Ухвала
іменем україни
15 серпня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002843, за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Власівка, Кегичівського району Харківської області, що мешкає у АДРЕСА_1 , такого, що у силу ст. 89 КК не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі прокурор просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не надано оцінку всім доводам сторони обвинувачення щодо неправильного застосування ст. 75 КК та не мотивована належним чином відмова у задоволенні апеляційних скарг. Зокрема поза увагою суду зосталися формальне визнання засудженим ОСОБА_5 вини у скоєному, часткове відшкодування шкоди та відсутність з його боку допомоги на лікування та реабілітацію потерпілого.
Згідно з вироком суду, 30 серпня 2013 року близько 15.00 год, ОСОБА_5 , знаходячись в коридорі гуртожитку по АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_7 , умисно завдав останньому одного удару ножем в передпліччя лівої верхньої кінцівки, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я строком більше ніж 3-и тижні (більше 21 день).
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину та кваліфікацію діяння за ч. 1 ст. 122 КК прокурор у касаційній скарзі не оспорює.
Що ж стосується доводів скарги про незаконність ухвали апеляційного суду, що призвело до призначення надмірно мякої міри покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Визначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо виду та розміру покарання, а також формою його відбуття на підставі ст. 75 КК, виходячи із ступіня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, який у силу ст. 89 КК не судимий, характеризується задовільно, повністю відшкодував завдані збитки потерпілому і частково відшкодував моральну шкоду. Поряд із цим суд установив обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття та відсутність обставин, що його обтяжує.
З огляду на все це, апеляційний суд погодився із висновком місцевого суду щодо визначеного засудженому заходу примусу, та ураховуючи принцип індивідуалізації покарання із можливістю звільнення засудженого від його відбування з випробуванням з наведенням мотивів прийняття такого рішення, зазначивши при цьому про відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційних скарг потерпілого та прокурора.
Таке рішення, на думку колегії суддів, належним чином умотивовано, є справедливим, а покарання - необхідним і достатнім.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дотримався вимог закону, його ухвала відповідає вимогам ст. 419 КПК і не містить підстав, передбачених ст. 438 КПК, для її зміни чи скасування.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК, колегія суддів
у х в а л и л а:
Ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції без задоволення.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2