АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва матеріали кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001854 від 12 лютого 2017 року відносно
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 11 травня 2017 року,

за участю сторін у кримінальному провадженні:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 постановлено обчислювати з 12 лютого 2017 року, зарахувавши йому строк попереднього ув`язнення та тримання під вартою відповідно до ч.5 ст.72 КК України, до моменту постановлення вироку, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у виді 3 років позбавлення волі, звільнивши його на підставі ст. 75 КК України від відбування зазначеного покарання з випробуванням строком 3 роки та поклавши на обвинуваченого обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
На обґрунтування доводів щодо суворості покарання посилається на те, що суд, при призначенні покарання не врахував, що ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненому, на момент затримання був добре інтегрований у суспільстві, працював на ТОВ «Агро Фуд Сервіс», проживав разом з батьками пенсійного віку, яким допомагав по господарству, а отже не був суспільно-небезпечною особою.
Крім того зазначає, що судом залишено поза увагою те, що ОСОБА_5 з 12 лютого 2017 року перебував під вартою, що також вплинуло на його перевиховання.

Іншими учасниками судового провадження вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.

Як установлено судом, ОСОБА_5 , у невстановлений час, у невстановленому місці, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи, оборонну осколкову ручну гранату Ф-1 та запал до неї УЗРГМ-2, та усвідомлюючи те, що вона являється бойовим припасом, не маючи на те відповідного дозволу, почав їх незаконно зберігати.
В подальшому обвинувачений пішов в напрямку бульвару Верховної Ради, у місті Києві, тим самим вчинивши незаконне носіння бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Після цього, 12 лютого 2017 року, близько 04 години 30 хвилин, неподалік будинку №16-Б, по бульвару Верховної Ради,у місті Києві, працівниками патрульної поліції був затриманий ОСОБА_5 , який повідомив, що зберігає при собі бойові припаси. В подальшому, цього ж дня, в період часу з 05 години 00 хвилин до 05 хвилин 20 хвилин, за вказаною адресою, під час проведення огляду місця події, в присутності двох понятих, у обвинуваченого, співробітниками поліції, в рюкзаку синього кольору, який належить останньому виявлено та вилучено оборонну ручну осколкову гранату Ф-1 та запал до неї УЗРГМ-2, які, згідно висновку експерта №80/6 від 28.03.2017 року, є повністю спорядженою оборонною осколковою ручною гранатою «Ф-1» дистанційної дії з уніфікованим запалом «УЗРГМ-2», придатною для використання за призначенням, має військове призначення, відноситься до засобів ближнього бою виробництва СРСР і перебуває на озброєнні збройних сил багатьох країн. Призначена для ураження живої сили противника переважно в обороні та належить до боєприпасів, що належить до бойових припасів, які останній незаконно придбав та зберігав при собі, без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши суддю, доводи обвинуваченого та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів уважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, за ч.1 ст.263 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також і обвинуваченим, досліджувалися судом за його згодою та згодою інших учасників судового процесу в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, суд першої інстанції, з`ясувавши правильне розуміння ОСОБА_5 та іншими учасниками кримінального провадження змісту фактичних обставин справи за відсутністю сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, в тому числі і обвинуваченого, який повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, роз`яснив всім учасникам судового розгляду, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні цього питання колегією суддів не встановлено. Будь-яких заперечень щодо правильності встановлення такого порядку розгляду справи судом першої інстанції не надано і у суді апеляційної інстанції, а тому доведеність винуватості обвинуваченого та юридична оцінка його злочинних дій відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом апеляційного розгляду.

Дії ОСОБА_5 за вказаними ознаками вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як незаконне придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Доводи обвинуваченого під час апеляційного розгляду та його захисника в апеляційній скарзі про суворість призначеного покарання, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який неодружений, не працює, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебував, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та пом`якшуючу покарання обставину, а саме щире каяття, на яку посилається захисник в апеляційній скарзі.

Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки, судом першої інстанції при винесенні вироку ОСОБА_5 дотримано вимоги ст.ст. 50, 65, 71 КК України, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.
Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_5 колегія суддів, не убачає.
Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції невірно застосовано ч.5 ст.72 КК Українив частині зарахування ОСОБА_5 строку його попереднього ув`язнення в строк призначеного покарання.
Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України обвинуваченому зараховується строк попереднього ув`язнення в строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» - попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. Таким чином, зарахуванню підлягає час попереднього ув`язнення, до набрання чинності вироку. Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.
Враховуючи те, що у вироку суд зарахував строк попереднього ув`язнення у строк призначеного покарання ОСОБА_5 з 12 лютого 2017 року до моменту постановлення вироку, а не по дату набрання вироку законної сили, тому в цій частині вирок суду слід змінити та зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 12 лютого 2017 року по день набрання вироку суду законної сили, тобто до дня постановлення рішення Апеляційним судом міста Києва.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що 21 червня 2017 року набрав чинності Закон України №2046-VІІІ від 18 травня 2017 року «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», згідно якого частина п`ята ст.72 КК України викладена в новій редакції, а саме попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. Однак, відповідно вимог ч.2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотньої дії в часі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку суду колегією суддів не встановлено і в апеляційних скаргах не наведено.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції змінити в частині обчислення строку відбування покарання.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року щодо ОСОБА_5 змінити в порядку ч.2 ст.404 КПК України в частині застосування ч.5 ст.72 КК України щодо обчислення строку відбування покарання.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК Українизарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 лютого 2017 року по день набрання вироку суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На ухвалу може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ упродовж трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3