пр. № 1-кп/336/126/2017
№ 336/168/17
ВИРОК
Іменем України
21 лютого 2017 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, громадянина України, мешкає у АДРЕСА_1 , не працюючого, неодруженого, освіта середня, раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем за контрактом, займаючи посаду розвідника-далекомірника 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно всупереч інтересам військової служби в порушення вимог ст.ст. 3-6, 11, 16, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в умовах особливого періоду, 12 серпня 2016 року без поважних причин самовільно залишив місце служби та був відсутній на службі понад один місяць до 10 січня 2017 року включно.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину у скоєнні злочину визнав повністю, вказавши, що дійсно після укладення контракту прибув до Військової частини НОМЕР_1 , де виконував обов`язки військової служби. Згодом дізнався, що у його матері ОСОБА_6 стався ішемічний інсульт, у зв`язку з чим покинув без дозволу військову службу та перебував вдома до 10.01.2017 року, коли був розшуканий працівниками поліції та з`явився до військової прокуратури.

Як вбачається з копії контракту та військового квитка ОСОБА_4 16.05.2016 року уклав контракт про проходження військової служби, а з 22.07.2016 року наказом командира Військової частини пп НОМЕР_1 був зарахований до особового складу частини та призначений на посаду розвідника-далекомірника 6 гарматної артилерійської батареї 2 гарматного артилерійського дивізіону Військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Факт самовільної відсутності ОСОБА_4 на військовій службі підтверджується поясненнями обвинуваченого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» № 1932 від 06.12.1991 року особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Проаналізувавши в сукупності вищезазначені обставини, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена дослідженими доказами, та кваліфікує його дії як умисне самовільне нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене військовослужбовцем строкової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, за ст. 407 ч. 4 КК України.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є визнання вини у скоєнні злочину, щире каяття.

Також судом враховується, що ОСОБА_4 є раніше не судимим, не перебуває на обліку в наркологічному чи психіатричному диспансері, має постійне місце проживання, натомість за місцем служби характеризується негативно.

В ході судового слідства 10.02.2017 року між прокурором та обвинуваченим в присутності захисника укладено угоду про визнання винуватості, умови якої відповідають вимогам КПК України, не суперечать інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, кваліфікація злочину вірна. Сторонами в судовому засіданні заявлено про затвердження зазначеної угоди та призначення визначеного нею покарання, підтверджено, що укладення угоди було добровільним, а судом роз`яснені наслідки укладення угоди та наслідки її невиконання.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для затвердження укладеної угоди та призначення покарання, передбаченого нею.

Оскільки відповідно до ухвали слідчого судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.01.2017 року з 12.01.2017 року ОСОБА_4 перебуває під вартою у зв`язку з затриманням та обранням йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по іншому кримінальному провадженню за ст. 187 ч. 2 КК України, тож суд вважає необхідним визначити датою початку відбування покарання саме 12.01.2017 року, не застосовуючи положення ст. 72 ч. 5 КК України, оскільки попереднє ув`язнення до обвинуваченого застосоване в межах іншого кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374, 475 КПК України, ст. 69 КК України, ст. 407 ч. 4 КК України,
УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, укладену 10.02.2017 року між ОСОБА_4 та прокурором Військової прокуратури Запорізького гарнізону ОСОБА_3 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, та призначити з застосуванням ст. 69 КК України більш м`яке, ніж передбачене санкцією статті, покарання у виді арешту строком на 6 (шість) місяців.

Строк відбуття покарання рахувати з 12 січня 2017 року.

Копію вироку учасники судового провадження мають право отримати в суді негайно після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та може бути оскаржений до Апеляційного суду Запорізької області з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1