Дата документу Справа № 321/1621/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/795/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 321/1621/16-к
Категорія: ст.185 ч.2 КК України Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000502, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в селі Смоляниново Шкотівського району Приморського краю, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

встановила:
До суду апеляційної інстанції на вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року /а.п. 51-52/ з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 /а.п. 65/, в якій він просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, призначивши йому більш м`яке покарання. Вважає вирок незаконним у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та його особі.

Зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 28.12.2016 року, остаточно призначено покарання у вигляді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 постановлено обчислювати з моменту його фактичного затримання з 28.12.2016 року, в який на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У вироку також зазначено, що ОСОБА_7 раніше судимий:

- 14 квітня 2006 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ст. 75, 76 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком 1 рік;

- 01 березня 2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено з іспитовим строком 2 роки;

- 25 червня 2010 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у вигляді 3 років 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 01 березня 2010 року, та призначено остаточне покарання у вигляді 4 років позбавлення волі; звільнений 01 жовтня 2013 року умовно достроково на невідбутий строк 8 місяців 22 дні;

- 23 грудня 2014 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком 1 рік;

- 05 березня 2015 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 23 грудня 2014 року та призначено остаточне покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі; звільнений 10 лютого 2016 року умовно достроково на невідбутий строк 1 місяць 26 дні;

- 28 грудня 2016 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 190, ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, прокурора із запереченнями стосовно доводів та вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.

Згідно з вироком, суд визнав обвинуваченого винним у вчиненні крадіжки, а саме в тому, що він 24 вересня 2016 року, приблизно о 12 годині, повторно, з корисливих мотивів, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадання чужого майна, шляхом вільного доступу, знаходячись в приміщені житлового будинку АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_8 , таємно викрав бензопилу марки «STIHL VS-180», вартістю 1 100 гривень та жіночий велосипед б/в марки «Україна», вартістю 450 гривень, після чого зник з місця події, чим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на свій розсуд, тим самим завдав потерпілій ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 1 550 гривень. Цивільний позов не заявлений.

Встановивши фактичні обставини на підставі досліджених доказів із застосуванням ч. 3 ст. 349 КПК України, суд кваліфікував дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

В апеляційній скарзі зазначені обставини не оскаржуються і не викликають сумніву у колегії суддів, у зв`язку з чим, вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений посилається на призначення йому занадто суворого покарання, проте, колегія суддів вважає ці доводи апелянта безпідставними, виходячи із наступного.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є злочином середньої тяжкості, дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання, проте, не працює, будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, знов вчинив крадіжку чужого майна, також врахував щире каяття ОСОБА_7 , як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому за вчинений злочин покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 185 КК України, яке є мінімальним для даного найбільш суворого виду покарання, з передбачених зазначеним кримінальним законом.

Також суд, врахувавши, що ОСОБА_7 вчинив дане кримінальне правопорушення до ухвалення попереднього вироку суду щодо нього, застосував принцип часткового складання призначених покарань та правильно призначив обвинуваченому остаточне покарання з дотриманням вимог ст. 70 ч. 4 КК України у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі, яке, на думку колегії суддів, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведені переконливі доводи про те, що призначене обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, за своїм видом та розміром є явно несправедливим через суворість, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для зміни вироку суду і пом`якшення останньому покарання, як про це просить обвинувачений у своїй апеляційній скарзі.

Також, виходячи з того, що вироком у строк відбування ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 72 ч. 5 КК України зарахований строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення та на час апеляційного розгляду обвинувачений тримається у місці попереднього ув`язнення, колегія суддів вважає, що на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, йому в строк відбування покарання за вироком підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення за період з 28.12.2016 року по 07.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Михайлівського районного суду Запорізької області від 01 лютого 2017 року по кримінальному провадженню щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання за вироком строк його попереднього ув`язнення за період з 28.12.2016 року по 07.06.2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з дати її проголошення, проте на неї учасниками судового провадження може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4