Провадження № 1-кп/331/117/2017
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 березня 2017 року м.Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , представників потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , представника цивільного відповідача ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя кримінальне провадження з обвинувальним актом відносно
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, українця, офіційно не працевлаштованого, одруженого, має четверо малолітніх дітей, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку ст. 89 КК України, раніше не засудженого, моб. тел. НОМЕР_1 ,
за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
ВСТАНОВИВ:
17.09.2016, близько 05:30 водій ОСОБА_10 , керуючи автомобілем «ЗАЗ DАЕWOO» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Набережної магістралі, рухаючись з боку вул. Фортечної в напрямку вул. Глісерної в м. Запоріжжі.
В салоні автомобіля знаходились пасажири ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Під час руху в районі електроопори № 117 по вул. Набережна магістраль, водій ОСОБА_10 , діючи в порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», рухаючись на заокругленні проїзної частини праворуч, допустив зміну напрямку руху керованого автомобіля «ЗАЗ DАЕWOO» вліво відносно напрямку дороги, в результаті чого здійснив виїзд на роздільний газон та нерухому перешкоду - опору рекламного щиту.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 4594 від 28.11.2016, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини, закритих двійних переломів 6-9 ребер ліворуч по паравертебральній та лопаточній лінії, зі зміщенням кісткових фрагментів та проникненням в плевральну порожнину, з розвитком лівостороннього гемопневмотораксу, закритих переломів 2, 6, 8, 9, 11 ребер праворуч зі зміщенням кісткових фрагментів, з розвитком правостороннього пневмотораксу, зі здавлюванням правої легені повітрям на 1/4, закритого перелому суглобової поверхні правої лопатки зі зміщенням кісткових фрагментів, перелому тіла лівої лопатки без зміщення кісткових фрагментів, закритого оскольчатого надмищелкового перелому правої плечової кістки зі зміщенням кісткових фрагментів, саден животу, лівої половини грудної клітини, обличчя, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості, не небезпечні для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.
Згідно висновку судової медичної експертизи № 4593 від 28.11.2016, в ході дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому пірамідки скроневої кістки, лінійного перелому сосцевидного відростку ліворуч, лінійного перелому верхньої стінки лівої орбіти без зміщення кісткових фрагментів, забиття головного мозку середнього ступеню тяжкості, рани в лівій тім`яній області, в лобно-тім`яній області праворуч, на правому крилі носу з переходом на верхню губу праворуч, на верхньому віці правого ока, на слизовій оболонці нижньої губи праворуч, множинних саден на обличчі, які в сукупності кваліфікуються як ТЯЖКІ тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя.
Згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи № 876/16 від 25.11.2016, в діях водія автомобіля «ЗАЗ DАЕWOO» ОСОБА_10 маються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, які знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість водія ОСОБА_10 уникнути ДТП залежала від виконання ним вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України.
Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь - які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд вирішив провести судовий розгляд провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілих та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням матеріалів та доказів щодо цивільного позову.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України при обставинах, викладених у обвинувальному акті, визнав повністю. Суду пояснив, що дійсно, 17 вересня 2016 року приблизно о 5 годині 20 хвилин, він керував автомобілем «ЗАЗ DAEWOO», д/н НОМЕР_2 , який належить його знайомому ОСОБА_11 . Інколи бере у знайомого авто, оскільки не офіційно займається приватними перевезеннями, приблизно в районі Хортицького шосе його зупинили хлопець і дівчина, попросили відвезти їх на автовокзал, він погодився, коли проїжджали по Набережній магістралі в районі вул. Глісерної, відволікся від керування і переднім колесом наїхав на бордюр, внаслідок чого авто викинуло на узбіччя дороги, в результаті ДТП отримав численні травми, потерпілим нічого не відшкодовував, оскільки сам довго лікувався. В цей день він алкогольних напоїв не вживав, в скоєному щиро кається, просив суд не призначати йому покарання у виді позбавлення волі, пов`язане з реальним його відбуттям та не позбавляти його права керування. Також просив суд врахувати, що проживає з цивільною дружиною і шістьма дітьми, а також з матір`ю, 1935 року народження, яка потребує постійного догляду.
Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 , пояснив суду, що він 17 вересня 2016 року разом з дружиною ОСОБА_6 вирішили поїхати до м. Дніпро, приблизно о п`ятій годині ранку вони зупинили на Хортицькому шосе попутне авто і попросили підвезти їх до автовокзалу, водій погодився, коли проїжджали по Набережній магістралі, водій при входженні в поворот не справився з керуванням і вони потрапили в ДТП, як і він так і його дружина отримали численні травми, переніс кілька операцій, просив призначити обвинуваченому ОСОБА_10 найбільш м`яке покарання.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , пояснила суду, що обставини того дня майже не пам`ятає, оскільки в результаті ДТП отримала черепно-мозкову травму, та численні травми голови і тіла, прийшла до тями в лікарні лише наступного дня після аварії, просила призначити обвинуваченому ОСОБА_10 не суворе покарання.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
За змістом ч. 2 та 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.
Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При обранні міри покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що є тяжким злочином, проте з суб`єктивної сторони характеризується необережністю.
До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить: щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся та неодноразово, в ході судового розгляду, просив вибачення у потерпілих, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.
На підставі вищевикладеного, з урахуванням загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, суд, вважає за необхідне призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки останній вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту, що спричинило тяжкі наслідки, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання являється не тільки карою за вчинений злочин, а має мету виправлення та перевиховання засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, визнання вини та щире каяття винного, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, приймаючи до уваги відомості про особу, який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, в судовому засіданні вибачався за вчинене, а також враховуючи думку потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які просили суд суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його права керування транспортними засобами, а також те, що вчинений злочин є необережним злочином, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без відбування покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, - зі звільненням від відбування покарання з випробуванням та з покладенням ряду обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, суд вважає за можливе не призначати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Таке покарання суд вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Потерпілим ОСОБА_5 заявлений цивільний позов про стягнення з ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» матеріальної шкоди в розмірі 51531,9 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., всього стягнути 61531,9 грн.
В обґрунтування позовних вимог потерпілий зазначив, що згідно висновку судово-медичної експертизи №4594 від 28.11.2016 року, в ході зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої травми грудної клітини, закритих двійних переломів, 6-9 ребер ліворуч по паравертебральній та лопаточній лінії зі зміщенням кісткових фрагментів та проникненням в плевральну порожнину, з розвитком лівостороннього гемо пневмотораксу, закритих переломів, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, які потягли за собою тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. Вперше внаслідок даної ДТП позивача був госпіталізований 17.09.2016 року та виписаний зі стаціонару 12.10.2016 року на амбулаторне лікування до поліклініки за місцем проживання - ці дані підтверджує Виписним епікризом до і/х №147389 та Випискою із медичної карти стаціонарного хворого №15913 відділення травматології з ліжками полі травми КУ «МЛЕ та ШМД м. Запоріжжя». В подальшому позивач мав медичні рекомендації явки через 1,5 місяці з моменту виписки для подальшого лікування та проведення нової операції. знову був госпіталізований до торакального відділення КУ «Міська клінічна лікарня екстреної та швидкої медичної допомоги» 16.01.2017 року та виписаний 28.01.2017 року згідно Виписного епікризу до і/х №1145. Даний Виписний епікриз підтверджує той факт, що йому було здійснено операцію для видалення металоконструкцій, на сьогоднішній день його лікування продовжується (післяопераційна реабілітація) - перебуває під наглядом травматолога за місцем проживання, за увесь період лікування наслідків наведеного ДТП позивач витратив грошові кошти на придбання медичних препаратів, проходження обстежень, придбання набору металоконструкцій для остеосинтезу дистального відділу для оперативного втручання 05.10.2016 року та сплатив страхову суму на оперативне лікування в загальному розмірі 31754, 41 грн. Крім того, вважає за необхідне стягнути з відповідача упущену вигоду, яку не отримав за договором цивільно-правового характеру №1/16 від 01 вересня 2016 року, укладеного з ТОВ «ЛАЙТ ІТ» строком на 4 місяця, з розміром винагороди 20 000 гривень, через ту обставину, що за наслідкамиДТП, він за станом здоров`я не був спроможний виконати роботу за договором. Крім того, позивач, вважає, що йому та його родині було спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болі, відчутті тривоги за себе і дружину, погіршення самопочуття, моральному упадку, поганому сні, неможливості працювати, з дружиною мали бажали завести дитину, однак тепер дружині медично заборонено вагітніти протягом півтори-два роки.
Потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення з ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» матеріальної шкоди в розмірі 7217,98 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн., всього стягнути 17217,98 грн.
В обґрунтування позовних вимог потерпіла зазначила, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй було спричинено ушкодження здоров`я, які виразилися у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому пірамідки скроневої кістки, лінійного переламу сосцевидного відростку ліворуч та інші серйозні ушкодження, що за висновком судово-медичної експертизи №4593 від 28.11.2016 року кваліфіковані як тяжкі тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя. У зв`язку із довго триваючим лікуванням ушкодженого в результаті ДТП здоров`я, потерпілою ОСОБА_6 були понесені витраті на медичне лікування та придбання ліків, проведення діагностування та інші медичні маніпуляції щодо відновлення здоров`я на загальну суму 7217,98 гривен, що підтверджується документально, крім того, ОСОБА_6 було спричинено моральної шкоди, яка виражається у спричиненні неподобств та душевних страждань в момент спричинення та в період реабілітації, який триває по даний час. Після ушкодження здоров`я позивачкою було змінено сталий уклад життя, навички та круг спілкування, крім того, за медичним показами лікарів їй заборонено вагітніти протягом значного періоду, що також спричинило відмовитися та скорегувати заплановані заходи народження дітей з її чоловіком та є істотно вразливим для неї як жінки, тому просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень.
На думку позивачів ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , приймаючи до уваги, що на момент спричинення дорожньо-транспортної пригоди автомобіль, в якому знаходились позивачі був забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на підставі полісу №АЕ 5561514, та відповідно цивільна відповідальність водія щодо спричинення шкоди здоров`ю, в тому числі відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілих підлягає відшкодуванню за рахунок страхових виплат, які позивачі просять суд стягнути зі ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ».
В судовому засіданні потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх представники позовні вимоги підтримали та просили уточнені позовні заяви задовольнити в повному обсязі.
Представник ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в судовому засіданні проти заявлених позовів заперечував, просив залишити позовні вимоги без розгляду, зазначивши, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, розгляд питання щодо відшкодування потерпілим шкоди можливий після набрання вироком законом сили.
Вислухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані документи на підтвердження позовних вимог, суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.
Відповідно до вимог ст.ст. 127, 128, 129 КПК України обов`язок відшкодування матеріальної та моральної шкоди вироком покладається на підозрюваного, обвинуваченого або на фізичну чи юридичну особу, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до роз`яснень п.5 Пленума Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і відшкодування безпідставно нажитого майна» не підлягають розгляду в кримінальній справі позови з вимогами про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із пред`явленого обвинувачення.
Таким чином, в порядку кримінального судочинства можуть розглядатися тільки позови про відшкодування шкоди, яка безпосередньо завдана злочином. Вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які не випливають із повідомлення про підозру (пред`явленого обвинувачення), розгляду у кримінальному провадженні не підлягають.
Згідно до встановлених обставин, ОСОБА_10 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху, яке спричинило потерпілим тяжкі тілесні ушкодження та пошкодження середньої тяжкості. Обов`язок відшкодування завданої потерпілим шкоди страховиком випливає не із пред`явленого обвинувачення, а із договірних обов`язків про відшкодування шкоди. Законом України «Про обов`язкове страхуванні цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року передбачений порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди та умов такого відшкодування. Зокрема, однією із умов вирішення питання про відшкодування страховиком шкоди є надання потерпілим обвинувального вироку суду, що набрав законної сили щодо особи, цивільна відповідальність якого застрахована за договором страхування.
За таких обставин, суд вважає, що цивільні позови потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення з ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» матеріальної та моральної шкоди необхідно залишити без розгляду та роз`яснити їм право звернутись до страховика або до суду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 122, ч. 2 ст. 124 КПК України у звязку з проведенням під час досудового розслідування в рамках кримінального провадження стосовно ОСОБА_10 судової інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу №823/16 від 29.11.2016 року, вартістю 2201 грн. та судової інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму ДТП №876/16 від 25.11.2016 року вартістю 1055 гривень 52 копійок, - підлягають стягненню з обвинуваченого в дохід держави.
Речові докази по справі: автомобіль марки «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучений на спецмайдан повернути законному власнику за належністю; сумка чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , поліс обов`язкового страхування на ім`я ОСОБА_12 , копії адміністративних протоколів на ім`я ОСОБА_10 , довідку про військовий квиток на ім`я ОСОБА_10 , які повернуті ОСОБА_10 залишити за належністю.
Запобіжний захід по справі не обирався і суд не вбачає необхідності його обирати.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом двох років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження технічного стану транспортного засобу №823/16 від 29.11.2016 року, вартістю 2201 грн. та судової інженерно транспортної експертизи за експертною спеціальністю дослідження обставин і механізму ДТП №876/16 від 25.11.2016 року вартістю 1055 гривень 52 копійок, а всього 3256, 52 грн.
Цивільні позови заявлені потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишити без розгляду.
Речові докази по справі: автомобіль марки «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вилучені на спецмайдан повернути законному власнику за належністю; сумка чорного кольору, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , поліс обов`язкового страхування на ім`я ОСОБА_12 , копії адміністративних протоколів на ім`я ОСОБА_10 , довідку про військовий квиток на ім`я ОСОБА_10 , які повернуті ОСОБА_10 залишити за належністю.
Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Запорізької області через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1