
В обґрунтування позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 15360 гр.позивач вказала,що нею на оплату юридичних послуг як потерпілій від кримінального правопорушення особі витрачені кошти,розмір яких розрахований як 40% мінімальної заробітної плати за одну годину надання правових послуг адвокатом.
З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2016 року між ОСОБА_13 та адвокатом ОСОБА_6 було укладено договір про надання правової допомоги № 08/03/16 (а.с.30-31 т.1),згідно п.4.1,4.2 якого розрахунки між клієнтом та адвокатом проводяться в авансовому порядку,гонорар адвоката становить 40% мінімальної заробітної плати за одну годину надання правових послуг.
Як встановлено ст.118 ч.1 п.1,ст.120 ч.2,ст.124 ч.1 КПК України,витрати на правову допомогу є процесуальними витрати,які несе потерпілий,із подальшим їх стягненням у розмірі,підтвердженому документально,з обвинуваченого,у разі ухвалення обвинувального вироку.
В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 надав складений ним розрахунок витрат на правову допомогу,без документального підтвердження внесення грошових коштів у касу адвоката(а.с.143 т.1)
Відповідно до п.1.2, 3.1. Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Національного банку України від 15 грудня 2004 року № 637,операції підприємця з фізичними особами,що пов*язані з прийманням і видачею готівки під час проведення розрахунків є касовою операцією,квитанція до касового прибуткового ордеру є належним документальним підтвердженням факту внесення грошових коштів у касу адвоката та сплати суми гонорару.
Матеріали справи не містять та позивачем і його представником не надано належного банківського документу, оформленого у встановленому порядку, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвокатом.
За таких обставин суду прийшов до висновку про відсутність належних доказів на підтвердження вимог ОСОБА_13 щодо відшкодування витрат на правову допомогу та відмовляє у позові про це .
Вимоги про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_13 обгрунтувала з посиланням на те,що в результаті протиправних дій обвинуваченого вона переживала та продовжує переживати моральні страждання через смерть чоловіка,з яким перебувала у шлюбі майже 10 років,виховувала сина,подружжя очікувало народження другої дитини,яка народилася вже після смерті батька.Знаходячись у відпустці по догляду за новонародженою дитиною,вона залишилася без матеріальної підтримки чоловіка,самотужки має утримувати себе та двох дітей.
Крім того,внаслідок дій ОСОБА_20 ,без батька залишилися двоє дітей,один з яких став свідком вбивства ОСОБА_9 ,що завдало йому психологічної травми,негативно відобразилося на стані здоров*я,дитина потребує психологічної допомоги.
З урахуванням значущості втрати для сім*ї чоловіка та батька,що є невідворотнім,тяжкості психологічної травми,стану здоров*я,завдану моральну шкоду ОСОБА_13 оцінила у тисячократному розмірі мінімальної заробітної плати(станом на 08.08.2016 р.)у розмірі 1378000 гр.
ОСОБА_8 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди вважає безпідставно пред*явленим до нього,так як смерть потерпілого настала не від його дій.
Статтею 23 ЦК України установлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів.
Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.
Крім цього, у п. 3 зазначеної постанови вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
У пункті 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Суд виходить з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди. Це виявляється, головним чином, у посиланні на міркування справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації , а крім того у самій формі констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.
Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з Прав Людини(далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі»,зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Аналізуючи наведене суд встановив,що обставини ,на які посилається позивач в обґрунтування позову,знайшли своє підтвердження сукупністю доказів,які логічні,послідовні,достовірні та достатні для висновку про те,що ОСОБА_13 внаслідок смерті чоловіка та батька двох її дітей завдана моральна шкода,яка полягає у перенесених через невідворотність цієї втрати душевних стражданнях,що призводить до психологічної травми.
ОСОБА_13 очевидно відчуває певне розчарування та страждання в результаті неможливості самореалізації у сім*ї як жінка та побутової залежності через втрату годувальника.Смерть чоловіка створила для позивача ситуацію невизначеності у питаннях фінансової забезпеченості сім*ї та змусило проявляти наполегливість у відстоюванні своїх прав у кримінальному провадженні,додатково пережити нервові хвилювання,в тому числі під час вагітності,а життєва перспектива позивача пов*язана із статусом матері,що виховує двох дітей без батька,що пригнічує та змушує змінити звичний спосіб життя(а.с.144-174 т.1)
Вирішуючи питання, що пов`язані з розміром відшкодування моральної шкоди ,яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб, суд керується принципами умовної рівності втраченого блага і того, яке може бути надбане за конкретну суму грошей; поміркованості - відповідності вимогам здорового глузду і розважливості; розумності - об`єктивного відображення дійсності, розсудливого, врівноваженого мислення; справедливості - неупередженого ставлення до всіх учасників спору. Принципи розумності і справедливості виявляються в тому, що більш глибоким моральним стражданням відповідає більший розмір відшкодування.
Відтак,враховуючи,що завдана позивачу моральна шкода безпосередньо пов*язана з смертю чоловіка,коли життя є найбільш суттєвим благом для людини,розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення позивачу можливості втрачену психологічну рівновагу відновити.
Крім того,необхідно враховувати інтереси двох малолітніх дітей,які залишилися без допомоги та підтримки батька, що порушує їхнє право на належні умови проживання та виховання у повній сім*ї.
Згідно інформації про стан здоров*я ОСОБА_22 ,2009 р.н.,дитина внаслідок вчинення вбивства батька на його очах перенесла тяжкий струс,порушився нормальний сон,став неспокійним,розгубленим,замкнутим,йому був встановлений діагноз:посттравматичний стресовий розлад.
Надана психолого-педагогічна характеристика підтверджує,що ОСОБА_22 після пережитого соціального стресу проявляє підвищену тривожність,різкі зміни у настрої,що має наслідком соціальні конфлікти з однолітками,страх самовираження,важко переживає невдачі.
Водночас,у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди варто звернути увагу на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди.
Аналізуючи суть самого порушення прав позивача,виходячи з справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди,суд визначає розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди 700 000 гр.,що є достатнім для компенсації немайнових втрат,які в інший,не грошовий спосіб,поновити неможливо,та реальним з точки зору виконання судового рішення як складової права на справедливий суд та однієї з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Керуючись ст.ст.368, 374, 392 КПК України, колегія судів -
З А С У Д И Л А:
Визнати винуватим ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання рахувати з 18.00 години 31.07.2016 р.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зарахувати строк попереднього ув*язнення ОСОБА_8 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі з 31.07.2016 року по день ухвалення вироку 12.05.2017 року.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_8 залишити у виді тримання під вартою.
Речові докази:
-DVD-R диск із записом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_8 ,DVD-R диск із записом огляду місця події від 31.07.2016 р., долучені до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах провадження;
-футболку,шорти,шльопанці, що належать ОСОБА_20 , передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУПН у Запорізькій області, передати ОСОБА_20 за належністю;
-протирку каналу ствола рушниці,змиви речовини бурого кольору,навісний замок з 3-ма ключами,одноразовий шприц ємкістю 10 мл.з прозорою речовиною 2 мл.,фрагмент садових ножиць,рукавичку,блокнот з рукописним текстом,змиви з рук трупу ОСОБА_9 ,зразки волосся трупу ОСОБА_9 ,зразки вільно виступаючих кінців нігтьових пластин з обох рук трупа ОСОБА_9 , картеч з трупу,зразки крові ОСОБА_9 ,змиви з рук ОСОБА_8 ,передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУПН у Запорізькій області знищити;
-гладкоствольну мисливську рушницю ІЖ-К 16-го калібру № НОМЕР_1 , гільза 16-го калібру,пістолет «VALTRO» mod. АР 92 ARMY № НОМЕР_5 , два травматичних патрона з маркуванням «RWS 9mm PA KNALL», гільзу шротового патрона з маркуванням «MFS .35 GREN»,патронташ з 13-ю набоями,1 гільзу,4-и картечини,41 гільзу,набор для спорядження мисливських набоїв,мішечок із шротом,скляну банку з капсулями,2 пижі та ущільнюючу прокладку,2 банки пороху, передані на зберігання до камери схову Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУПН у Запорізькій області-конфіскувати та передати у Дозвільну систему Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУПН у Запорізькій області для їх знищення.
Цивільний позов ОСОБА_13 до ОСОБА_8 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 ,РНОКПП НОМЕР_6 ,на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,РНОКПП НОМЕР_7 ,адреса реєстрації АДРЕСА_2 ,відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 3400(три тисячи чотириста)гривень,відшкодування моральної шкоди у розмірі 700 000(сімсот тисяч)гривень,а всього стягнути 703 400(сімсот три тисячі чотириста)гривень.
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Арешт,накладений на нерухоме майно,а саме житловий будинок АДРЕСА_3 Сікорського),належний ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу № 343 від 07.03.2003 р.,посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО ОСОБА_28 ,державну реєстрацію права власності проведено 20.05.2003 р., ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 22.08.2016 р. в кримінальному провадженні з метою забезпечення відшкодування завданої злочином шкоди та цивільного позову-залишити до виконання вироку в частині цивільного позову.
Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, -у той же строк після отримання копії вироку.
Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення, особам, які не були присутні при проголошенні вироку, його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3