Провадження №1-КП/639/94/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника-адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР 13.02.2015 року за №0000339 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісочин Харківського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, з вищою освітою, в силу ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова з апеляційного суду Харківської області надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому в ЄРДР 13 лютого 2015 року під №0000339 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, оскільки строк дії ухвали суду щодо застосування вказаної міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого закінчується 13 липня 2017 року, судове засідання по справі відкладається через неявку свідків, ризики, які були враховані при обранні такої міри запобіжного заходу відносно обвинуваченого не зникли, також прокурор звернулась з клопотанням про застосування повторного приводу відносно свідка ОСОБА_6 , що був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, обвинуваченого, його захисника, які заперечували проти задоволення клопотання посилаючись на його необґрунтованість та тривалість розгляду справи через неявку свідків сторони обвинувачення, просили змінити відносно останнього міру запобіжного заходу на не пов`язаний із ізоляцією від суспільства, а саме домашній арешт,та які щодо клопотання прокурора стосовно призначення приводу відносно свідка ОСОБА_6 не заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 р. «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до КПК України», під час розгляду клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу судам необхідно враховувати положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також підстав для зміни запобіжного заходу, зобов`язаний прийняти рішення відповідно до ч. 2 ст. 194 КПК України.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
Судове засідання по справі неодноразово відкладалось через неявку свідка сторони обвинувачення ОСОБА_6 який належним чином повідомлявся судом про день та час розгляду справи, в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомляє.
Крім того судом неодноразово застосовувався привід відносно вищевказаного свідка, проте жодного разу свідка ОСОБА_6 до судового засідання доставлено не було.
Вжитими судом заходами місце знаходження свідків по справі не встановлено.
Учасникам процесу, зокрема прокурору, неодноразово роз`яснювалися положення ст. 23 КПК України, відповідно до якої сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.
Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана слідчим суддею 19.09.2015 року та продовжена судом до 13.07.2017 року.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого корисного злочину за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме незаконному збуті особливо небезпечних наркотичних засобів, вчиненого повторно, за який кримінальним законом визначено покарання від 6 до 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.
Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст..177 КПК України.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 раніше в силу ст.89 КК України не судимий, до моменту арешту не працював, має постійне місце мешкання в с.Пісочин Харківського району Харківської області, має міцні соціальні зв`язки з родиною.
Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».
При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».
Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.
Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.
Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.
Посилаючись на необхідність залишення обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, прокурор посилається на тяжкість підозри як головний чинник при оцінці ймовірності того, що обвинувачений буде переховуватися від правосуддя, перешкоджати ходу судового розгляду або вчиняти нові злочини.

Суд не може з таким твердженнями прокурора погодитись та звертає увагу, що Вищі суди неодноразово відзначали, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятком абстрактного погляду, беру до уваги тільки тяжкість злочину. Продовження строку тримання під вартою також не може застосовуватися як передбачення вироку у формі позбавлення волі Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії від 01 червня 2006 р».

Ризик того, що ОСОБА_5 може перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами Рішення Європейського суду з прав людини «Бекчієв проти Молдови».

Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено Рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою: за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань - Рішення Європейського суду з прав людини «Клоот проти Бельгії».

Ризик переховування ОСОБА_5 від суду не може вимірятися від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

Суд припускає, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання обвинуваченого у здійснення правосуддя міг виправдовувати їх тримання під вартою. Однак після того, як докази були зібранні, ця підстава своє значення втратила - Рішення Європейського суду з прав людини «Мамедов проти Росії».

Відповідно до рішення ЄСПЛ, тягар доказування у цих питаннях не повинен перерозподілятися так, щоб на затриману особу покладався обов`язок доводити наявність підстав для її звільнення «Биков проти Росії».

Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.
Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання свідків обвинувачення, суд вважає, що на цей час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід на домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Відповідно ч. 1, 2 ст. 139 КПК України, якщопідозрюваний, обвинувачений, свідок, потерпілий, цивільнийвідповідач, якийбув у встановленомуцим Кодексом порядку викликаний, не з`явився без поважних причин або не повідомив про причини свогонеприбуття, до ньогоможе бути застосованопривід.

Згідно ст. 140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якоївінзастосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місцяїївиклику в зазначений в ухвалі час.

Відповідно до ч. 1 ст. 327 КПК України, якщо в судове засідання не прибув за викликомсвідок, заслухавши думку учасників судового провадження, суд після допиту інших присутніх свідків призначає новее судове засідання і вживає заходів для його прибуття. Суд має право також постановити ухвалу про привід свідка.

Зогляду на необхідність допиту свідка ОСОБА_6 , у судовому засіданні, належне його повідомлення судом про дату, час та місце розгляду справи та неявку до суду, суд вважає за необхідне здійснити привід свідка у порядку, передбаченому ст.ст.140-143, 327 КПК України, направивши до виконання зазначену ухвалу до Основ*янського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області.
На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. ст.ст.139-143, 327, 331, 369, 372, 392, 532, 533 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора відмовити.
Клопотання захисника- адвоката ОСОБА_4 - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт,звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки:

-не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 17 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. наступного дня без дозволу суду.

-повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

-здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Здійснити привід свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (моб.тел. НОМЕР_1 ) до Жовтневого районного суду м. Харкова, у судове засідання, яке призначено на 11 серпня 2017 року о 09 год. 00 хв. в приміщенні суду за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 45, зал судових засідань №4.

Виконання ухвали в частині домашнього арешту доручити Харківському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Виконання ухвали в частині здійснення приводу свідка покласти на співробітників Основ*янського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області, копію направити прокурору Харківської місцевої прокуратури №5 для здійснення контролю за її виконанням.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику Харківської УВП № 27.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1