АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-cc/796/2074/2017 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , який належить підозрюваному на праві спільної сумісної власності з наданням дозволу на поміщення автомобіля марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , на арешт майданчик з метою забезпечення схоронності та можливої конфіскації як виду покарання.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_8 , обґрунтовуючи звернення до суду з апеляційною скаргою у визначений законом строк та посилаючись на незаконність та невмотивованість ухвали слідчого судді в частині надання дозволу на поміщення автомобіля на арешт майданчик, просить її скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про арешт майна задовольнити частково.

Мотивуючи апеляційні доводи зазначає, що відповідно до положень чинного КПК України, вирішення питання щодо надання дозволу на поміщення автомобіля марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 на арешт майданчик з метою забезпечення схоронності та можливої конфіскації як виду покарання, не входить до компетенції слідчого судді при розгляді клопотання про накладення арешту на майно.

Також зазначає, що виходячи з аналізу оскаржуваної ухвали, підозрюваний був позбавлений лише права на відчуження вказаного майна, водночас поміщення автомобіля на арешт майданчик фактично позбавило власника на розпорядження та користування майном, що не передбачено ухвалою слідчого судді, суперечить їй та порушує права підозрюваного, гарантовані Конституцією України та ст. 7, 16 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, клопотання слідчого про арешт майна було розглянуто слідчим суддею 01.03.2017 року без виклику власника майна. Копію оскаржуваної ухвали власником майна було отримано лише 27.03.2017 року і даний факт не спростовується матеріалами провадження, 29.03.2017 року, тобто в межах визначених законом п`ятиденного строку, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу безпосередньо до Апеляційного суду міста Києва. За таких обставин строк на апеляційне оскарження не пропущено, а тому не підлягає поновленню.

Що стосується безпосередньо апеляційної скарги, то слід звернути увагу на такі обставини.

З матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції вбачається, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000168 від 25.01.2017 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

24.02.2017 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Органами досудового розслідування встановлено, що відповідно до Реєстраційної картки транспортного засобу, власником транспортного засобу автомобіля марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , значиться дружина підозрюваного ОСОБА_13 , з якою підозрюваний перебуває у зареєстрованому шлюбі з 01.09.1995 року. Право користування на даний транспортний засіб закріплено також за підозрюваним. Вказаний транспортний засіб придбаний подружжям у зареєстрованому шлюбі 02.06.2015 року.

01.03.2017 року старший слідчий в особливо важливих справах четвертого відділу з розслідування кримінальних проваджень управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , за погодженням із прокурором другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Генеральної прокуратури України ОСОБА_10 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 з наданням дозволу на поміщення вказаного автомобіля на арешт майданчик з метою забезпечення схоронності та можливої конфіскації як виду покарання.

01.03.2017 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого задоволено.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону не дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000168, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, заслухав пояснення слідчого ОСОБА_14 та, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів. Разом з тим, слідчий звернувся до суду з клопотанням з іншою метою, а саме забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Вказане свідчить, що слідчий суддя вийшов за межі розгляду клопотання слідчого, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Разом з цим, з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріали провадження, додані до клопотання слідчого, які обґрунтовують необхідність накладення арешту на майно, колегія суддів приходить до висновку, що незастосування арешту на вказаний об`єкт майна може призвести до подальшого незаконного відчуження транспортного засобу.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, необхідно накласти арешт на транспортний засіб, враховуючи і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім цього, колегія суддів не погоджується з висновками слідчого судді щодо поміщення транспортного засобу на арешт майданчик.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. При цьому, в ухвалі зазначається заборона, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

В даному випадку, арешт накладається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Вказане свідчить, що на даному етапі досудового розслідування потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна як позбавлення права користування. Для досягнення завдань такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна з даних підстав достатнім буде позбавлення права лише розпоряджатися транспортним засобом, що не передбачає вилучення арештованого майна із користування власника.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що поміщення автомобіля на арешт майданчик буде надмірним втручанням в права та інтереси власника майна і не є виправданим на даному етапі досудового розслідування, а тому апеляційна скарга власника майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_8 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2017 року, якою накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , який належить підозрюваному на праві спільної сумісної власності з наданням дозволу на поміщення автомобіля марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , на арешт майданчик з метою забезпечення схоронності та можливої конфіскації як виду покарання скасувати.
Постановити нову, ухвалу, якою клопотання слідчого в ОВС Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 , погоджене із прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_15 про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , який належить підозрюваному на праві спільної сумісної власності з наданням дозволу на поміщення автомобіля марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , на арешт майданчик з метою забезпечення схоронності та можливої конфіскації як виду покарання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, а саме на транспортний засіб - автомобіль марки TOYOTA САМRY, VIN: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_1 , який належить підозрюваному на праві спільної сумісної власності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

____________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4