справа № 462/4866/15-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2017 року Залізничний районний суд м. Львова в складі: головуючої судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Львова, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, раніш судимого 12.11.2013 року Франківським районним судом м.Львова за ст. 259 ч1, ст..259 ч.2 КК України, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим терміном 2 роки, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 ,
у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_3 5.04.2015 року вчинив таємне викрадення чужого майна, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.185 КК України. Після скоєння вказаного правопорушення ОСОБА_3 на шлях виправлення не став та в кінці квітня 2015 року, точна дата в ході досудового слідства не встановлена, діючи повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, розмістив оголошення на інтернет сайті «OLX» про здачу квартири в оренду у м.Львові, достовірно знаючи, що права розпоряджатися квартирою АДРЕСА_2 він не має. Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення , під час телефонної розмови, увійшовши в довіру до ОСОБА_6 , який виявив бажання зняти вище вказану квартиру в оренду, переконав останнього здійснити передоплату грошових коштів в сумі 600 грн., що ОСОБА_6 26.04.2015 року і зробив, переказавши вище вказану суму на банківську картку «Приват Банку» № НОМЕР_1 . Після отримання даного грошового переказу ОСОБА_3 зняв зі своєї банківської картки грошові кошти та витратив їх на власні потреби, а взятті на себе зобов`язання перед ОСОБА_6 не виконав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнав повністю, зазначив, що підтверджує обставини скоєння ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що він дійсно скористався коштами потерпілого ОСОБА_7 , витратив його кошти в сумі 600грн. на власний розсуд, у скоєному кається, зазначив, що він є інвалідом дитинства 3 групи, працює вантажником на ринку не офіційно, згодний відшкодувати потерпілому понесені ним матеріальні збитки, просив суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину, що йому інкримінується, доведена повністю. Його дії правильно кваліфіковані органами досудового розслідування за ч.2 ст.190 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) , повторно і повинен нести за це відповідність.
При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, також особу обвинуваченого, його посередню характеристику за місцем проживання , його стан здоров`я, також те, що він визнав свою вину, висловив щире каяття у скоєному, сприяв розкриттю злочину, що суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст..65 ч.2 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим йому слід обрати міру покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання у відповідності до ч.2 ст..50 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 р. ( з подальшими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання» буде необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобіганню вчинення як ним, так і іншими особами, нових злочинів.

Крім того, за правилами ст. 71 ч.1 КК України до остаточного покарання слід частково приєднати не відбуте покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.11.2013 року.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій обвинуваченого потерпілому завдано майнову шкоду на загальну суму 859,11грн., яку обвинувачений визнав в повному обсязі та погодився відшкодувати. Тому суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 859,11 грн.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За наведених обставин, враховуючи норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявлений потерпілим розмір завданої моральної шкоди виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, повинно бути задоволено частково на суму 300 грн.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі .

На підставі ст. 71 ч.1 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_3 покарання, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 12.11.2013 року і призначити остаточно до відбуття покарання 4 (чотири) роки 1 (один ) місяць позбавлення волі.

По вступу вироку в закону дію зобов`язати Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області затримати ОСОБА_3 та направити в ЛУВПУ ДПТСУ у Львівській області для утримання та подальшого етапування в місця виконання покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 враховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 859,11грн.в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300,00 грн. в рахунок моральної шкоди.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, у цей же термін, з моменту вручення копії вироку.

Суддя: ОСОБА_1