Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 368/889/17
провадження № 1--кп/368/80/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.08.2017 рокум.Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області
в складі: головуючого-судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик Київської області кримінальне провадження № 0000360 від 29.06.2017 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Центральне Миронівського району Київської області, українки, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої в АДРЕСА_2 , освіта неповна середня, одруженої, непрацюючої, раніше судимої:
?26 вересня 2016 року Миронівським районним судом Київської області за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 79 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком один рік,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
сторони обвинувачення - прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4
сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_5 , -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 27.05.2017 р. знаходилася на території домогосподарства родини ОСОБА_6 , що належить бабусі останнього ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , як запрошений гість під час відзначення родинного свята. Цього ж дня приблизно о 21 годині під час спілкування з іншою гостею вказаного домогосподарства ОСОБА_5 вона побачила залишений останньою без нагляду на землі поблизу стіни будинку телефон марки «LENOVO» моделі А 6000. В цей момент ОСОБА_3 вирішила вчинити крадіжку чужого майна, а саме вказаного мобільного телефону.
Упевнившись у тому, що власниця вказаного телефону відійшла від місця його знаходження та не може наглядати за ним, а також в тому, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_3 реалізуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна підійшла до стіни будинку АДРЕСА_3 та з поверхні землі викрала мобільний телефон «LENOVO» моделі А 6000 ІМЕІ № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , червоного кольору, що належить ОСОБА_8 .
Помістивши викрадений мобільний телефон до капюшона свого одягу, ОСОБА_3 заховала його від оточуючих та в подальшому винесла за межі вказаного домогосподарства, після чого з викраденим з місця події зникла та розпорядилася ним на власний розсуд. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 завдала потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 винною себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України визнала повністю та суду пояснила, що 27.05.2017 року вона в якості запрошеного гостя знаходилася на території домогосподарства в АДРЕСА_3 , так як там відбувалося святкування дня народження дитини. На цьому святкуванні вона познайомилася з ОСОБА_9 , з якою вони почали дружньо спілкуватися. Вона бачила, що протягом всього свята вона мала при собі телефон «Леново». Вікторія даним пристроєм фотографувала дітей. Близько 21 години вона спільно з ОСОБА_9 вийшла до туалету на подвір`ї будинку. Вікторія поблизу стіни будинку поклала мобільний телефон та забула забрати телефон та пішла до гостей. В цей час вона телефон кинула у кущ, щоб потім його продати. А коли ще деякий час, ОСОБА_10 про нього не згадала, вирішила залишити його собі, адже гостро потребувала грошей, так як не мала чим придбати продукти для харчування дітей. Наступного дня, в першій його половині, вона зателефонувала ОСОБА_11 та запропонувала придбати у неї телефон «Леново», пояснивши, що він належить їй та вона гостро потребує коштів, тому змушена його продати. Вона погодилася з нею зустрітися, та оглянувши його виявила бажання купити даний телефон. За телефон ОСОБА_12 мала віддавати гроші частинами. Отримані кошти в сумі 300,00 грн. вона витратила на придбання продуктів харчування. У вчиненому свою вину визнає та щиросердно розкаюється та обіцяє, що таке більше не повториться.
Окрім того винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
?показаннями потерпілої ОСОБА_5 , яка пояснила, що 10 листопада 2015 року вона придбала мобільний телефон марки «LENOVO» моделі А 6000. 27.05.2017 року вона разом з чоловіком прийшла до господарства, розташованого в АДРЕСА_3 , для відзначення дня народження дитини. При собі вона мала вищевказаний мобільний телефон. Протягом дня вони всі разом знаходились на території подвір`я родини ОСОБА_13 , де святкували день народження. Приблизно о 20-21 годині того ж дня, вона пішла курити за туалет, який розміщений за тильним боком будинку, при цьому мобільний телефон вона поклала на виступі цокольної частини будинку. Поряд з нею була ОСОБА_14 . Тобто вона бачила той момент, коли вона поклала мобільний телефон на цокольну частину будинку. Не виявивши у місці залишення телефону, вона про це повідомила чоловіка, а потім між всіма присутніми почалось з`ясування стосунків з метою вставлення хто саме міг взяти мобільний телефон. В подальшому всі розпочали пошук її мобільного телефону на території подвір`я, але всіх невдалих спроб всі порозходились по домівкам. 06.07.2017 р. її було викликано до Кагарлицького ВП, де поліцейські повідомили її про знайдення телефону та особи, яка його викрала. Потім вона дізналася, що вказане зробила ОСОБА_14 . Слідчий передала їй її телефон, не зважаючи на те, що етикетка із зазначенням ІМЕІ була переклеєна. Вона бажає, щоб ОСОБА_15 покарали в межах діючого судочинства, тому просить призначити обвинуваченій таке покарання, яке пов`язане з реальним відбуттям покарання.
Окрім показань потерпілої винність обвинуваченої ОСОБА_3 доводиться й показаннями свідків по справі, зокрема:
?показаннями свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що день не пам`ятає, коли його дружині подзвонила ОСОБА_17 і захотіла з нею зустрітися. Він з дружиною вийшов до магазину, де дружина і поговорила з ОСОБА_17 Суть розмови він не знає. Про телефон дізнався тоді, коли його забирали працівники поліції у його дочки. Даним телефоном користувалася дочка близько одної неділі;
?показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що ОСОБА_18 запропонувала їй купити телефон, оскільки їй необхідні були гроші. Вона і купила. Кошти мала віддавати частинами. Першу суму заплатила і це було 300 грн. Проте, що телефон був не ОСОБА_17 вона не знала. Але коли прийшли працівники поліції, то вона віддала відразу;
?показаннями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що події відбулися на день народженні її дочки. Її сестра разом із ОСОБА_20 часто ходили курити за будинок. І в один з таких ходінь потерпіла втратила телефон. Його всі почали шукати, у тому числі і ОСОБА_21 , але не знайшли. Коли всі розійшлися, то в її двір приходив ОСОБА_22 та щось шукав. Коли вона його покликала, то він сказав, що шукає свій телефон;
?показаннями свідка ОСОБА_23 , який пояснив, що він був на святкування дня народження дитини свідка ОСОБА_24 . Під час святкування у потерпілої втратився телефон і всі його почали шукати, але не знайшли. Проте, що вказаний телефон був викрадений ОСОБА_25 він не знав. Телефон у ОСОБА_17 був дві неділі, а потім він дізнався, що його купила ОСОБА_26 .
Окрім показань потерпілої та свідків, винність обвинуваченої ОСОБА_3 доводиться й письмовими доказами по справі, зокрема:
?заявою потерпілої ОСОБА_5 (а.с. 39) поданою нею до Кагарлицького ВП Обухівського ВП ГУ НП в Київській області від 29 травня 2017 року про вчинення крадіжки мобільного телефону марки «Леново» моделі А 6000;
?протоколом прийняття заяви про вчинене кримінального правопорушення від потерпілої ОСОБА_5 від 28.06.2017 року (а.с. 38) про те, що 27 травня 2017 року близько 21-22 год. невідома особа під час перебування на подвірї АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Леново» моделі А 6000;
?протоколом огляду місця події від 07.07.2017 р. (а.с. 44-45) та ілюстративною таблицею до ОМП (а.с. 46-47), який було проведено за участю двох понятих та описано загальний вид домогосподарства, де було вчинено злочин;
?заявою ОСОБА_11 (а.с. 48) про добровільну видачу мобільного телефону марки «LENOVO» моделі А 6000;
?протоколом огляду речей і документів від 06.07.2017 року (а.с. 49) який було проведено за участю двох понятих та описано загальний вигляд телефону, батареї телефону та коробки від телефону;
?постановою про визнання речовими доказами та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 06.07.2017 р. (а.с. 59), згідно якого вилучені 06.07.2017 р. мобільний телефон «LENOVO» модель А6000 сенсорного типу, червоного кольору та коробку до телефону «LENOVO» модель А6000 було визнано речовими доказами;
?розпискою (а.с. 57) даною ОСОБА_5 про отримання нею мобільного телефону марки «LENOVO» моделі А 6000;
?розпискою (а.с. 58) даною ОСОБА_27 про отримання коробки від мобільного телефону марки «LENOVO» моделі А 6000;
?копією квитанції (а.с. 66) підтверджується купівля потерпілою 10 листопада 2015 року мобільного телефону марки «LENOVO» моделі А 6000 за 3076 грн.;
?висновком експерта № с-272 від 07 липня 2017 року (а.с. 81), згідно якого середня вартість мобільного телефону марки «LENOVO» моделі А 6000, бувшого у користуванні з 10.11.2015 року, станом на 27.05.2017 року становить 1700 грн. 00 коп.;
?заявою (а.с. 92) ОСОБА_28 від 07.07.2017 року про надання дозволу на проведення слідчого експерименту;
?протоколом проведення слідчого експерименту від 07 липня 2017 року (а.с. 93-97), який був проведений з ОСОБА_29 та ОСОБА_5 та у присутності двох понятих та було відтворено події вчинення кримінального правопорушення по показаннях потерпілої та обвинуваченої.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України (оцінка доказів), суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 94 КПК України).
Судом всебічно, повно та неупереджено досліджено всі обставини кримінального провадження, надано оцінку кожному доказу з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
Даючи оцінку наданим стороною обвинувачення доказам, суд враховує, що вони отримані у
передбачений КПК України спосіб, істотного порушення прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, під час отримання таких доказів допущено не було, тому суд визнає, що вони є належними
та допустимими.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом;сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню;процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Доказ визнається допустимим, відповідно до ст. 86 КПК України якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом; недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення
Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність.
Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо).
Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено (територія заводу, сільськогосподарські угіддя, сейф, магазин тощо) та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд (спосіб охорони майна, механізм вилучення майна, момент затримання винної особи тощо).
Суб`єктом злочину може бути осудна особа, яка досягла 14-річного віку.
Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на "їхніх очах", але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо.
Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.
Суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, визнала повністю.
Оцінюючи вищевказані зібрані та перевірені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд приходить до беззаперечного висновку, що вина ОСОБА_3 доведена в повному обсязі показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами.
Суд вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме: таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, доведеною.
Обставини, які характеризують особу обвинуваченої.
Згідно паспорту серії НОМЕР_3 , виданого 11 листопада 2010 року обвинувачена ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Центральне Миронівського району Київської області, відповідно, на момент вчинення злочину була повнолітня та є громадянкою України.
Свідоцтвами про народження серії НОМЕР_4 , виданого на ОСОБА_30 , та серії НОМЕР_5 виданого на ОСОБА_31 , вбачається, що ОСОБА_3 є їхньою матірю.
Згідно характеристики № 02/33-833 від 07.07.2017 року, виданою виконавчим комітетом Центральненської сільської ради Миронівського району Київської області на гр.. ОСОБА_32 про те, що за останній період проживання до 2009 року на території сільської ради проявила себе переважно з позитивної сторони. Зі слів сусідів одружена, має двох неповнолітніх дітей, проживала в селі Салів Миронівського району Київської області. Скарг від сусідів на її поведінку не поступало. До виконкому сільської ради компрометуючих на неї матеріалів останнім часом не надходило.
Довідкою № 02/33-832 від 07.07.2017 року видана Центральненською сільською радою про те, що ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів ОСОБА_3 з 2009 року по даний час не проживає.
Згідно вимоги про судимість № 3596/109/1009/1/02-17 від 05.07.2017 станом на 07.07.2017 року ОСОБА_3 рахується як така, що раніше не судима: а саме: 26 вересня 2016 року Миронівським районним судом Київської області за вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді двох років позбавлення волі. На підставі ст. 79 КК України звільнена від відбуття покарання з іспитовим строком один рік.
Згідно довідки поліклініки Миронівської центральної районної лікарні № 3634 обвинувачена ОСОБА_3 перебуває на обліку у лікаря нарколога з 14.12.2016 р.: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів.
Згідно довідки поліклініки Миронівської центральної районної лікарні № 3634/109/1009/1-02-17 обвинувачена ОСОБА_3 за психіатричною допомогою не зверталася та на обліку в лікаря - психіатра не перебуває.
Обгрунтування судом призначення обвинуваченій ОСОБА_3 міри та виду покарання.
Так, санкція ч. 2 ст. 185 КК України передбачає покарання у виді арешту на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.
Згідно ч. 3 ст. 12 КК України злочином середньої тяжкості є злочин, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 КК України злочин, вчинений обвинуваченою ОСОБА_3 , є злочином середньої тяжкості.
При призначенні обвинуваченій покарання суд керується вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" із змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, врахуванні ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
До обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України (в редакції 2001 року), суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України (в редакції 2001 року), суд не вбачає.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Отже, ці дані підлягають обов`язковому врахуванню.
Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції відповідної частини статті кримінального закону, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
При призначенні обвинуваченій покарання суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченої, по справі характеризується позитивно, щиро покаялася, з урахуванням судової доповіді органу пробації, та те, що злочин вчинено в період відбування покарання із застосуванням іспитового строку, що свідчить, що виправити її і запобігти скоєнню нею нових злочинів можливо лише за умови ізоляції її від суспільства з призначенням їй покарання у виді реального відбування покарання, а саме: позбавлення волі.
Стосовно покарання у виді арешту, то його неможливо призначити обвинуваченій ОСОБА_3 з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст.. 60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років, а обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні дитину віком до семи років.
Щодо покарання у виді обмеження волі, то його неможливо призначити обвинуваченій ОСОБА_3 з наступних підстав.
Згідно ч. 3 ст.. 61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, а обвинувачена ОСОБА_3 має на утриманні двох дітей віком до чотирнадцяти років.
Оскільки, злочин, за який ОСОБА_3 притягується до відповідальності, вчинений нею в період відбування покарання з випробуванням призначеного вироком Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року, тому остаточне покарання їй має бути призначене відповідно до вимог ст.71 КК України за сукупністю вироків, як такій, що вчинила злочин після засудження та до повного відбуття покарання, що відповідатиме вимогам Кримінального кодексу України.
Підстав для застосування ст. ст.. 69 та 75 КК України суд не вбачає.
Цивільного позову по справі не заявлено.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання про речові докази вирішується на підставі ст. 100 КПК України.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід відносно ОСОБА_3 необхідно залишити попередній особисте зобов`язання, а тому лише цей запобіжний захід може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої до набуття вироком чинності, який постановлено стосовно неї.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 349, 370, 373, 374, 376 КПК України (в редакції 2012 року), суд, -
з а с у д и в:
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на два роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Миронівського районного суду Київської області від 26 вересня 2016 року і остаточно призначити ОСОБА_3 до відбування покарання у виді 2 (двох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_3 залишити у вигляді особистого зобов`язання.
Речові докази по кримінальному провадженню: мобільний телефон «LENOVO» модель А6000 сенсорного типу, червоного кольору, який передано на зберігання ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили - залишити ОСОБА_5 ; коробку до телефону «LENOVO» модель А6000, яку передано на зберігання ОСОБА_27 після набрання вироком законної сили - залишити ОСОБА_11 .
Цивільний позов по справі не заявлено.
Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд Київської області протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. Судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя ОСОБА_1