АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2383/16 Справа № 205/5849/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0003022 за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року, ухвалений стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, працюючого збиральником у ПП «Компанія Аквашторм», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 рокуОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування призначеного покарання, встановивши засудженому іспитовий строк тривалістю 1 рік. На підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію в кримінально-виконавчу інспекцію і повідомляти інспекцію про зміну місця проживання та роботи.

Судом 1 інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він згідно рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.02.2004 року зобов`язаний до сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, для дитини відповідного віку, на користь ОСОБА_11 , починаючи з 27.01.2004 року. Проте ОСОБА_8 , будучи обізнаним про рішення суду, встав на шлях злісного ухилення від сплати аліментів.

Згідно довідки-розрахунку Ленінського ВДВС Дніпропетровського управління юстиції, ОСОБА_8 , починаючи з 01.12.2014 року до 12.07.2016 року виплат по аліментах на утримання неповнолітнього сина не здійснював, тобто 1 рік 7 місяців 12 днів злісно ухилявся від сплати аліментів, іншої допомоги не надавав, в центр зайнятості Ленінського району не звертався та заходів до працевлаштування не вживав, на попереджувальні листи Ленінського ВДВС м. Дніпро щодо необхідності погасити заборгованість і сплачувати аліменти не реагував, в результаті чого у нього утворилася заборгованість по аліментах на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_11 , у розмірі 18 360,20 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, потерпілою подана апеляційна скарга, в якій просить скасувати вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, вважає, що суд неправильно звільнив обвинуваченого від відбування покарання. Зазначає, що обставини, які зазначені в обґрунтування застосування ст. 75 КК України судом не перевірені, належним чином не вмотивовані. Обвинувачений заподіяну шкоду не відшкодував навіть частково. Оскільки суд першої інстанції не прийняв до уваги характеристику обвинуваченого та інші обставини справи, вважає, що виправлення ОСОБА_8 неможливе без його ізоляції від суспільства.

Заслухавши доповідь судді, доводи потерпілої, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, думки обвинуваченого, його захисника та прокурора, які кожен окремо просили залишити вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій з огляду на те, що потерпіла ОСОБА_12 їх не оскаржує, апеляційним судом не переглядаються.

Що стосується доводів потерпілої щодо неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на нормах матеріального права. Так, при призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття у вчиненні кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно та призначив покарання із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів суд першої інстанції повною мірою врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, належним чином мотивував своє рішення щодо призначення ОСОБА_8 покарання у вигляді обмеження волі в межах санкції ч. 1 ст. 164 КК України та дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у зв`язку з чим судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому правильно застосовані вимоги ст. 75 КК України, оскільки призначене покарання є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.
Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду сторона захисту надала довідку від 30.12.2016 року вих. № 30/12-3, відповідно до якої ОСОБА_8 дійсно працює з 01.09.2016 року збиральником човнів в ПП «Компанія Аква-Шторм» та копії фіскальних чеків щодо перерахування у липні, серпні, жовтні, листопаді та грудні 2016 року на ім`я Шевцової аліментів, проти чого не заперечувала потерпіла.
Таким чином, доводи потерпілої ОСОБА_12 , які викладені в її апеляційній скарзі, є необґрунтованими, та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для зміни покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 за вироком суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: