АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/491/17 Справа № 204/5112/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року щодо:

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.

за участю прокурора: ОСОБА_8 ,
особи, відносно якої застосовано примусові заходи медичного характеру : ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7 ,
представників установи ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , -
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2017 року задоволено письмову заяву Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 в психіатричної лікарні у відділенні із суворим наглядом.
Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції посилався на висновок комісії лікарів-психіатрів № 848 від 01.08. 2016 року Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України», згідно з яким ОСОБА_6 рекомендовано продовжити примусові заходи медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом, оскільки останній має діагноз: шизофренія простої форми, безперервного типу перебігу, симплекс-синдром психопатоподібний тип дефекту. ОСОБА_6 страждає на хронічне психічне захворювання і здійснив дії, які являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, досі виявляє особливу небезпеку для оточуючих та потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у лікарні з суворим наглядом. Мета примусових заходів медичного характеру, призначених ОСОБА_6 , в лікарні з суворим наглядом досі не досягнута.
За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
В апеляції захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в розгляді заяви представника ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» про продовження примусових заходів медичного характеру як таку, що подана до суду не уповноваженою Законом особою, а також з неповнотою судового розгляду. Постановити ухвалу про негайне звільнення ОСОБА_6 з Державного закладу, як особу, яка позбавлена свободи після закінчення строку дії ухвали про продовження примусових заходів медичного характеру.

На вказану апеляційну скаргу головним лікарем психіатричної лікарні подано заперечення ОСОБА_11 , в якому остання просила про відмову у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, доводи захисника та ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та прохали скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 , якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом, пояснення представників психіатричного закладу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 95 КК України, особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу.
Відповідно до ч. 2 ст. 514 КПК України, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється, якщо особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, видужала або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в раніше застосовуваних заходах медичного характеру.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 01.02.2013, ОСОБА_6 звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення у стані неосудності суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.115, ч.1 ст.263 КК України. До ОСОБА_6 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу з суворим наглядом.
Ухвалами Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 26.07.2013р. 27.12.2013р., 20.06.2014р., 19.12.2014р., ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2015р., - ОСОБА_6 продовжувалось застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом.
Перевіривши матеріали заяви, зокрема Висновок комісії лікарів-психіатрів №848 від 01.08. 2016 року, колегією суддів встановлено, що він містить обґрунтування на підтвердження доцільності застосування раніше обраного ОСОБА_6 примусового заходу медичного характеру.
Так, згідно до висновку ОСОБА_6 страждає на психічне захворювання просту форму шизофренії, безперервний тип перебігу, симплекс-синдром психопатоподібний тип дефекту. В клінічній картині захворювання домінують прояви афективної нестійкості, подразливості, конфліктності, дійової розкутості, демонстративності, мали місце агресивні висловлювання на адресу працівників лікарні, поведінка носила про вокативний характер. В психологічному дослідженні виявлені виражені дисимілятивні тенденції, прихована агресія, брехливість, імпульсивність вчинків, властивості дратівливо-експлозивної поведінки. Викладене, поряд зі стійкими негативними терапевтичними настановами, свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. Комісія дійшла до висновку, що ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом.
Крім того суд, задовольняючи заяву медичного закладу про продовження примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , перевірив і доводи захисту щодо відсутності психічної хвороби у ОСОБА_6 , так як останній, зі слів ОСОБА_6 , симулював захворювання і вимагав проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, рівно як і доводи захисту щодо подання заяви неналежною особою (що не є лікуючим лікарем ОСОБА_6 ), постановив дві мотивовані ухвали 16 січня 2017 року і з якими погоджується колегія суддів, а тому судовий розгляд 1 інстанції проведено повно та всебічно.
Судом першої інстанції допитані члени комісії, що складали висновок №848 від 01.08.2016 року і обґрунтовано взято до уваги пояснення голови тієї комісії ОСОБА_12 , досвід роботи якої лікарем-психіатром близько 48 років, що психічний стан ОСОБА_6 відповідає висновкам комісії після огляду хворого та дослідження медичної документації у відношенні нього. Зазначила також, що висновок лікаря ОСОБА_13 , наявний в матеріалах справи, підтверджує наявність психічної хвороби, зазначеної у висновку №848. Наявність психічного захворювання підтверджується і експертизою, проведеною до цього. На момент комісійного огляду, психічні розлади у ОСОБА_6 зберігалися. При цьому, він відмовлявся від прийому ліків, налаштовує інших хворих проти медичного персоналу. Зазначила, що комісія відзначила збереження діагнозу ОСОБА_6 та розкриття хворобливого стану. Його психічне захворювання має хронічний характер, наявні порушення мислення, емоційно-вольові порушення, відсутність розуміння наявності захворювання та оцінка тяжкості хвороби. При цьому, його у різні проміжки часу оглядало більш ніж десять лікарів, які підтвердили психічну хворобу. Зазначила, що взагалі шизофренію симулювати важко, а при обставинах, які мали місце при проведенні експертизи щодо ОСОБА_6 симулювати неможливо, оскільки він усвідомив насильницькі дії у відношенні себе та за минуванням років зустрів ту людину, та вирішив помститися. Він готувався до злочину. В нього присутня паралогічність мислення. Всі порушення психіки, зазначені в останньому висновку комісії, присутні. Небажання отримувати медичну допомогу та допомогу психологу не виключає повторність скоєння злочину. Відмова ОСОБА_6 від ліків приводить до погіршення його стану. ОСОБА_6 зберігає особливу суспільну небезпечність. При цьому, недоцільним є зміна закладу, який здійснює лікування, на заклад з посиленим наглядом, оскільки мета лікування у закладі з суворим наглядом не досягнута, розуміння хворим своєї хвороби не має місця; клінічні, особисті та соціальні фактори соціальної небезпеки ОСОБА_6 не купировані. Без лікування покращення стану хворого не матиме місця. Посилання ОСОБА_6 на відсутність в нього хвороби свідчить про його дисимуляцію, тобто, заперечення хвороби. Він намагається уникнути лікування у лікарні, при цьому, його тактика змінюється спочатку він говорив, що симулював хворобу, потім що хворіє, після чого вважав, що має бути переведений до лікарні з посиленим наглядом. Стосовно висновку психіатра ОСОБА_13 зазначила, що він спостерігав ОСОБА_6 у лікарні нетривалий час, з останнього огляду минуло багато часу, а під наглядом лікарів у лікарні він перебуває постійно. Пояснила також, що ОСОБА_6 призначаються препарати другого покоління, які не мають виражених побічних ефектів. Збільшення ваги ОСОБА_6 пояснила значним вживанням їжі та малою рухомістю.
Членом комісії лікарем ОСОБА_14 в суді першої інстанції підтверджено відомості, зазначені в п.24 (динаміка перебігу стану особи в закладі) висновку комісії лікарів-психіатрів щодо особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру №848, та обгрунтувано зазначені у п.24 відомості посиланнями на відповідні аркуші в медичній документації хворого.
Судом першої інстанції надана правильна оцінка і експертному дослідженню судово-психіатричного експерту ОСОБА_13 від 22.11.2014 №22, який також підтверджує, що ОСОБА_6 страждає на шизофренію просту форму (не спростовуючи висновок комісії №848 від 01.08.2016р.), і не підтверджує доводи захисту про симуляцію ОСОБА_6 психічної хвороби.
Враховуючи, що допит особи у якості спеціаліста діючим КПК України не передбачено, при цьому, на думку колегії суддів, судом першої інстанції застосовано всі можливі заходи для надання ОСОБА_13 пояснень по справі, проте, його допитано не було з причин, що не залежать від суду: ОСОБА_13 повідомлявся про дату та місце розгляду справи наявними у суду засобами, смс-повідомленнями, повістками (а.п.163-165), в тому числі і за допомогою захисника ОСОБА_7 проведення засідання в режимі відеоконференції за участю ОСОБА_13 .
Судом першої інстанції правильно взято до уваги твердження голови комісії ОСОБА_12 , що ОСОБА_13 хоча і не надав свої пояснення безпосередньо у судовому засіданні, враховуючи той факт, що ним було винесено висновок у 2014 році, який мається в матеріалах справи, з того часу ОСОБА_6 . ОСОБА_13 не досліджував та не відвідував, судом було досліджено його висновок та пояснення, встановлені у рішеннях суду та надані ним під час ефіру передачі, яку було записано ОСОБА_7 на компакт-диск і який було переглянуто у судовому засіданні, враховано і твердження лікаря ОСОБА_13 в даному випадку з таким захворюванням (шизофренія, проста форма) негативна симпоматика не може мати покращення, що підтверджує висновки комісії лікарів-психіатрів в тій частині, що покращення психічного стану хворого під час його перебування в закладі не відбулося.
Надана оцінка судом першої інстанції і наведеним в експертному дослідженні судово-психіатричного експерту ОСОБА_13 від 22.11.2014 №22 посиланням на те, що враховуючи необхідність застосування до ОСОБА_6 реабілітаційних програм, які не можуть бути проведені в умовах лікарні з суворим наглядом, як безпідставним, що повністю спростовуються довідкою від 09.12.2016р. за №05-45, за якою Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом має в своєму штаті фахівців, якими можуть бути виконані реабілітаційні програми щодо хворих.
Крім того, судово-психіатричний експерт ОСОБА_13 являється штатним співробітником науково-дослідної установи, що не відноситься до переліку психіатричних закладів, які надають психіатричну допомогу в контексті ст.10 Закону України «Про психіатричну допомогу».
У відповідності до ч.3 ст.514 КПК України, подання про продовження застосування примусових заходів медичного характеру розглядається за наявності висновку комісії лікарів-психіатрів, а не висновку лікаря. Тобто, висновки суду першої першої інстанції підтверджують наявність психічної хвороби у ОСОБА_6 , як після дослідження медичної документації, так і після оцінки позиції лікаря ОСОБА_13 . У зв`язку з чим доводи захисника ОСОБА_6 щодо симуляції ним хвороби, - спростовуються.
Колегія суддів вважає посилання адвоката про незаконність знаходження ОСОБА_6 у лікарні надуманими та безпідставними, так як заява медичною установою подана завчасно 2 серпня 2016 року (а.п. 1), і його твердження про порушення вимог 203-206 КПК України не є слушними, так як знаходження ОСОБА_6 у психіатричній лікарні не є запобіжним заходом.
Апеляційні доводи захисника про негативний вплив лікування на ОСОБА_6 , у зв`язку з чим він набрав вагу, спростовуються поясненнями ОСОБА_12 та висновком за результатами клініко-експертної оцінки надання допомоги ОСОБА_6 від 28.12.2016р., яку надав Департамент охорони здоров`я Дніпропетровської облдержадміністрації (а.п.186-188), які зазначають, що набір ваги має місце у зв`язку з підвищеним калоражом вживаної ОСОБА_6 їжі за рахунок додаткових продуктів харчування. Терапія хворому ОСОБА_6 проводиться у повній відповідності до клінічного протоколу надання медичної допомоги хворим на шизофренію, затвердженого наказом МОЗ України від 05.07.2007р. №59. До теперішнього часу критерії активного типу суспільної небезпеки ОСОБА_6 не усунуті, мета застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні з суворим наглядом не досягнута.
Враховуючи зазначене, відповідно до Наказу №397 від 08.10.2001, яким затверджено порядок застосування примусових заходів медичного характеру в психіатричних закладах до осіб, які хворі на психічні розлади і вчинили суспільно небезпечні діяння, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_6 потребує на продовження застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з суворим наглядом.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 , якою продовжено застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричної лікарні із суворим наглядом залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4