ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/226/17
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" квітня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі колегії: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000136 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0000136 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
21.04.2017 р. членами колегії суддів Дарницького районного суду м.Києва ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було оголошено заяву про самовідвід з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КПК України.
Вислухавши позиції учасників судового процессу, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних всиновків.
Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва в складі зазначеної колегії від 24 лютого 2017 року в задоволенні клопотання прокурорів Прокуратури АРК ОСОБА_10 та ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою було відмовлено. Цією ж ухвалою було задоволено клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та змінено застосований до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, строком до 23 квітня 2017 року, з забороною залишати місце свого проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 та покладенням на обвинуваченого додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: не залишати житло цілодобово, за винятком випадків прибуття до суду та прокуратури за викликом, утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.
У судовому засіданні 21.04.2017 року об`єктивно встановлено, що 24 лютого 2017 року з ініціативи невстановленої посадової особи прокуратури АРК слідчими прокуратури АРК ОСОБА_11 та ОСОБА_12 внесено в ЄРДР відомості за фактом постановлення суддями завідомо неправосудної ухвали від 24.02.2017 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України.
Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.75 КПК України суддя не може братии участь у кримінальному провадженні, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
Наявність факту внесеного в ЄРДР кримінального провадження прокуратурою АР Крим Генеральної прокуратури України за фактом винесення неправосудної ухвали, а також об`єктивна можливість та необхідність проведення слідчих , у тому числі, оперативних заходів відносно членів колегії суддів Дарницького районного суду м .Києва ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є суттєвою обставиною, яка може викликати сумнів у неупередженості суддів під час розгляду зазначеного кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.1 ст.80 КПК України за наявності підстав, передбачених ст.ст. 75-79 КПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про наявність передбачених законом підстав для задоволення заяви про самовідвід членів колегії - суддів Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Крім того, судом враховується, що відповідно до положень ч.1 ст.48 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» - суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання.
Разом з тим, безпідставне внесення відомостей в ЄРДР за фактом постановлення завідомо неправосудної ухвали від 24.02.2017 р. за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.375 КК України суд розцінює, як незаконний вплив, тиск та втручання в діяльнясть суду під час розгляду конкретного кримінального провадження.
Відповідно до положень ч.4 ст.48 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» - суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.
Крім того, судом враховується, що під час прийняття ухвали Дарницького районного суду м.Києва від 24 лютого 2017 року колегією суддів були враховані та вмотивовано застосовані положення Європейського та Національного законодавства України, а саме :
Стаття 1 Конституції України, згідно з якою Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України);
Частина 1 ст. 9 Конституції України та стаття 19 Закону України від 29 червня 2004 року № 1906-IV «Про міжнародні договори України», згідно з якими чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Міжнародні договори України, які набрали чинності у встановленому законом порядку та встановлюють інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідних актах законодавства України, мають перевагу над внутрішньодержавними законодавчими актами.
Конвенція, ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції». Із моменту приєднання до Конвенції Україна взяла на себе низку зобов`язань у сфері захисту прав людини. Частиною таких зобов`язань відповідно до статей 32, 46 Конвенції є визнання Україною юрисдикції ЄСПЛ, яка поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, а також виконання остаточних рішень ЄСПЛ у справах проти України;
Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до положень якої при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права;
Роз`яснення, викладені в постанові Пленуму ВСУ №8 « Про незалежність судової влади» згідно яких, відповідно до статей 8 і 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод;
Пункт 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини в тій частині, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Також, колегією суддів враховано правові позиції Європейського суду, зокрема у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, які зводяться до того, що небезпека можливості переховування від правосуддя не може вимірюватися виключно на підставі суворості можливого вироку. Наявність сильної підозри в тому, що особа вчинила тяжкий злочин, є, звичайно, таким чинником, що належить до суті питання, однак сама по собі така підозра не може бути виправданням довготривалого тримання особи під вартою, а у рішеннях цього ж суду «Яблонський проти Польщі», «I.A. проти Франції», «Іловецький проти Польщі» зазначено, що п. 3 ст. 5 Конвенції передбачає, що зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, які мають бути чітко сформульовані. У всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).
Також колегією враховані положення ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права (ратифікованого Українською РСР 19 жовтня 1973 року), згідно з якими утримання під вартою осіб, які чекають судового розгляду, не повинно бути загальним правилом, але звільнення може здійснюватися в залежності від надання гарантій явки в суд.
Крім того, колегією враховано практику Європейського суду в тій частині, яка визначає, що хоча статтю 3 Конвенції не можна тлумачити так, ніби вона покладає загальний обов`язок звільнити затриманого за станом здоров`я, вона все ж зобов`язує державу захищати фізичну цілісність осіб, позбавлених свободи, зокрема, надаючи їм необхідну медичну допомогу (рішення ЄСПЛ від 11.07.2006 року у справі «Рівьєр проти Франції»).
Колегією також враховано висновок судово-медичного експерта, згідно з яким ОСОБА_9 має такі групи захворювань: хвороби серцево-судинної системи ( в тому числі стан після аорто-коронарного шунтування 21.05.2016 року), хвороби нервової системи, хвороби ендокринної системи ( в т.ч. цукровий діабет), хвороби очей ( в т.ч. ускладнена катаракта, ангіопатія сітківки обох очей), хвороби шлунково-кишкового тракту. Зазначені захворювання мають хронічний перебіг, тому ОСОБА_9 потребує медичної допомоги у вигляді пожиттєвого спеціалізованого медикаментозного лікування. Проте, відповідно до листа ДУ « Київський слідчий ізолятор» від 01.03.2016 року надання спеціалізованої та висококваліфікованої медичної допомоги в умовах медичної частини СІЗО не здійснюється. Функції щодо лабораторного та інших видів додаткового обстеження обмежені. Той факт, що медичні працівники СІЗО надавали допомогу, не має значення, оскільки надана медична допомога була загального характеру, оскільки немає лікарів з спеціалізацією.
Також колегією враховано положення, які містяться в рішенні ЄСПЛ «Каприковський проти Польщі» в якому зазначено, що подальше тримання заявника під вартою без відповідного лікування і допомоги становило нелюдське і таке, що принижує гідність, поводження, яке сягало рівня порушення статті 3 Конвенції. У цій же справі ЄСПЛ зазначає, що мало місце порушення статті 3 Конвенції у зв' язку з відсутністю адекватного та належного лікування.
Разом з тим, колегія суддів, відповідно до ст. 178 КПК України під час прийняття зазначеної ухвали враховувала наявність та вагомість доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, які містились в матеріалах кримінального провадження, тяжкість покарання у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_9 винуватим, а також, що обвинувачений є людиною похилого віку - має 69 років, а також те, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, а термін тримання обвинуваченого під вартою на час розгляду клопотання становить понад 15 місяців.
Під час 110-ої пленарної сесії Венеціанська комісія розглянула питання про кримінальну відповідальність суддів за дії і рішення в рамках професійної діяльності Конституційного суду Республіки Молдова. У контексті вказаного рішеня комісія зазначила, що має бути забезпечений баланс між суддівським функціональним імунітетом як засобом захисту суддів від тиску і зловживань інших державних органів або приватних осіб. Це з одного боку. І відповідальністю, щоб суддя не стояв над законом, з другого. Норма кримінального права про відповідальність суддів за дії в рамках професійної діяльності має бути досить точно і вузько сформульована. Це необхідно для гарантії незалежності судової системи й функціонального імунітету окремо взятого судді в тлумаченні права, оцінюванні фактів і переконливості доказів. Двозначні, неточні й широко сформульовані положення, що встановлюють відповідальність суддів, на думку ВК, можуть стати об`єктом зловживань з метою тиску на суддів при розгляді справ на шкоду їх незалежності та неупередженості. Норми кримінального закону про відповідальність суддів за дії, вчинені в рамках професійної діяльності, не повинні входити в конфлікт з принципом незалежності суддів, який має вищу юридичну силу.
Враховуючи сукупність наведених обставин, а також наявність у прокурора вищої юридичної освіти, а також повної обізнаності в галузі застосування Національного законодавства України, а також міжнародного законодавства, у тому числі Рішень Європейського суду з прав людини, які мають преюдиційне значення перед законодавством України, суд приходить до висновку про те, що в діях прокурора, яка всупереч закону написала рапорт про прийняття колегією суддів завідомо неправосудної ухвали та вчинення злочину , передбаченого ч.1 ст.375 КК України, який в подальшому було внесено в ЄРДР, містяться ознаки злочину, передбаченого ч.1 ст.383 КК України завідомо неправдиве повідомлення прокурору та слідчому про вчинення злочину.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.75,80,81 КПК України, ч.1,4 ст.48 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», суд
УХВАЛИВ :
Задовольнити заяву про самовідвід суддів Дарницького районного суду м.Києва ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000136 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.
Кримінальне провадження № 0000136 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України передати керівнику апарату Дарницького районного суду м. Києва для визначення колегії суддів в порядку, передбаченому ст. 35 КПК України.

Відповідно до положень ч.1,4 ст.48 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» копію ухвали направити до Вищої Ради правосуддя та Генерального прокурора України з метою повідомлення про втручання в діяльність суду щодо здійснення правосуддя з боку прокурора АРК .
Звернутись до Генерального прокурора України з заявою про вчинений злочин, передбачений ч.1 ст.383 КК України завідомо неправдиве повідомлення прокурору та слідчому про вчинення злочину, відносно прокурорів АР Крим ОСОБА_10 та ОСОБА_5 .

Головуючий : ОСОБА_1
Судді : ОСОБА_3
ОСОБА_2