Номер провадження: 11-кп/785/413/17
Номер справи місцевого суду: 520/9092/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31.05.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2016 року по кримінальному провадженню №0002664, яким
ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Одеса, українець, громадянин України, має середню освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-06.08.2012 року Малиновським районним судом м.Одеси за ч.1 ст.186, ст.71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, на підставі ухвали Білозерського районного суду Херсонської області від 19.06.2016 року звільнений від відбування подальшого покарання на підставі ст.2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Вироком Київського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього увезення за два дні позбавлення волі. Запобіжний захід тримання під вартою.

Оскаржуваним вироком суду встановлено, що 04 липня 2016 року, близько 17 годин 10 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись на вул.Люстдорфська дорога, 142-а м. Одеси біля кафе «Трактир», побачив мобільний телефон «Samsung SM- G531H/DS», який знаходився на столі. Підійшовши до стола, ОСОБА_8 з метою викрадення взяв вказаний телефон, але був помічений власником ОСОБА_9 , яка звернулась до ОСОБА_8 з вимогою повернути їй телефон.

Незважаючи на вимогу потерпілої ОСОБА_9 повернути їй телефон, обвинувачений утримуючи телефон, відкрито заволодів мобільним телефоном «Samsung SM-G53ІН/DS», вартістю 3800 гривень і втік з місця вчинення злочину в напрямку будинку № 125 по вул.Люстдорфська дорога, м. Одеса, де був затриманий ОСОБА_10 , який забрав у нього телефон, після чого обвинувачений втік.

Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст.75 КК України. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він щиро розкаявся у вчиненому злочині, відшкодував потерпілій матеріальну шкоду і остання не має до нього жодних претензій матеріального характеру. Крім того, обвинувачений зазначає, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, хворіє на СНІД та не зможе отримувати необхідне лікування та терапію в умовах ізоляції від суспільства.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, та просила залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційних скаргах, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

При цьому, сам ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі не оскаржував фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом вони не переглядаються.

За таких обставин, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України за кваліфікуючою ознакою відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 своїй постанови №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні покарання ОСОБА_8 відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання щире каяття ОСОБА_8 та відсутність матеріальної шкоди.

Обставин, передбачених статтею 67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 судом першої інстанції не встановлено.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого про необхідність призначення йому більш м`якого покарання, оскільки суд першої інстанції при ухвалені вироку врахував всі пом`якшуючі обставини, на які ОСОБА_8 посилається в своїй апеляційній скарзі.

Суд першої інстанції врахував те, що обвинувачений раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, має не погашену судимість, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, продовжив злочинну діяльність та вчинив новий злочин проти власності.

Апеляційний суд також бере до уваги особу обвинуваченого, який до затримання ніде не працював, не одружений, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в суді першої інстанції здійснив напад на варту, що жодним чином не може характеризувати обвинуваченого з позитивної сторони, а навпаки свідчить про його підвищену суспільну небезпечність.

Слід зазначити, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.186 КК України.

Враховуючи викладені обставини апеляційний суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання із застосуванням статей 69, 75 КК України.

Разом з цим, дослідивши зміст оскаржуваного вироку суду апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції зарахував обвинуваченому ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання 07 липня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, не зазначивши при цьому період цього строку.

Попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.532 КПК України вирок суду, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно частини 4 цієї ж статті судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Оскаржений вирок Київського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2016 року набирає законної сили 31 травня 2017 року - з моменту постановлення даної ухвали апеляційним судом Одеської області.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 перебував в режимі попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду даного кримінального провадження з 07 червня 2016 року (момент його фактичного затримання) по 31 травня 2017 року (дата набрання вироком суду першої інстанції законної сили).

Саме цей термін попереднього ув`язнення має бути перерахований апеляційним судом за правилами ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Згідно п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне оскаржуваний вирок змінити в частині зарахування строку попереднього ув`язнення обвинуваченому у строк відбуття покарання.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Київського районного суду м.Одеси від 19 серпня 2016 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі змінити в частині застосування до обвинуваченого вимог ч.5 ст.72 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 07 липня 2016 року до набранням вироком законної сили, тобто до 31 травня 2017 року, з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4