Дата документу Справа № 311/3685/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/706/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 311/3685/16-к
Категорія ст. 156 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 травня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0002448 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, неповнолітніх та малолітніх дітей на утриманні не має, має не повну середню освіту, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше, в силу ст.89 КК України, не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,
за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 06 січня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оскаржуючи кваліфікації скоєного ОСОБА_6 , вважає, що для попередження нових кримінальних правопорушень та виправлення і перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства з застосуванням ст. ст. 75, 76 КК України в межах встановлених в санкції частини статті Особливої частини КК України, так як ОСОБА_6 щиро розкаявся в скоєному, є інвалідом 3 групи у зв`язку з психічним захворюванням, має постійне місце проживання в м. Василівка Запорізької області, за місцем проживання характеризується задовільно, раніше в силу ст.. 89 КК України не судимий. Просить вирок суду змінити і згідно зі зміненим застосувати ст.. ст.. 75, 76 КК України і призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, що буде достатнім для його виправлення та перевиховання і попередження нових кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: захисника, який підтримав апеляційну скаргу; прокурора, який просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Вироком Василівського районного суду Запорізької області від 06 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 156 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, пов`язаною з вихованням та розвитком дітей віком до 18 років - на 3 роки.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - залишено без змін у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання рахувати з 17.11.2016 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 17.11.2016 року, у відповідності з вимогами ч. 5 ст. 72 КК України із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вирішена доля речових доказів.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 17.11.2016 року, приблизно о 16-00 годині, знаходячись, з дозволу власниці домоволодіння - ОСОБА_9 , у приміщенні житлової кімнати будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, з метою фізичного розбещення ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи, що остання - є малолітньою особою, скориставшись її безпорадним станом, оскільки ОСОБА_10 , у зв`язку із своєю психічною хворобою, не розуміла дій, які з нею здійснювалися, вчинив щодо неї розпусні дії, які виразились в оголенні та демонстрації протягом кількох хвилин їй своїх статевих органів та оголенні статевих органів ОСОБА_10 .

За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися, у тому числі і обвинуваченим.
Судом першої інстанції дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 156 КК України.

Доводи захисника про застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

За змістом ст. 75 КК України звільнення особи від відбування призначеного покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі не більше п`яти років дійде висновку про можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

При розгляді кримінального провадження достатніх підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 норм ст. 75 КК України, районним судом не встановлено і в апеляційній скарзі захисником не приведено.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, районний суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а також що останній щиро розкаявся у скоєному, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку у психіатра, задовільно характеризується за місцем проживання, а тому призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі, яке є нижче від найнижчої межі встановленої в санкції ч. 2 ст. 156 КК України.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України, зокрема у зв`язку з тим, що він є інвалідом 3 групи у зв`язку з психічним захворюванням, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, оскільки останній вчинив умисний тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, законний представник потерпілої просив суд призначити обвинуваченому покарання, пов`язане з позбавленням волі, а тому колегія вважає призначене районним судом реальне покарання у виді позбавлення волі, необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

. Згідно до вимог ч. 2 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, по якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що ОСОБА_6 тримається під вартою до набрання вироком законної сили, з 17.11.2016 року по 10.05.2017 року включно, колегія суддів зараховує йому цей строк з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Василівського районного суду Запорізької області від 06 січня 2017 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 у строк покарання, строк його попереднього ув`язнення з 17.11.2016 року по 10.05.2017 року включно, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: