йСправа № 304/432/17 Провадження № 1-кс/304/131/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 квітня 2017 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю власника майна ОСОБА_3 , його представника адвоката ОСОБА_4 , прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000156 від 25 квітня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000156 від 25 квітня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «ЗІЛ», д/н НОМЕР_1 , який знаходиться у власності ОСОБА_7 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , з деревиною на ньому породи «бук», загальною масою 6,00 м. куб., а також товарно-транспортну накладну серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року, додаток до товарно-транспортної накладної серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року, товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150081 від 23 січня 2017 року та товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150082 від 23 січня 2017 року. Клопотання мотивує тим, що 24 квітня 2017 року близько 23.40 год. до чергової частини Перечинського ВП надійшов рапорт інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Перечинського ВП про те, що того дня під час несення служби близько 22.40 год. в м. Перечин по вул. Ужгородській ним було зупинено автомобіль марки «ЗІЛ», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який перевозив деревину породи «бук» в кількості 6 м. куб., із супровідними документами, що не відповідають дійсності. Вказаний автомобіль доставлено на спецмайданчик Перечинського ВП. Дану подію 25 квітня 2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Так, 24 квітня 2017 року працівниками Перечинського ВП було затримано автомобіль марки «ЗІЛ», д/н НОМЕР_1 , бортовий, який завантажено деревиною породи «бук», загальною масою близько 6,00 м. куб., під час огляду якого водієм ОСОБА_3 надано документацію, яка викликає сумнів відносно походження вказаної деревини, а саме товарно-транспортну накладну серії ЗКА №931951 від 14 березня 2017 року, додаток до товарно-транспортної накладної серії ЗКА №931951 від 14 березня 2017 року, товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150081 від 23 січня 2017 року та товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150082 від 23 січня 2017 року. Крім цього, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «ЗІЛ», д/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , мешканцю АДРЕСА_1 , та знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_3 . Отже враховуючи, що вищевказаний автомобіль та деревина на ньому, а також товарно-транспортні документи є речовими доказами у даному кримінальному провадженні та з метою збереження їх цілісності, запобігання втрати, використання, пересування, передачі та відчуження, слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання підтримали та просили таке задовольнити.

У судовому засіданні володілець майна ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечили та просили у накладенні арешту відмовити, оскільки, на їх думку, вони надали слідчому судді всі належні товаросупровідні документи на вантаж.

Слідчий суддя, заслухавши думку учасників розгляду, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів, 24 квітня 2017 року близько 23.40 год. до чергової частини Перечинського ВП надійшов рапорт інспектора з дорожнього нагляду сектору превенції Перечинського ВП ОСОБА_8 про те, що того дня під час несення служби близько 22.40 год. в м. Перечин по вул. Ужгородській ним було зупинено автомобіль марки «ЗІЛ», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , який перевозив деревину породи «бук» в кількості 6 м. куб., із супровідними документами, що не відповідають дійсності.

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 25 квітня 2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер №0000156 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 358 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000156 від 25 квітня 2017 року.

Під час огляду місця події, згідно протоколу від 24 квітня 2017 року встановлено, що предметом огляду являється транспортний засіб марки «ЗИЛ ММЗ», моделі 4505, д/н НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та яким керує ОСОБА_3 . На кузові вказаного автомобіля виявлено близько 6 м. куб. деревини породи «бук» без будь-якого маркування. Водієм ОСОБА_3 надано товарно-транспортну документацію на вказану деревину.

Вищевказане майно, а саме автомобіль марки «ЗИЛ ММЗ», моделі 4505, д/н НОМЕР_1 , бортовий, завантажений деревиною породи «бук», загальною масою 6,00 м. куб., а також товарно-транспортну накладну серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року, додаток до товарно-транспортної накладної серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року, товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150081 від 23 січня 2017 року та товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150082 від 23 січня 2017 року постановою слідчого від 25 квітня 2017 року визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000156.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України передбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Диспозиція ч. 4 ст. 358 КПК України передбачає кримінальну відповідальність за використання завідомо підробленого документа у вигляді штрафу, арешту або обмеження волі на строк до двох років.

Слідчим суддею в судовому засіданні встановлено, що документація на автомобіль марки ЗИЛ ММЗ 4505, д/н НОМЕР_1 , який знаходиться у власності ОСОБА_7 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 , яким здійснювалося транспортування деревини, не викликає сумнівів у їх достовірності та відповідності чинному законодавству. У зв`язку з тим, що санкція ч. 4 ст. 358 КК України не передбачає можливості спеціальної конфіскації майна, отже відсутні правові підстави для накладення арешту на автотранспортний засіб.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Однак, приймаючи до уваги те, що для повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування даного кримінального провадження мають значення оригінали товаросупровідних документів, оскільки вони можуть являтися об`єктом злочину в даному кримінальному провадженні та деревина породи «бук», щодо якої може виникнути необхідність проведення відповідної експертизи, тому слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого щодо накладення арешту в цій частині слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
клопотання слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме деревину породи «бук», загальною масою 6,00 м. куб., що навантажена на автомобіль марки «ЗІЛ» ММЗ 4505, д/н НОМЕР_1 ; товарно-транспортну накладну серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року; додаток до товарно-транспортної накладної серії ЗКА № 931951 від 14 березня 2017 року; товарно-транспортну накладну серії ЗКВ №150081 від 23 січня 2017 року; товарно-транспортну накладну серії ЗКВ № 150082 від 23 січня 2017 року, заборонивши розпоряджатися будь-яким чином і використовувати дане майно.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Автомобіль марки «ЗІЛ» ММЗ 4505, д/н НОМЕР_1 , повернути володільцю ОСОБА_3 .

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 .

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області на протязі п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1