провадження № 1/243/4/2017
справа № 1-4/11
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2017 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2 м. Слов`янськ Донецької області), клопотання керівника Слов`янської місцевої прокуратури ОСОБА_5 про звільнення від кримінальної відповідальності

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Газалкент Ташкентської області, громадянина України, освіта 3 класи, одруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 229-6 КК України в редакції 1960 року, -
ВСТАНОВИВ:
01 березня 2017 року із Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області до суду надійшло клопотання про вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, підтримала клопотання про звільнення ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 229-6 ч КК України, від кримінальної відповідальності на підставі положень п. 3, ч. 1 ст. 49 КК України, оскільки з дня вчинення злочину ОСОБА_6 минуло вже більше 5 років.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні проти закриття справи у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності її підзахисного не заперечувала.

Заслухавши думку прокурора, захисника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання прокурора є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, а обвинувачений ОСОБА_6 звільненню від кримінальної відповідальності, виходячи з таких міркувань.

Вироком Слов`янського міського суду Донецької області від 01 листопада 1995 року ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 229-6 КК України ( в ред. 1960 року) до 6 місяців позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній трудовій колонії загального режиму. На підставі ст. 14 КК України застосовано примусове лікування від наркоманії. ОСОБА_6 був визнаний винуватим у тому, що 30 березня 1994 року незаконно придбав, у невстановленої в ході попереднього слідства особи 1 кг. 688 грамів наркотичної речовини макової соломки, яку зберігав у себе вдома за адресою: АДРЕСА_1 , без мети збуту. 01 квітня 1994 року із частини вказаної макової соломки виготовив наркотичний засіб опій, із вмістом сухої речовини 0,12 гр. На початку червня 1995 року, він у невстановленої в ході попереднього слідства особи, придбав голівки маку для виготовлення наркотичної речовини, які незаконно зберігав удома. 15 червня 1995 року за місцем мешкання із голівок маку він виготовив наркотичний засіб ацетильований опій, у кількості 11 мл., із вмістом сухого залишку ,42 грами.

Ухвалою Донецького обласного суду від 23 січня 1996 року, вирок Слов`янського міського суду Донецької області від 01 листопада 1995 року відносно ОСОБА_6 був скасований, а справу повернуто до Слов`янського міського суду Донецької області на новий розгляд.

Постановою суду від 30 травня 1996 року провадження у даній справі було зупинено у зв`язку із розшуком підсудного.

Із матеріалів справи видно, що ОСОБА_6 був затриманий та перебував під вартою 04 липня 1995 року. На час скасування вироку Слов`янського міського суду Донецької області від 01 листопада 1995 року, підсудний відбувши покарання за цим вироком, був звільнений з місць позбавлення волі. Внаслідок того, що він не з`являвся на судові засідання, був оголошений у розшук.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України (2341-14), особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років, у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Під закінченням строків давності, про які говорить ст. 49 КК України, розуміється сплив з часу вчинення злочину встановлених у кримінальному законі строків, з чим пов`язане звільнення від кримінальної відповідальності. Таке звільнення грунтується на презумпції втрати суспільної небезпечності особи, винної у вчиненні злочину. Підставою звільнення від кримінальної відповідальності є втрата злочинним діянням здатності бути показником суспільної небезпечності особи, тривала законослухняна поведінка якої після його вчинення є доказом її виправлення. За таких умов притягнення особи до кримінальної відповідальності, як правило є недоцільним і таким, що не відповідає принципу гуманізму та таким цілям покарання, як виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Закон містить три умови застосування інституту давності притягнення до кримінальної відповідальності:

а) закінчення зазначених у законі строків;

б) невчинення протягом цих строків нового злочину певної категорії тяжкості;

в) неухилення від слідства або суду.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, слід дійти висновку, що особа визнається такою, що ухилилася від слідства або суду, якщо вона будучи відомою правоохоронним органам чи суду, намагається уникнути кримінальної відповідальності шляхом виїзду з попереднього місця проживання, переходу на нелегальне становище тощо. При цьому суд зазначає, що за встановлених судом обставин, оголошення розшуку, та взагалі наявність розшуку підсудного не є безумовною підставою вважати, що підсудний ухилився від суду, і його дії були умисними, оскільки відсутність за місцем проживання без встановлення причин такої відсутності на думку суду не можуть бути прийняті судом як безумовні підстави вважати, що в таких діях підсудного був прямий умисел на ухилення від явки до суду.
Слід зазначити, що існування в Кримінальному Кодексі України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності обумовлюється недоцільністю кримінального переслідування особи, оскільки після спливу вказаних строків притягнення до кримінальної відповідальності особи не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що невчинення підсудним у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.
За приписами ст. 11-1 КПК України ( в ред. 1960 року) яка передбачає порядок звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, Суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першою статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 229-6 КК України в ред. 1960 року, із матеріалів справи видно, що станом на час розгляду клопотання прокурора підсудний нового злочину не вчинив, наявність підстав для встановлення ухилення підсудного від явки до суду не виявлено, суд, на підставі ст. 49, Прикінцевих та перехідних положень КК України в ред. 2001 року, ст. 11-1 КПК України в ред. 1960 року, приходить до висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити, а провадження справи закрити у зв`язку закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності підсудного.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 11-1 КПК України (1960 р.), п. 4 ч. 1 ст. 49, Прикінцевими та перехідними положеннями КК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 229-6 КК України в редакції 1960 року у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 який обвинувачується у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 229-6 КК України в ред. 1960 року закрити.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Слов`янський міськрайонний суд протягом семи діб з моменту її оголошення.

Постанова складена та підписана у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий- суддя: ОСОБА_1