Справа № 357/912/17
1-кп/357/348/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.02.2017 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньо спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, призваного на військову службу під час мобілізації 27 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходив у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата запасу, звільненого з військової служби 26 січня 2017 року, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого - АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:
відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 66 від 27 березня 2014 року військовослужбовця призваного під час мобілізації 27 березня 2014 року ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду заступника командира бойової машини навідника-оператора 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону та зараховано до списків особового складу частини, а наказом № 137 від 29 серпня 2014 року виведено в розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 .

Під час проходження військової служби під час мобілізації солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен був керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, близько 8 години 5 листопада 2014 року, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , вибув до місця свого фактичного на той час проживання.

У період з 5 листопада 2014 року по 5 січня 2017 року солдат ОСОБА_4 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину.

5 січня 2017 року близько 15 години солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 27 від 26 січня 2017 року солдата ОСОБА_4 звільнено з військової служби.

Між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 15 лютого 2017 року укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою ОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винуватим у вчиненні злочину, в обсязі обвинувачення, за кваліфікацією за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць, вчиненого особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби),

Сторонами узгоджено, що у разі затвердження угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч.3 ст.407 КК України із застуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до злочину середньої тяжкості, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч.ч. 4,5 ст.474 КПК України, і укладена сторонами угода - є добровільною, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім цього, умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, зокрема, вимогам ст.ст. 52, 53, 69 КК України та інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, та при цьому обвинувачений ОСОБА_4 погоджується на призначення узгодженого покарання.

Суд також визнає зазначені в угоді як пом`якшуючі покарання обставини передбачені ст.. 66 КК України: визнання вини у вчиненні злочину, щире каяття, вчинення злочину унаслідок збігу тяжких сімейних обставин, що дає підставу для застування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого виду покарання ніж передбачено в санкції статті ч. 3 ст. 407 КК України

Матеріальну та моральну шкоду кримінальним правопорушенням не завдано.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд,-
З А С У Д И В :
Затвердити угоду від 15 лютого 2017 року про визнання винуватості, укладену між заступником військового прокурора Білоцерківського гарнізону ОСОБА_3 і обвинуваченим ОСОБА_4 з участю захисника останнього адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1