Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3213/16-к
Провадження № 1-в/553/1172/2016
У Х В А Л А
Іменем України
21.12.2016м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
представника ПВК ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, -
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла заява засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення. Просив суд розглянути дане клопотання.
Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.
Представник ПВК в судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого посилаючись на те, що засуджений протягом всього часу відбування покарання має 45 стягнень, на даний час не працює, є таким, що не довів своє виправлення.
Прокурор у судовому засіданні заперечував щодо задоволення даного клопотання засудженого з аналогічних міркувань представника ПВК.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви засудженого, особової справи засудженого, приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, а і полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо.

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», вказано, що умовно-дострокове звільнення може бути застосовано лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Отже, суд розглядаючи заяву засудженого про умовно-дострокове звільнення, зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.

Частина 3 цієї ж статті КК України передбачає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: 1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; 2) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; 3) не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.

Порядок дострокового звільнення від відбування покарання визначений ч. 3 ст. 154 Кримінально-виконавчого кодексу України. Зокрема, дана норма передбачає, що стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 КК України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань надсилає подання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до ч.1,3 ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Засуджений покарання відбуває з 14.02.2004 року, за період перебування в СІЗО м. Дніпропетровська та Києва за допущені порушення установленого порядку відбування покарання шість разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. Заохочень не мав.

З 09.12.2005 року міру покарання відбуває в Полтавській виправній колонії УДПтСУ в Полтавській області (№64). З час відбування покарання характеризується нестабільною поведінкою, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання тридцять дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі чотири рази поміщався до ДІЗО та один раз переводився до ПКТ. Допущені порушення виражались у порушенні розпорядку дня та встановлених правил поведінки. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи, виконує їх законні вимоги. За станом здоров`я працездатний. Дотримується санітарно-гігієнічних норм. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. На виробництві установи бажання працювати не виявляє, до праці ставиться негативно. Свідомо уникає виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань.

Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова просвіта». Заходи виховного характеру відвідує, робить вірні для себе висновки. У вільний час читає художню літературу та дивиться програми телепередач.

Станом на 21.12.2016 року відбута частина строку покарання засудженого становить 12 років 10 місяців 7 дні, кінець строку покарання 16.08.2017 року.

За характером ОСОБА_5 хитрий, скритний, врівноважений. У відношенні до інших засуджених не конфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки із іншими засудженими.

Питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 вирішувалось останній раз на засіданні комісії ПВК (№ 64) 08.06.2015 та було прийнято рішення про відмову застосування до засудженого статті 81 КК України, по тій причині, що не довів своє виправлення.

Отже, аналізуючи поведінку засудженого ОСОБА_5 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого не можна визнати сумлінною та дані факти не свідчать про ті процеси позитивних змін, які відбулися та відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Так засуджений за весь період відбування покарання за допущені порушення установленого порядку відбування покарання тридцять дев`ять разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі чотири рази поміщався до ДІЗО та один раз переводився до ПКТ, має посередню характеристику, характеризується нестабільною поведінкою на протязі відбування покарання, на даний непрацевлаштований в установі відбування покарання, тобто не займається суспільно корисною працею. А тому всі ці дані не можуть свідчити про виправлення засудженого.

Отже, аналізуючи поведінку ОСОБА_5 протягом усього періоду відбування покарання, суд приходить до висновку, що таку поведінку засудженого сумлінною визнати не можна та не свідчить про виправлення засудженого, тому заява ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 152, 154 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 про його умовно-дострокове звільнення.
На ухвалу протягом семи діб з моменту її проголошення може бути подано апеляцію.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1