Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
06 березня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000417 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Згідно із вироком Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12 травня 2015 року ОСОБА_5 7 липня 2014 року близько 01.00 год, перебуваючи біля приміщення кафе Казка, що знаходиться в смт. Томашгород провулок Шкільний 2 Рокитнівського району Рівненської області, в ході суперечки, що виникла на грунті особистих неприязних відносин між ним та ОСОБА_10 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, умисно завдав останньому один удар головою в область щелепи, а через незначний проміжок часу ОСОБА_5 наніс ще один удар рукою в обличчя ОСОБА_10 , від чого він впав та вдарився головою об землю, отримавши тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено покарання сім років і шість місяців позбавлення волі.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову і постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 14716 грн. 00 коп, на відшкодування моральної шкоди - 80000 грн; на користь держави судовий збір в сумі 947 грн. 61 коп.

У поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку і закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

При цьому вказує, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, і сумнівними та недопустимими, на його думку, доказами, а також неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність.

В запереченнях на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_8 просить вирок суду залишити без зміни, як законний та належно вмотивований, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення. В обґрунтування своїх заперечень покликається на те, що винність обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена повністю, призначене покарання відповідає вимогам закону, а твердження захисника в апеляційній скарзі є необ`єктивними, оскільки грунтуються на його власних міркуваннях щодо відсутності вини ОСОБА_5 у скоєному.

При апеляційному розгляді захисник-адвокат ОСОБА_7 змінив апеляційні вимоги і просить перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 121 на ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити ОСОБА_5 покарання з врахуванням всіх його пом`якшуючих обставин.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційних вимог з внесеними змінами, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_8 та її представника-адвоката ОСОБА_9 щодо законності вироку і залишення його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, є обґрунтованим та належно вмотивованим.

Покликання захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо неправильного застосування кримінального закону спростовуються зібраними у справі доказами, перевіреними, як судом першої інстанції, так і при апеляційному розгляді провадження.
Як вбачається з досліджених судом першої інстанції доказів, 7 липня 2014 року близько 01.00 год. ночі між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 на грунті особистих неприязних відносин через бармена кафе ОСОБА_11 , з якою ОСОБА_5 спільно проживав, виникла суперечка в кафе ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться в АДРЕСА_2 . В процесі вказаної суперечки ОСОБА_5 наніс один удар головою в голову потерпілого ОСОБА_10 , а в подальшому, при з`ясуванні стосунків, ще один удар рукою в обличчя, від якого ОСОБА_10 впав на землю і втратив свідомість.

Вказане узгоджується і з показаннями свідка ОСОБА_12 , підтвердженими при проведенні слідчого експерименту від 29.08.2014 року (т. 1 а. с. 180-181, 182-185), згідно яких свідок показав, як ОСОБА_5 вдарив головою в щелепу ОСОБА_10 . В подальшому конфлікт продовжився, і коли ОСОБА_10 намагався вияснити, за що його вдарив ОСОБА_5 , він почув звук удару, від якого ОСОБА_10 впав на землю та втратив свідомість.

За показаннями свідка ОСОБА_13 , між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 дійсно відбувся конфлікт та сутичка. Він особисто стримував ОСОБА_5 від неправомірних дій, однак ОСОБА_5 не заспокоївся та вдарив ОСОБА_10 головою в область обличчя, а через короткий проміжок часу знову завдав удар рукою в обличчя ОСОБА_10 , від якого ОСОБА_10 впав на землю. Після чого всі почали кричати і надавати ОСОБА_10 допомогу.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ствердили, що 07 липня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_10 дійсно відбулася сварка та конфлікт, в ході якого вони один одного шарпали за одяг, і бачили, як ОСОБА_5 наніс один удар ОСОБА_10 в обличчя, від чого останній впав на землю та втратив свідомість. Вони почали надавати допомогу ОСОБА_10 , у якого були синці під очима, ссадна зліва на бороді, і обливати його водою. Свідок ОСОБА_17 бачив, як ОСОБА_10 лежав на землі без свідомості, щелепа в нього була вибита, про що підтвердив і свідок ОСОБА_18 .

Факт конфлікту через свою дівчину підтвердив і обвинувачений ОСОБА_5 , який показав, що в ході даного конфлікту він з ОСОБА_10 вдарилися головами, а на вулиці він вдарив ОСОБА_10 долонею лівої руки, від чого той впав на землю. Вказує, що захищався від дій ОСОБА_10 і будь-яких умисних тяжких тілесних ушкоджень не мав наміру йому завдати.

Твердження ОСОБА_5 про те, що тілесні ушкодження потерпілому ним були нанесені у зв`язку із захистом від неправомірних дій самого потерпілого, є безпідставними.

За змістом ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечних посягань шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановки захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених ст. 118, та 124 цього Кодексу.

Між тим, жодних доказів застосування потерпілим ОСОБА_10 щодо обвинуваченого будь-яких дій, внаслідок яких ОСОБА_5 міг перевищувати межі необхідної оборони, матеріали кримінального провадження не містять, і таких доказів не здобуто при апеляційному розгляді справи.

Згідно показань самого обвинуваченого, на момент заподіяння ним потерпілому тілесних ушкоджень, реального посягання на його життя не було, ОСОБА_10 не становив ніякої небезпеки ні для ОСОБА_5 , ні для оточуючих, будь-яких протизаконних дій не вчиняв, і у нього в руках не було ніяких предметів, якими він міг би погрожувати.

Згідно висновків судово-медичної експертизи № 127 від 15.08.2014 року та повторної комплексної судово - медичної експертизи № 75 від 19.09.2016 року ( т. 2 а. с. 152-157), на трупі ОСОБА_10 виявлено закриту черепно-мозкову травму у вигляді лінійного перелому луски правої скроневої кістки з поширенням його на основу черепа в задню черепну ямку, крововиливи під м`які оболонки та в речовину головного мозку, синець та крововилив у м`які тканини потиличної ділянки голови, забійну рану нижньої губи зліва та синець повіки лівого ока.

Тілесні ушкодження голови і обличчя ОСОБА_10 спричинені прижиттєво, незадовго до поступлення потерпілого на стаціонарне лікування, оцінюються в сукупності і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення. Всі інші тілесні ушкодження і кожне зокрема належать до легких.

Закрита черепно-мозкова травма голови у ОСОБА_10 утворилась одномоментно, внаслідок деформації мозкового відділу черепа у сагітальному напрямку, при падінні з висоти власного росту та досить вираженому за силою травматичному контакті потиличною частиною голови з плоскою переважаючою поверхнею. При цьому, слід зазначити, що наявність ушкоджень на обличчі ОСОБА_10 може свідчити про те, що його падінню на площині передувало надання тілу прискорення шляхом удару в обличчя тупим предметом з обмеженою поверхнею (наприклад рукою, ногою чи іншим тупим предметом).

Смерть потерпілого настала від перелому кісток склепіння і основи черепа в результаті закритої черепно - мозкової травми із крововиливами в речовину та під оболонки головного мозку.

Вказаний висновок в суді апеляційної інстанції підтвердив і судово-медичний експерт ОСОБА_19 , який зазначив, що вказана травма голови утворилась одномоментно, внаслідок деформації мозкового відділу черепа у сагітальному напрямку, однак удар ОСОБА_5 в область обличчя ОСОБА_10 надав його тілу прискорення, у зв`язку з чим потерпілий вдарився потиличною частиною голови об землю.

За роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, з метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при розгляді даної категорії справ, суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Верховний Суд України в рішенні від 28 травня 2015 року № 5-25кс15 підкреслив, що в тому разі, коли особа, яка має навички у конфліктних ситуаціях завдавати сильного удару кулаком, несподівано (підступно) для потерпілого, саме кулаком цілеспрямовано і з великою силою наносить йому удар у життєво-важливий орган голову (щелепу), спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, від яких той на місці помирає, то вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно-небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого. Водночас, цілеспрямовано наносячи удар в щелепу, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.

У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. Що стосується смерті потерпілого, то у разі її настання на боці винуватої особи мається лише необережна форма вини, бо хоча вона і не бажала цього настання і навіть свідомо не допускала його настання, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може настати і такий наслідок, як смерть потерпілого.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що вказаним діям обвинуваченого, який раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти життя і здоров`я особи, передувала досить тривала сварка в агресивному настрої між ним та потерпілим, яка виникла на грунті особистих неприязних відносин через дівчину обвинуваченого, і саме внаслідок цих обставин ОСОБА_5 , незважаючи на стримуючі фактори, завдав ОСОБА_10 тілесні ушкодження.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та обєктивно зясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, підстав для перекваліфікації яких на ч. 1 ст. 119 КК України, як про це клопоче сторона захисту, не вбачається.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідком якого було позбавлено життя молодої людини, особу винного, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України, характеристику з місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, статус потерпілого від наслідків Чорнобильської катастрофи, думку потерпілої, яка настоює на суворому покаранні за спричинення смерті її дитини, і обрав ОСОБА_5 за скоєне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, максимально наближене до мінімальної межі, належним чином вмотивувавши прийняте рішення.

Разом із тим, беручи до уваги положення Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ОСОБА_5 слід зарахувати його попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12.05.2015 року до моменту проголошення ухвали.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рокитнівського районного суду від 12 травня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 12.05.2015 року по 06.03.2017 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3