Справа № 179/199/17
№ 1-кп/183/556/17

У Х В А Л А
22 травня 2017 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі колегії суддів:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, офіційно не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, -

В судовому засіданні захисник ОСОБА_8 заявив письмове клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. Клопотання обгрунтовано тим, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Захисник вважає, що на даний час відсутні достатні підстави для тримання обвинуваченого під вартою, оскільки останній не вчиняв жодних дій, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, 01.05.2017 року ОСОБА_9 уклав договір оренди житлового приміщення (квартири АДРЕСА_2 , на строк до 30.04.2019 року з власником цієї квартири ОСОБА_10 . Тобто ОСОБА_9 має можливість проживати на час судового розгляду справи в межах Дніпропетровської області. Власник зазначеної квартири ОСОБА_10 обізнана з обставинами кримінального провадження відносно ОСОБА_9 і не заперечує щодо його перебування в цій квартирі за умови обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, про що є відповідна заява у справі. На думку захисника, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за вказаною адресою із застосуванням електронного засобу контролю є достатнім і забезпечить належне виконання останнім своїх процесуальних обов`язків. До клопотання додано договір оренди квартири АДРЕСА_2 , укладений 01.05.2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на строк до 30.04.2019 року.
Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав клопотання свого захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, запевнив суд, що зобов`язується з`являтися в судові засідання на першу вимогу суду і буде дотримуватися умов домашнього арешту.
Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти зміни запобіжного заходу. Послався на те, що на теперішній час не змінились ризики, які враховувались судом під час обрання вказаного запобіжного заходу, ОСОБА_9 раніше судимий, обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а наданий захисником договір оренди житла не свідчить, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання. Також прокурор вважає, що заявлене захисником клопотання не підлягає розгляду, оскільки воно в порушення вимог ч. 5 ст. 201 КПК України подано до спливу місячного строку після розгляду судом аналогічного клопотання захисника. Крім того, договір оренди містить положення, які передбачають право орендодавця фактично у будь-який час його розірвати. Просив відмовити в задоволенні клопотання захисника.
Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишили вирішення питання про запобіжний захід обвинуваченому на розсуд суду.
Суд, заслухавши захисника, обвинуваченого, прокурора, потерпілих, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1,4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З огляду на те, що відносно ОСОБА_9 стороною обвинувачення складено обвинувальний акт, який розглядається судом, це свідчить про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд також вважає, що ризики, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, які ще не допитані судом, є наявним, з огляду на тяжкість покарання, що йому загрожує. Тобто існують обставини, визначені п. 1,2 ч. 1 ст. 194 КПК України.
В той же час, суд вважає, що прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 інших більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаним вище ризикам. Так, заперечуючи проти задоволення клопотання захисника прокурор акцентував увагу лише на положеннях договору оренди квартири в частині сплати орендної плати та можливості його розірвання. Однак жодних доводів щодо необхідності застосування до обвинуваченого саме найсуворішого запобіжного заходу і неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, прокурор не навів взагалі.
Судом також надано оцінку доводам прокурора щодо неможливості розгляду клопотання захисника як таке, що подане до спливу місячного строку після розгляду судом аналогічного клопотання щодо запобіжного заходу. Так, відповідно до ч. 5 ст. 201 КПК України слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом. Отже, вказане положення КПК України не забороняє розгляд клопотання, а лише надає суду можливість, тобто на розсуд суду, залишити без розгляду таке клопотання. 17.05.2017 року судом було розглянуто клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на домашній арешт, а також клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою. В задоволенні клопотання захисника будо відмовлено, клопотання прокурора задоволено. Захисник ОСОБА_8 суду пояснив, що в раніше поданому клопотанні іншим захисником були певні недоліки в частині помилок в зазначенні в договорі оренди адреси квартири, яка фактично винаймається ОСОБА_9 , і через це суд відмовив в задоволенні попереднього клопотання. На даний час вказані недоліки усунені і суд не позбавлений можливості повторно розглянути його клопотання.
З огляду на зазначене та враховуючи, що заявлене захисником клопотання стосується гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод прав людини на свободу та особисту недоторканність, суд вважає за необхідне розглянути клопотання захисника по суті.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Судом досліджено заяву власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_10 від 16.05.2017 року з приводу укладення нею договору оренди цієї квартири з ОСОБА_9 та відсутності заперечень щодо його домашнього арешту за цією адресою (а.с.81), копії правовстановлюючих документів на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_10 (а.с.82-84), копію паспорта ОСОБА_10 (а.с.85), договір оренди квартири, укладений 01.05.2017 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на строк до 30.04.2019 року (а.с.104-107). Отже, суд вважає, що обвинувачений має достатні правові підстави для проживання у житловому приміщенні (квартирі) в межах Дніпропетровської області, що дає можливість його своєчасної явки до суду. При цьому суд враховує, що положення КПК України не передбачають як обмежень щодо застосування домашнього арешту саме за місцем постійного проживання особи, так і заборони його застосування за іншим місцем проживання особи, де остання має змогу (право) проживати на законних підставах.
Суд, крім того, керується положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також практикою і правовими позиціями Європейського суду з прав людини, викладеними в п.п. 75-85 рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, п. 60 рішення у справі «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 року, рішенні у справі «Гавула проти України» від 16.05.2013 року, рішенні у справі «Коберник проти України» від 25.07.2013 року, рішенні у справі «Таран проти України» від 17.10.2013 року, рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12.01.2012 року, рішенні у справі «Адам`як проти Польщі» щодо необгрунтованого і тривалого тримання обвинуваченого під вартою, необхідності розгляду судом питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів до обвинуваченого, а також щодо того, що тяжкість вчиненого правопорушення та перспективи ухвалення вироку про значну міру покарання самі по собі не можуть бути виправданням тривалого попереднього ув`язнення.
Таким чином, враховуючи вказані вище обставини, беручи до уваги позицію потерпілих, які не наполягали на подальшому триманні обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку, що застосування такого запобіжного заходу як цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити належне виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Отже, подальше тримання обвинуваченого під вартою суд вважає недоцільним і приходить до переконання про можливість зміни останньому запобіжного заходу на домашній арешт. За таких обставин клопотання захисника підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 331 КПК України, суд,
п о с т а н о в и в :
Клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 , задовольнити.
Обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт на строк 60 (шістдесят) днів по 20 липня 2017 року включно.
Заборонити ОСОБА_9 залишати цілодобово своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу суду.
Зобов`язати ОСОБА_9 по 20 липня 2017 року включно:
1)з`являтися своєчасно до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за першою вимогою;
2)носити електронний засіб контролю;
3)утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;
4)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Відповідно до вимог ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_9 підлягає негайному доставленню органами поліції до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та звільненню з-під варти.
Ухвалу направити для виконання до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3