ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1690/17
провадження № 1-кп/753/459/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2017 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 26.01.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 24.01.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

27.01.2017 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості від 26.01.2017 р. у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 24.01.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між ним та обвинуваченим ОСОБА_5 26.01.2017 р.

Захисник ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_5 підтримали думку прокурора щодо можливості затвердження угоди про визнання винуватості у підготовчому судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши виключно зміст обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування, не вдаючись до передчасної оцінки наявності чи відсутності доказів винуватості обвинуваченого на цій стадії кримінального процесу, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 314 КПК України - у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Зокрема, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті КК України та формулювання обвинувачення.

Норми КПК України покладають на суд обов`язок роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення (ст. 348 КПК України), а потерпілому надає право підтримувати обвинувачення у випадку відмови прокурора від державного обвинувачення, а також ряд інших прав, безпосередньо пов`язаних з обвинуваченням (ст.56 КПК України).

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду ( рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьєта Сассі проти Франції», п.52).

Таким чином, висунуте особі обвинувачення повинно бути зрозумілим як сторонам кримінального провадження, так і суду.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 № 0000002 від 24.01.2017 р. за ч.2 ст. 205-1 КК України виділено з кримінального провадження № 0000060 від 15.08.2015 р. за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України.

Відповідно до ч.1 ст. 217 КПК України - у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч.4 ст. 217 КПК України - матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.
Таким чином, на думку суду, у змісті обвинувального акту відсутні об`єктивні відомості , які б свідчили про те, що виділення провадження стосовно ОСОБА_5 в окреме провадження з кримінального провадження за ст..205 ч.2 КК України, що має негативний вплив на повноту і об`єктивність, як досудового розслідування так судового розгляду.
А тому, суд вважає, що обвинувальний акт в цій частині не відповідає положенням ст. 217 КПК України, при цьому для повного та об`єктивного розслідування вищезазначені кримінальні провадження стосовно ОСОБА_5 підлягають об`єднанню в одне провадження.
Також з реєстру вбачається, що в рамках кримінального провадження № 0000060 від 15.08.2015 р. слідчими суддями ухвалювались рішення щодо розгляду клопотань слідчих в рамках вказаного кримінального провадження, з тексту яких вбачається, що досудовим слідством встановлено, що невстановлені слідством особи у 2015 р. на території м. Києва повторно вчинили кримінальне правопорушення, а саме створили ряд суб`єктів господарювання, серед яких ТОВ «Рілот», з метою прикриття незаконної діяльності. Відповідно до додаткових узагальнених матеріалів Державного фінансового моніторингу України № 0346/2016/ДСК встановлено, що за період з 14.01.2015 р. по 13.06.2016 р. учасниками злочинної схеми здійснені фінансові операції, пов`язані зі зняттям готівкових коштів з рахунку ряду підприємств із ознаками «фіктивності» групою фізичних осіб через каси банківських установ, розташованих у м. Києві, у якості закупівлі товару на загальну суму 73,56 млн. гривень, що спрямовані на легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом (вчинення дій, спрямованих на маскування незаконного походження таких коштів). Між тим, всупереч вимогам п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, яка передбачає обов`язкове зазначення в обвинувальному акті розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000002 від 24.01.2017 р, такі відомості не зазначені, не дивлячись на факт встановлення шкоди в розмірі 73,56 млн. гривень у кримінальному провадженні № 0000060 від 15.08.2015 р.

Крім того, посилаючись в обвинувальному акті на статус співучасника вчинення злочину на ім`я « ОСОБА_6 », як невстановленої в ході досудового розслідування особи, орган досудового розслідування в обвинувальному акті не зазначив, чи виділені стосовно цієї особи матеріали в окреме провадження. В реєстрі матеріалів досудового розслідування такі відомості також відсутні. Разом з тим, в тексті обвинувального акту міститься посилання на конкретну встановлену особу - ОСОБА_7 , яку ОСОБА_5 уповноважив вчиняти будь-які реєстраційні та інші дії, що стосуються створення та діяльності ТОВ «Рілот». Таким чином, виклад зазначених обставин дає підстави вважати, що ОСОБА_7 причетний до вказаного злочину, проте в обвинувальному акті не зазначений статус цієї особи та відсутня вказівка на наявність щодо цієї особи окремого кримінального провадження. Крім того, з огляду на міжнародні стандарти у галузі судочинства, які послідовно стверджують про неприпустимість нехтування презумпцією невинуватості та правом на справедливий судовий розгляд, суд вважає неприпустимим зазначення в обвинувальному акті прізвища осіб, які причетні до кримінального правопорушення, однак не є обвинуваченими у справі.

Водночас, відповідно до ч.2 ст. 291 КПК України - обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер , анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) , анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство) , прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора , виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення , обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання , розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням , підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими , розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування) , дату та місце його складення та затвердження.

Буквальне тлумачення вказаної норми процесуального закону дозволяє дійти висновку, що наведений перелік є вичерпним. Разом з тим, дослідженням змістуобвинувального акту встановлено, що він містить відомості, які не передбачені ч. 2 ст. 291 КПК України.

Так, при формулюванні обвинувачення ОСОБА_5 , в обвинувальному акті містяться посилання на висновок почеркознавчої експертизи за № 702/703/17-32 від 17.01.2017 р., який відповідно до ст. 84 КПК України є доказом у кримінальному провадженні, при цьому посилання на наявність будь-яких доказів у змісті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, за загальними правилами КПК України є неприпустимим.

Таким чином, на думку суду посилання в обвинувальному акті на докази, які можуть надаватись та досліджуватись виключно під час судового розгляду не відповідає та суттєво суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Крім того, з обвинувального акту вбачається, що викладена в ньому правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 за ч.2 ст. 205-1 КК України не відповідає викладенню у ньому ж фактичних обставин кримінального правопорушення, як їх вважає встановленими прокурор. Так, орган досудового розслідування в обвинувальному акті кваліфікує дії обвинуваченого, як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення державної реєстрації юридичної особи документів, які містять завідомо неправдиві відомості. Таким чином, об`єктивною стороною вказаного кримінального правопорушення є саме внесення в документи які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи завідомо неправдивих відомостей, та умисне подання для проведення державної реєстрації юридичної особи документів, які містять завідомо неправдиві відомості. Перелік документів, необхідних для проведення державної реєстрації, встановлюється Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців". Таким чином, обов`язковим в обвинувальному акті є зазначення конкретних відомостей, що містяться в документах, які є неправдивими.

З обвинувального акту вбачається, що неправдивість відомостей, внесених ОСОБА_5 в документи для проведення державної реєстрації юридичної особи полягає фактично у наданні повноважень щодо реальної фінансово-господарської та управлінської діяльності підприємства іншій невідомій йому особі із залишенням функцій «номінального» засновника та директора підприємства за ОСОБА_5 . Таке формулювання обвинувачення не відповідає правовій кваліфікації дій ОСОБА_5 саме за ч.2 ст. 205-1 КК України, оскільки викладене формулювання на думку суду відповідає кваліфікації ч.5 ст. 27, ст. 205 КК України, а саме пособництві у фіктивному підприємництві.

Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про невідповідність обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст. 291 КПК України, що унеможливлює призначення його до судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне повернути обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає КПК України.
Разом з тим, у зв`язку із встановленням підстав для повернення обвинувального акту прокурору, враховуючи, що текст угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим містить виклад фактичних обставин справи відповідно до зазначеного обвинувального акту, суд вважає за необхідне відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості від 26.01.2017 р., укладеної між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 24.01.2017 р. за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205-1 КК України повернути прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1