Справа № 639/4411/16-к
Провадж. № 1-кп/639/319/16
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2016 року м. Харків
Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:
головуючого -судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого- ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -
04.04.2016р. приблизно о 11.20 год., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним тролейбусом моделі «ЗіУ-682Г-016-02»,інвентарний номер 2321,належним КП «Тролейбусне депо №2», рухався за маршрутом №11 по пр. Новобаварському м.Харкова зі сторони пр. Любові Малої в напрямку вул. Коноплянської.
Під час посадки-висадки пасажирів на зупинці громадянського транспорту «Даргомижського»,розташованої в районі будинку №103 по вказаному проспекту, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги п.10.1 та 21.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- п.10.1. «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»
- п.21.4 «Водію забороняється починати рух до повного зачинення дверей та відчиняти їх до зупинки транспортного засобу»
та почав рух тролейбусу, не закривши двері, що призвело до випадіння із салону через незачинені двері пасажира ОСОБА_6 на проїжджу частину і наїзду на неї задніми колесами тролейбусу.
Порушення вимог ПДР України водієм ОСОБА_4 згідно висновку судової авто-технічної експертизи №434/16 від 18.05.2016 р. перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили та виразилися в тому, що він, перед початком руху на керованому ним тролейбусі «ЗіУ-682Г-016-02» проявив необачність, не переконався у тому, що це буде безпечним та розпочав рух з відчиненими дверима, що призвело до випадіння пасажира ОСОБА_6 із салону на проїжджу частину і наїзду на неї задніми колесами тролейбусу.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №465-А/16 від 13.05.2016р. потерпілій ОСОБА_6 внаслідок вказаної ДТП були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я у вигляді: саден на грудній клітці і передній черевній стінці ,великих забійно-рваних ран правого стегна з масивним відшаруванням підшкірно-жирової клітковини правого стегна, рваних ран правої стопи, закритого перелому сідничної кістки зліва.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.286 КК України визнав у повному обсязі, суду пояснив, що у квітні 2016 року він працював водієм в КП «Тролейбусне депо №2». 04.04.2016р. після 11 год. він керував тролейбусом за маршрутом №11 та рухався по пр.Новобаварському м.Харкова,зі сторони пр.Л.Малої. У той час бачив як на зупинці «Даргомижського» на середні двері тролейбусу сіла жінка з двома баклажками води у руках. Здійснивши висадку-посадку пасажирів, він нажав на кнопку закриття дверей та не впевнившись, що вони зачинились, поїхав. Потім почув крики із салону, глянув у дзеркало заднього виду і побачив, що на проїжджій частині лежить жінка. Він одразу зупинив тролейбус, підбіг до жінки, надав їй першу допомогу та викликав швидку , а сам чекав працівників поліції. Також обвинувачений надав пояснення щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони зазначені в обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаюється. Заявлений цивільний позов визнав частково у загальному обсязі 15-20 тисяч гривень, оскільки частково відшкодував під час досудового розслідування спричинену матеріальну шкоду потерпілій у розмірі 5 000 грн.
Потерпіла ОСОБА_6 під час судового засідання надала показання, що вона 04.04.2016р. після 11 год. сіла у тролейбус маршруту №11 на зупинці «Даргомижського», щоби проїхати 2 зупинки. Сіла вона на середні двері тролейбусу з двома баклажками води, які поставила поруч із собою на сходах, при цьому міцно трималася правою рукою за поручень тролейбусу. Після того, як тролейбус різко почав їхати, при цьому двері не зачинилися, вона не втрималася за поручень та випала з тролейбусу. Тролейбус заднім правим колесом переїхав їй праву ногу, після чого зупинився. Їй викликали швидку та відвезли до лікарні, де їй була надана необхідна медична допомога. У лікарні вона перебувала більше місяця, перенесла 6 операцій. Після отриманої травми досі знаходиться на обліку у лікаря-травматолога, час лікування триватиме до відновлення функцій пошкодженого стегна, в подальшому потребує реабілітації. На даний час у грудні 2016р. вона звільнилася з роботи. Заявила цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування спричиненої матеріальної шкоди у загальному розмірі 100 964,05грн., моральної шкоди у розмірі 250 000 грн., які просить стягнути з обвинуваченого на її користь. Просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_7 суду показала, що 04 квітня 2016р. вдень вона їхала додому у тролейбусі маршруту №11. Коли вона стояла у тролейбусі біля середньої двері,поруч із нею стояла жінка, трималася за поручень, а поруч з нею знаходилися дві баклажки води. Вона на зупинці громадського транспорту «Даргомижського» вийшла, щоби йти додому та потім почула крик жінки, яка опинилася під колесами тролейбусу. Вона зрозуміла, що водій тролейбусу почав їхати, не зачинивши двері, через що жінка не втримавшись випала з тролейбусу. Як саме це сталося вона не бачила. Жінці викликали швидку, а вона пішла додому.
Залучений судом за ухвалою суду від 05.10.2016р. представник цивільного співвідповідача КП «Тролейбусне депо №2» в судовому засіданні проти цивільного позову заперечував через його недоведеність, просив у його задоволенні відмовити.
Також винуватість ОСОБА_4 підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, а саме:
- протоколом огляду місця ДТП від 04.04.2016р.,фототаблицею та схемою до нього (а.с.3-8 к/п) ,згідно якого було встановлено місце скоєння ДТП , його координати та положення тролейбусу на місці пригоди;
- висновком судово-медичної експертизи №465ая/16 від 13.05.2016р., відповідно до якого у ОСОБА_6 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді саден на грудній клітці і передній черевній стінці ,великих забійно-рваних ран правого стегна з масивним відшаруванням підшкірно-жирової клітковини правого стегна, рваних ран правої стопи, закритого перелому сідничної кістки зліва. Вказані ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в умовах ДТП, при обставинах, викладених в постанові слідчого, в своїй сукупності відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості по ознаці тривалості розладу здоров`я.(а.с.18-19 к/п);
-протоколом огляду предмету від 16.05.2016р. ,згідно якого особисті речі потерпілої ОСОБА_6 , а саме: пара черевик чорного кольору розміру 41, фрагмент брюк темно синього кольору; куртка синього кольору з вишитими візерунками у вигляді квітів оглянуті слідчим у присутності двох понятих та постановою від 16.05.2016р. визнані речовими доказами по даному кримінальному провадженню(а.с.31-38 к/п);
-копією наказу №177-вк від 12.08.2011р.,з якого вбачається, що ОСОБА_4 з 15.08.2011р. перебував у трудових відносинах з КП «Тролейбусне депо №2»;
-висновком експерта авто-техніка №434/16 від 18.05.2016р. згідно якого причиною даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія тролейбусу ОСОБА_4 вимогам пунктів 10.1,21.4 Правил дорожнього руху України та які знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події (а.с.53-54 к/п)
Вищевказані докази дослідженні у судовому засіданні, суд визнає належними та допустимими, оскільки вони отримані у порядку встановленому КПК України і мають значення у даному кримінальному провадженні.
Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази, зібрані по справі, суд знаходить винуватість обвинуваченого в межах висунутого обвинувачення, відповідно до ст.337 КПК України, доведеною повністю.
Юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ст.286 ч.1 КК України визнано правильно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; одружений; на теперішній час не працює, є пенсіонером ; має постійне місце реєстрації та проживання; за останнім місцем роботи характеризується позитивно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає повне визнання вини , щире каяття та часткове добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23.12.2005 № 14 при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, який за змістом ст. ст. 12, 24, 25 КК України є неумисним злочином невеликої тяжкості, його наслідки, обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.
При цьому, суд вважає що виправлення ОСОБА_4 та цілі покарання стосовно нього в цілому можуть бути досягнуті шляхом призначення йому покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами.
При вирішенні цивільного позову потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 до відповідачів ОСОБА_4 ,КП «Тролейбусне депо №2» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), суд виходить з наступного.
Тож суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними докази з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями,діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи,а також шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (ч.2 ст. 1187 ЦК України)
При цьому, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. (п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»)
Відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Разом з тим суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат за пошкоджений одяг у сумі 3000 грн., неотриманої вигоди від тривалої втрати працездатності 70 000 грн., оскільки матеріали справи ,в порушення ст.ст.10,60 ЦПК України не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних позовних вимог.
Позивач також просила суд стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 250 000 грн.
Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна.
Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до абз. 2 п. 5 цієї ж постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Враховуючи, що діями ОСОБА_8 було завдано шкоду здоров`ю потерпілої, яка перенесла декілька оперативних втручань, тривалий час проходила лікування, після отриманої травми досі знаходиться на обліку у лікаря-травматолога, час лікування триватиме до відновлення функцій пошкодженого стегна, в подальшому потерпіла потребує реабілітації , з урахуванням її психоемоційних переживань, понесених внаслідок отриманої травми, тяжкості вимушених змін у її життєвих стосунках, необхідного часу та зусиль, направлених для їх відновлення, суд вважає доведеним факт спричинення їй діями обвинуваченого моральної шкоди.
З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини справи, принцип розумності та справедливості (ст. 3, ч. 3 ст. 23 ЦК України), суд приходить до висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, стягненню на її користь з відповідача КП «Тролейбусне депо №2» на відшкодування вказаної шкоди підлягає сума у розмірі 30 000,00 грн.
За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню.
На підставі ст.124 КПК України процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого . Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373- 374 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5 100 (п`ять тисяч сто) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
Цивільний позов ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яка була завдана кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
В іншій частині у задоволенні цивільного позову - відмовити.
Речові докази по справі - пара черевик чорного кольору розміру 41, фрагмент брюк темно синього кольору; куртка синього кольору з вишитими візерунками, які знаходяться в камері схову відділу розслідування ДТП СУ ГУ НП в Харківській області передати за належністю власнику ОСОБА_6 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1