печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 травня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні номер 0000049,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва зі скаргою та просив скасувати постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні номер 0000049 ОСОБА_3 через порушення слідчим норм кримінального процесуального права та через невідповідність висновків слідчого дійсним обставинам; зобов,язати слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_4 допитати його в якості потерпілого та вручити пам,ятку потерпілого, а також отримати від нього речові та письмові докази вчинення злочину службовими особами Генеральної прокуратури України та докази завдання йому майнової та моральної шкоди внаслідок протиправних дій і бездіяльності службових осіб Генеральної прокуратури України. У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримав вимоги скарги та посилався на наступне: 12 квітня 2017 року ним отримано копію постанови слідчого про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні номер 0000049, яка датована 10 квітня 2017 року та одночасно ним отримано супровідний лист без зазначення дати спрямування. Як він вважає, вказана постанова винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, з порушенням його конституційних прав, а висновки, викладені у постанові, не відповідають дійсним обставинам.

Слідчий до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заперечень на спростування доводів скарги, не надав. У відповідності до ч.3 ст.306 КПК України, слідчий суддя вважає можливим розглянути справу за його відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до скарги, заслухавши пояснення заявника, прийшов до наступного висновку: Відповідно до п. 18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. У відповідності до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об,єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов,язків. У судовому засіданні встановлено, що другим слідчим відділом прокуратури міста Києва здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0000049 від 08 лютого 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. ОСОБА_3 неодноразово звертався з заявами про залучення його до вказаного кримінального провадження в якості потерпілого. При цьому він зазначає, що просив допитати його у вказаному кримінальному провадженні, прийняти від нього докази, що підтверджують спричинення йому матеріальної та моральної шкоди, просив призначити судово-почеркознавчу експертизу тощо.

Постановою від 10 квітня 2017 року слідчим в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні відмовлено ОСОБА_3 у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні номер 0000049 від 08 лютого 2017 року .В постанові зазначено наступне: « на теперішній час в ході проведення досудового розслідування не встановлено фактів, які б об,єктивно свідчили про завдання ОСОБА_3 шкоди та не встановлено очевидних та достатніх підстав вважати. що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого, подана особою, якій завдано шкоди.

Слідчий суддя вважає, що постанова винесена без урахування всіх обставин, викладених у клопотаннях ОСОБА_3 . Заявником у судовому засіданні надано декілька заяв і клопотань, в яких він просив визнати його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, зазначав, в чому полягає матеріальна та моральна шкода, завдана йому внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зазначав наявність у нього доказів та просив прийняти їх та допитати його у кримінальному провадженні.

Постанова слідчого від 10 квітня 2017 року викладена поверхово, без здійснення аналізу обставин та доводів, викладених у заявах та клопотаннях ОСОБА_3 , з постанови взагалі незрозуміло, про яку заяву чи скаргу йдеться у постанові, які доводи ОСОБА_3 та чому не прийняті слідчим. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди номер 4 від 31 березня 1995 року зі змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода, може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв,язку з ушкодженням здоров,я, порушенні права власності /в тому числі інтелектуальної/, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв,язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв,язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших не гатив них наслідків. Не є обов,язковим пред,явлення позовних вимог. Але заявам та клопотанням ОСОБА_3 слідчий оцінки не надав, навіть не згадав їх зміст в постанові та дати подання.

З урахуванням вимог ст.55 КПК України, а також досліджених у судовому засіданні матеріалів, доданих до скарги, слідчий суддя вважає постанову слідчого від 10 квітня 2017 року невмотивованою, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню. З урахуванням викладеного, слідчому необхідно повторно розглянути питання щодо наявності чи відсутності підстав для визначення правового статусу потерпілого ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, надати оцінку обставинам, викладеним у заявах та клопотаннях ОСОБА_3 , доказам, на які він посилається, перевірити та надати оцінку наявності матеріальної чи моральної шкоди, на яку посилається ОСОБА_3 та прийняти остаточне рішення.

Вимоги ОСОБА_5 в частині зобов,язання слідчого вчинити певну дію, передбачену ч.2 ст.55 КПК України та вручити йому пам,ятку про процесуальні права та обов,язки потерпілого не підлягають задоволенню, оскільки не можуть бути розглянуті до прийняття рішення слідчим щодо вказаного питання.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 24, 55, 303, 304, 306, 307 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим задовольнити частково.

Скасувати постанову слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу прокуратури міста Києва ОСОБА_4 від 10 квітня 2017 року про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні номер 0000049 від 08 лютого 2017 року.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя