Ухвала
іменем україни

05 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0008806, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Донецьк, який мешкає

за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, провадження закрити за відсутністю події кримінального правопорушення. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що матеріали провадження не містять достатніх доказів його винуватості, висновки судів ґрунтуються на припущеннях і недопустимих доказах. Вказує на те, що апеляційний суд формально підійшов до розгляду апеляційної скарги його захисника та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 10 жовтня 2015 року приблизно об 11.00 год., перебуваючи у приміщенні ТОВ «Епіцентр К» на вул. Григоренка, 40 у м. Києві, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, підійшов до побутового відділу, взяв возик господарський «Берлін» ZZ302-В72, вартістю 189 грн, який належить ТОВ «Епіцентр К». В подальшому, з метою доведення своїх злочинних дій до кінця ОСОБА_7 , проходячи повз каси магазину, не розрахувався за вказаний товар, однак довести задум до кінця не зміг з причин, що від нього не залежали, оскільки був затриманий охоронцем цього ж магазину.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання скарги, пояснення прокурора, яка заперечила проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 17 КПК України встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

За змістом диспозиції ст. 185 КК України крадіжка полягає у таємному викраденні чужого майна. При цьому суб`єктивна сторона крадіжки передбачає наявність прямого умислу на заволодіння чужим майном.

Закінченим є замах на вчинення злочину, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні закінченого замаху на викрадення чужого майна обґрунтував показаннями представника ТОВ «Епіцентр К» ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , даними, що містяться у заяві про вчинення злочину, протоколі огляду місця події від 10 жовтня 2014 року, відеозаписом із камер відеоспостереження в гіпермаркеті «Епіцентр».

Суд апеляційної інстанції з такими висновками погодився.

Проте суди, оцінюючи вказані докази, не дотримались вимог ст. 97 КПК України щодо того, що ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не були очевидцями події та давали свої показання з чужих слів; відеозапис та свідок ОСОБА_10 підтвердили лише те, що ОСОБА_5 взяв господарський візок та попрямував з ним до каси.

Свідки ОСОБА_9 (охоронець) та ОСОБА_11 (касир) зазначали про те, що ОСОБА_5 розрахувався лише за частину придбаного товару і не сплатив вартість господарського візка. ОСОБА_5 , у свою чергу, заявляв про те, що передав касиру для оплати одну купюру в 500 грн, цієї суми вистачало для оплати всіх товарів, після чого не перевірив правильність чеку.

Проте сторона обвинувачення так і не надала суду доказів на підтвердження того, за що ж саме розрахувався ОСОБА_5 , та в який спосіб він це зробив.

Доводи ОСОБА_5 про проведення повної оплати товару стороною обвинувачення та судами не перевірялися, його клопотання про представлення стороною обвинувачення розрахункового чеку чи інших касових документів за 10 жовтня 2014 року були залишені без задоволення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про те, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину, а висновки першої та апеляційної інстанцій ґрунтуються фактично на припущеннях та недостатніх доказах.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпано можливості їх отримати.
У зв`язку із вищезазначеним та відповідно до вимог ст. 440 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргузасудженого задовольнити частково.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року щодо ОСОБА_5 скасувати.
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 185 КК України закрити за невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3