Єдиний унікальний номер 229/2870/16-к
Номер провадження 11-кп/775/298/2017

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в м. Бахмут

в складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченої ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянула в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м.Дружківка, Донецької області, громадянку України, освіта середня-спеціальна, вдову, раніше не судиму, не працюючу, зареєстровану та мешкаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винною за ст.128 КК України та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, -

ВСТАНОВИЛА:

Обвинуваченою ОСОБА_7 було скоєне кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, за наступних обставин.

2 червня 2016 року приблизно о 8 годині 30 хвилин, біля будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між обвинуваченою ОСОБА_7 та потерпілою ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Під час цього конфлікту, обвинувачена ОСОБА_7 , діючи необережно, не передбачаючи внаслідок злочинної недбалості можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, хоча повинна була і могла їх передбачити, штовхнула обома руками у груди потерпілу ОСОБА_9 , від чого остання впала на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки, який супроводжувався синцями лівого передпліччя і травматичними пухирями та відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

У апеляційній скарзі обвинувачена прохала вирок скасувати з закриттям кримінального провадження, в зв`язку з тим, що в її діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст..128 КК України. Апелянт зазначає, що саме потерпіла була ініціатором конфлікту, і коли та вдарила її рукою в обличчя, вона, захищаючись від наступних ударів, відштовхнула від себе ОСОБА_10 . Та стояла на мокрій страві, впала на сідниці і пошкодила руку. Вважає, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, вважає, що вона пояснювала, під час проведення слідчого експерименту, як саме ОСОБА_10 вдарила її по обличчю; все це було зафіксовано. Суд невірно виклав у вироку покази свідків ОСОБА_11 (статиста) і Рудинського (понятого), які по суті підтвердили саме її версію події.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинувачену, які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора і представника потерпілого, які прохали залишити вирок без змін, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає, а вирок суду слід залишити без змін, за таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Свій висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, суд зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст.94 КПК України. Суд навів у вироку докладні мотиви прийнятого рішення відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України.

Доводи апеляційної скарги, не викликають сумнівів у правильності судового рішення, й спростовуються зібраними у провадженні доказами.

Суд, першої інстанції відповідно до вимог ст..94 КПК України дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 свою вину не визнавала та показала, що з ОСОБА_9 вона мешкає по сусідству. 2 червня 2016 року вранці вона граблями прибрала листя полуниці. В цей час до неї підійшла ОСОБА_9 та почала її ображати. Вона взяла з граблів листя та кинула їх в сторону ОСОБА_9 . Та підбігла до неї та вдарила її по обличчю. Вона виставила вперед руки, потерпіла вдарилася о них, послизнулася на мокрій траві та впала на землю. Вона допомогла їй піднятися. ОСОБА_9 сказала їй, що вона зламала руку.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні покази потерпілої і свідків, які були попереджені про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, а також приведені до присяги відповідно до вимог ст..352 КПК України, та які під час судового розгляду кримінального провадження стверджували і вказували наступне.

Потерпіла ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснювала, що з 2003 року неподалік від неї стала мешкати ОСОБА_7 02 червня 2016 року о 08 годині ранку вона вийшла на вулицю та побачила напроти свого будинку кучу сміття, яку вона перенесла за канаву. Через деякий час вона побачила, як ОСОБА_7 згрібає кучу сміття назад. Вона підійшла до неї та спитала: «Навіщо ти це робиш?», на що ОСОБА_7 відповіла, що їй все одно, та кинула їй на голову це сміття. Вона почала обтрушуватися і в цей момент ОСОБА_7 сильно її штовхнула обома руками в груди. Від поштовху вона впала на землю і зламала руку. ОСОБА_7 вона не ображала, ударів по обличчю їй не наносила. Жодних тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 не було.

Свідок ОСОБА_12 пояснювала у судовому засіданні, що вона є донькою потерпілої. 01 червня 2016 року вона приїхала до батьків в гості. 02 червня 2016 року в ранці вона почула крики, вибігла на двір та побачила, як ОСОБА_7 висипала сміття на голову її матері, після чого двома руками штовхнула її в груди. Удар був дуже сильний і її матір впала на спину.

Свідок ОСОБА_13 , пояснювала у судовому засіданні, що у перших числа червня 2016 року, приблизно в період часу з 8 години 00 хвилин до 9 години 00 хвилин вона проходила по вул.Лісневського в м.Дружківка в сторону с.Горняк. Не доходячи будівлі, де раніше знаходився «Масло цех», вона почула голосну жіночу лайку. Вона подивилась в той бік та побачила двох раніше незнайомих жінок, які перебували від неї на відстані приблизно 100 метрів; побачила, як одна з жінок штовхнула іншу руками в груди, від чого та впала на землю на спину.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснював, що він працює дільничним інспектором Дружківського ВП та обслуговує територію, де влітку 2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відбувся конфлікт. Виконуючи окреме доручення слідчого щодо встановлення очевидців цього кримінального правопорушення, він, підчас проведення профілактичної роботи у гуртожитку по вул.Радченко в м.Дружківка, встановив свідка ОСОБА_13 , яка безпосередньо бачила конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . В ході досудового розслідування він приймав участь в якості статиста у слідчому експерименті за участю потерпілої ОСОБА_9 . За результатами проведеної слідчої дії був складений протокол, який він підписав. Зауважень у учасників слідчого експерименту до протоколу не було.

Закон не містить відповідної заборони приймати участь робітнику поліції в якості статиста, тому доводи апелянта з цього приводу є необгрутнованими.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснював, що працівники поліції запропонували йому прийняти участь в якості статиста у слідчому експерименті за участю ОСОБА_7 . Підчас слідчого експерименту ОСОБА_7 в присутності свого захисника та двох понятих розповіла, що між нею та сусідкою відбувся конфлікт та на місті показала, як вона штовхнула потерпілу від чого та впала на землю. За результатами проведеної слідчої дії був складений протокол. який він підписав. Зауважень у учасників слідчого експерименту до протоколу не було.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснювала, що вона мешкає по сусідству з ОСОБА_9 , а з ОСОБА_7 знайома з дитинства. Вранці 02 червня 2016 року вона була у дворі і чула як ОСОБА_7 та ОСОБА_9 сварилися між собою. Самого конфлікту вона не бачила.

Із висновку судово-медичної експертизи № 168 від 08 липня 2016 року вбачається, що ушкодження могли утворитись при падінні потерпілої на ліву руку, після надання її тілу прискорення в результаті поштовху. Вони могли утворитись і при обставинах, на які вказує свідок ОСОБА_13 під час свого допиту та слідчого експерименту, тобто при падінні потерпілої на ліву руку, після надання її тілу прискорення в результаті поштовху в груди.

Із висновку судово-медичної експертизи №177 від 19 липня 2016 року вбачається, що при огляді і зверненні за медичною допомогою у потерпілої ОСОБА_9 були виявлені наступні ушкодження: закритий перелом лівої променевої кістки який супроводжувався синцями лівого передпліччя та травматичними пухирями. Ці ушкодження є одним травматичним процесом і утворилися від однієї дії тупого предмету.

Колегія суддів, не може погодитися з позицією апелянта про те, що обвинувачена ОСОБА_7 діяла в межах необхідної оборони, а тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення передбачений ст.128 КК України, з наступних підстав.

Відповідно до ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Тобто, підставою для застосування необхідної оборони, є лише вчинення особою суспільно небезпечного посягання, яке може полягати лише в активній поведінці особи, яка посягає.

Право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке відповідно до ч.1 ст.36 КК України викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Отже, суспільно небезпечне посягання повинне бути реальним. Якщо відсутнє належне суспільно небезпечне посягання, то у особи право на необхідну оборону не виникає.

Посилання апелянта на те, що під час конфлікту потерпіла ОСОБА_9 першою нанесла удар рукою по обличчю обвинуваченій ОСОБА_7 , а тому остання була вимушена, захищаючись, відштовхнути потерпілу ОСОБА_9 від себе, внаслідок чого остання впала на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді перелому руки, не підтверджуються доказами дослідженими судом.

Суд дав правильну оцінку показанням, свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які стверджували, що зі слів ОСОБА_7 підчас конфлікту ОСОБА_9 її штовхнула, а не вдарила по обличчю, як вказувала обвинувачена ОСОБА_7 в ході слідчого експерименту 15 липня 2016 року (а.с.75-76) та під час допиту у судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд дійшов до вірного висновку, що покази обвинуваченої є не послідовними і суперечливими

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження не знайшло свого підтвердження вчинення потерпілої ОСОБА_9 суспільно небезпечного посягання у відношенні обвинуваченої ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що під час конфлікту ОСОБА_7 , штовхаючи ОСОБА_9 двома руками у груди, не діяла в межах необхідної оборони, а тому за шкоду яку вона заподіяла потерпілій, повинна нести кримінальну відповідальність на загальних підставах.

Суд правильно визнав, що обвинувачена ОСОБА_19 не мала умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, однак внаслідок злочинної недбалості не передбачила можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю іншої людини, хоча повинна була і могла їх передбачити, штовхаючи потерпілу ОСОБА_9 , яка є особою похилого віку, обома руками у груди, внаслідок чого остання впала та отримала закритий перелом лівої променевої кістки.

Отже, висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, за наведених у вироку обставин ґрунтуються на повному, всебічному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, з дотриманням вимог ст..91 КПК України та підтверджені сукупністю належних, допустимих, достовірних доказів, досліджених судом яким суд з точки зору достатності та взаємозв`язку дав належну оцінку.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання, суд відповідно до вказаної статті кримінального закону врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, характер та мотиви протиправних дій, характеристики особистості обвинуваченої, той факт, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, є працездатною, не працює, за місцем мешкання характеризується задовільно.

Призначене ОСОБА_7 покарання є справедливим, необхідним та достатнім для її виправлення й попередження нових злочинів.

Цивільний позов розглянутий у відповідності до вимог ст.ст.128, 129 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої, є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 29 грудня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На ухвалу сторони можуть подати касаційні скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня проголошення цієї ухвали.

Судді: