АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/488/17 Номер провадження 11-кп/786/592/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з секретарем судового засідання ОСОБА_5
з участю прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 10.01.2017 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за апеляційною скаргою прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:
Цим вироком ОСОБА_9 засуджено за ч.2 ст.389 КК України на три місяці арешту.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року призначено остаточне покарання у виді трьох місяців п`ятнадцяти діб арешту.

У поданій апеляційній скарзі прокурор прохає вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Кваліфікувати дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.389 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт та призначити покарання за вчинене у виді 3 місяців арешту. На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, визначити остаточну міру покарання шляхом приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року у виді 3 місяців 15 днів арешту.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що суд першої інстанції невірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.389 КК України як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання в той час, як у період вчинення ОСОБА_9 указаного злочину та на момент проголошення вироку диспозицією ч.2 ст.389 КК України передбачалося покарання за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Крім того, прокурор посилається на недотримання судом вимог ст.73 КК України щодо обчислення строків покарання у днях та помилкове призначення на підставі ст.71 КК України покарання за сукупністю вироків у виді трьох місяців п`ятнадцяти діб арешту.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Згідно вироку місцевого суду, ОСОБА_9 , будучи засудженим вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року по ст. 185 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт, після роз`яснення йому 28 вересня 2016 року працівниками Миргородського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України порядку і умов відбування та про наслідки ухилення від відбуття цього виду покарання, без поважних причин ухилився від відбуття громадських робіт, які він повинен був відбувати в КП «Комбінаті благоустрою та озеленення» починаючи з 29 вересня 2016 року так і не приступивши до роботи.
Крім того, без поважних на те причин ОСОБА_9 на виклики 17.10.2016 року, 19.12.2016 року, 10.01.2017 року до Миргородського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України не з`явився.
Незважаючи на винесені Миргородським міськрайонним відділом з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України відносно засудженого ОСОБА_9 застереження у виді письмового попередження про наслідки ухилення від відбування покарання, засуджений так і не приступив до виконання покарання у виді громадських робіт, маючи невідбутий строк покарання 200 годин громадських робіт.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Не оспорюється й вид та розмір покарання, призначеного за це кримінальне правопорушення.

В той же час вирок суду підлягає зміні з підстав, наведених в апеляційній с карзі прокурора.

Так, частиною 2 статті 389 КК України (в ред. Закону України № 1492-VIII від 07.09.2016 року) передбачена кримінальна відповідальність за ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що суд правильно встановив фактичні обставини справи та наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України. Проте, хоча кваліфікація дій обвинуваченого за цією частино статті 389 КК України є правильною, в мотивувальній частині вироку зазначено, що злочинні дії кваліфіковано як ухилення від відбування громадських робіт особою, засудженою до цього покарання. Тобто, суд помилково застосував попередню редакцію диспозиції цієї статті КК України.
Ця помилка підлягає виправленню судом апеляційної інстанції.
Також підлягає виправленню допущена судом помилки при призначенні покарання за сукупністю вироків.

Так, статтею 73 КК України визначено, що строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.
Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, суд правильно призначив ОСОБА_9 покарання в виді арешту в межах санкції ч.2 ст.389 КК України. При призначенні покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України, суд до призначеного покарання частково приєднав невідбуту частину покарання у виді громадських робіт, призначеного вироком Миргородського міського суду Полтавської області від 26.07.2016 року. Проте, призначаючи покарання за сукупністю вироків, суд не дотримався вимог статей 72,73 КК України та визначив остаточне покарання у виді трьох місяців п`ятнадцяти діб арешту, що не відповідає вище наведеним положенням Загальної частини КК України.
З урахуванням вище наведеного, апеляційні вимоги прокурора підлягаю до задоволення, а вирок суду зміні.
Керуючись ч.2 ст.376, статтями 404, 405,407, 409,418 КПК України колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Миргородської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2017 року щодо ОСОБА_9 змінити.
Дії ОСОБА_9 кваліфікувати за ч.2 ст.389 КК України, як ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт та вважати його засудженим за ч.2 ст.389 КК України до покарання призначеного судом, а саме три місяці арешту.
На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26.07.2016 року та визначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді трьох місяців п`ятнадцяти днів арешту.

В іншій частині вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 березня 2017 року залишити без змін.
Касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
С У Д Д І:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12