УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №283/818/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
законного представника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №283/818/15-к за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 та діючого в його інтересах законного представника ОСОБА_8 на вирок Малинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року відносно
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_8 , просять скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження закрити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що судом було необґрунтовано відхилено показання прямих учасників подій - свідка ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 та обвинуваченого, по мотивам «їх неправдивості та дачі з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_9 ». Посилання суду на показання свідка ОСОБА_12 , як на доказ вини, є необґрунтованими, тим більше сам же свідок, показав, що хоч і не чув особисто, але знає про те, що обвинувачений давав гроші ОСОБА_10 в борг. З показів ОСОБА_10 слідує, що договір стосувався тільки телевізора, а не тюнера та буфера., що суперечить показам ОСОБА_10 , даними в суді 24.06.2015 року. Показання свідка ОСОБА_13 стосовно того, що він з обвинуваченим не були настільки знайомі, щоб той позичив 2000 грн. взамін за нележні ОСОБА_10 телевізор, тюнер, сан буфер, хоча, цей же свідок в суді 02.09.2015 р. показав, що він не продав йому речі, які взяв у ОСОБА_10 , а саме надав у залог за усною домовленістю і пообіцяв повернути гроші коли його - батько ОСОБА_8 приїде і поверне гроші, а речі забере. Також, посилаючись на протокол огляду місця події від 09 лютого 2015 року та протокол обшуку від 15 лютого 2015 року, зазначають, що ні обвинувачений, ні свідок ОСОБА_13 , ніколи не заперечували факту передачі майна в залог за гроші. Звертає увагу на протокол огляду місця події від 09 лютого 2015 року і зазначені в ньому покази ОСОБА_10 про злодія, який проник у вікно і викрав речі, при цьому, не погоджуючись з критичною оцінкою судом показань цього свідка. Не погоджуються і з посиланнями суду на показання свідка ОСОБА_14 . Показання ОСОБА_15 суперечать показам інших учасників провадження - ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та обвинуваченого. За наявності неоднозначних та суперечливих одне одному доказів, безпідставністю відкинуті судом докази, які свідчать про те, що ним не скоєно правопорушення, а мають місце цивільно - правові відносини, судом, в порушення вимог КПК України, не ухвалено виправдувального вироку.
Згідно вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Малинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2014 року та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислено з дня приведення вироку у виконання.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишено у виді особистого зобов`язання.
Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 06 лютого 2015 року близько 22 години ОСОБА_9 , з метою таємного викрадення чужого майна, прибув до домоволодіння АДРЕСА_2 , в якому проживає ОСОБА_10 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_9 переконався у відсутності сторонніх осіб, які б могли завадити скоїти злочин, та увійшов на подвір`я вищевказаного домоволодіння. Після цього він підійшов до незачиненого вікна з лицевої сторони будинку, яке веде до кімнати, та через нього проник в будинок. Оглянувши кімнату, ОСОБА_9 таємно, умисно, з корисливих мотивів викрав наступне майно, яке належить ОСОБА_17 , а саме: плазмовий телевізор марки «LG42PJ350» вартістю 5500 грн.; тюнер марки «Digital Satellite 4060 СХ» вартістю 500 грн.; сабвуфер марки «EMIX» вартістю 1500 гривень.
Дане майно обвинувачений виніс з будинку через вікно та розпорядився на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_17 матеріальну шкоду в розмірі 7500 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його представника, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, яка просила вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого та його представника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ст.ст.7, 9, 20, 22, КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: законність, змагальність сторін та забезпечення обвинуваченому права на захист; під час кримінального провадження суд, прокурор, слідчий, зобов`язані неухильно додержуватися вимог цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; прокурор та слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень; суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхній процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків; суд зобов`язаний забезпечити право обвинуваченого на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно змісту ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідно до ч.1 ст.317 КПК України документи, інші матеріали, надані суду під час судового провадження його учасниками, судові рішення та інші документи і матеріали, що мають значення для цього кримінального провадження, долучаються до обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності і є матеріалами кримінального провадження (кримінальною справою).
В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, у підготовчому судовому засіданні, прокурор заявила клопотання про приєднання до обвинувального акту матеріали кримінального провадження. Суд першої інстанції ухвалив надані прокурором матеріали долучити до кримінального провадження.
Апеляційний суд звертає увагу, що в клопотанні прокурора відсутня інформація про те, які саме матеріали він надає суду та мотиви того, що ці матеріали мають значення як доказ для цього кримінального провадження.
Суд першої інстанції всупереч вимог ст.ст.22, 23, 84, 94, 95, ч.2 ст.317 КПК України на стадії підготовчого судового засідання, без відповідного обговорення з іншими учасниками процесу, без оголошення цих матеріалів, долучив до кримінального провадження ряд матеріалів зі змісту яких не вбачається їх значимість для кримінальної справи. Крім того, наявність певних матеріалів - пояснення, протоколи допиту ОСОБА_9 як свідка (а.п.114), протоколи допиту свідків, потерпілих, тощо, вказує на вплив органу обвинувачення на суд з метою сформулювання до стадії судового розгляду попередньої думки щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочині, та є свідченням не дотримання судом першої інстанції загальних засад кримінального провадження законності, змагальності сторін, безпосередності в дослідженні доказів.
Орган обвинувачення надав суду першої інстанції як доказ протоколи допиту свідків, потерпілих та ОСОБА_9 , який був допитаний як свідок та як підозрюваний. Вказані матеріали досудового розслідування носять суперечливий характер, та в певній частині не підтверджені даними отриманими за результатами судового розгляду провадження в суді першої інстанції.
Оскільки суд долучив до кримінального провадження всі матеріали надані органом обвинувачення, цим самим вважаючи їх відповідними доказами, то в порядку ч.1 ст.358, ч.4 ст.96 КПК України зобов`язаний був їх дослідити в судовому засіданні, належно проаналізувати та дати їм відповідну оцінку на предмет належності, допустимості та достовірності в мотивувальній частині вироку. Проте, суд першої інстанції, за наявності суперечливості в доказах, які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин провадження, ці матеріали дослідив вибірково та у вироку мотивовано не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.
Задля усунення вище наведених протиріч та встановлення дійсних фактичних обставин провадження необхідно провести повторне дослідження всіх доказів, про що ніхто з учасників кримінального провадження з таким клопотанням до апеляційного суду не звернувся.
З врахуванням того, що судом першої інстанції при розгляді провадження були порушені загальні засади кримінального провадження, а саме - законність та безпосередність дослідження доказів, а також допущено невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, беручи до уваги, що такі порушення неможливо усунути в апеляційному порядку, вирок суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.7, ч.6 ст.9, 407, ч.1 ст.412, ст.415 КПК України підлягає скасуванню з направленням провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Малинського районного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року скасувати, а по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст.185 КК України призначити новий судовий розгляд в Малинському районному суді Житомирської області зі стадії підготовчого судового засідання.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді особистого зобов`язання залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді :