Ухвала
іменем україни

1 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000745, за обвинуваченням
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 5 серпня 2016 року щодо нього,
в с т а н о в и л а:

Вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року засуджено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ПАТ «Європейський страховий союз» на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 15278,00 гривень та моральну шкоду в розмірі 764,00 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 49236,00 гривень.
Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз в розмірі 3515,80 гривень,

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 5 серпня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень по справі, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та просить призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вказує, що його участь у вчинені злочину за який його засуджено не доведена та зазначає про порушення правил безпеки дорожнього руху потерпілим, оскільки на думку ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 мав технічну можливості запобігти ДТП. Вважає, що тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого пов`язана з тим, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, не мав навиків керування та перебував без мотошлема. Також зазначає, що в порушення вимог процесуального закону потерпілий не викликався у судове засідання та не був допитаний судом. Посилаються при цьому на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування кримінального закону та порушення апеляційним судом при розгляді його апеляційної скарги вимог ст. 419 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим за засуджено за те, що він 12 квітня 2013 року, приблизно о 19 годині, керуючи автомобілем марки ВАЗ 210430-20, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автодорозі вулиця Свободи в місті Красний Лиман Донецької області, зі сторони вулиці Челюскіна в напрямку вулиці Ворошилова в місті Красний Лиман Донецької області. Перед виконанням маневру повороту ліворуч та зміною напрямку руху ліворуч, на провулок Промишлений в місті Красний Лиман ОСОБА_6 ввімкнув лівий сигнал повороту, після чого, діючи необережно, не впевнившись в безпеці дорожнього руху, допустив дотикове зіткнення з мопедом «Альфа» без реєстраційного номеру, рама № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , що рухався у попутному йому напрямку зі сторони вулиці Челюскіна в напрямку вулиці Ворошилова в місті Красний Лиман, та виконував маневр обгону автомобіля ВАЗ 210430-20 з лівого боку на проїзній частині. Тобто, у даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 припустив порушення вимог п. 10.1 Правил Дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, які передбачають, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

В результаті даних дій водія ОСОБА_6 мопед «Альфа» без реєстраційного номера під керуванням ОСОБА_7 , перетнув перехрестя, виїхав на праве узбіччя провулку Промишлений та перекинувся.

В наслідок порушень правил безпеки дорожнього руху ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом, потерпілому ОСОБА_7 було спричинено тілесні ушкодження, які мають в їх сукупності признаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дані тілесні ушкодження спричинені потерпілому ОСОБА_7 знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням правил дорожнього руху водієм ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом.

Заслухавши доповідь суді, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про перегляд судових рішень щодо нього у касаційному порядку у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та неповнотою судового розгляду. Проте, зазначені обставини були предметом розгляду судів першої і апеляційної інстанцій і їм була дана належна оцінка. Відповідно до вимог ст. 438 КПК України вони перегляду в касаційному порядку не підлягають. При розгляді доводів касаційної скарги колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Вина засудженого ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується зібраними у встановленому законом порядку доказами, які досліджувались судом. Так, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним, показання свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 12 квітня 2013 року зі схемою та таблицею ілюстрацій з якого вбачається, що автомобіль знаходився під кутом ліворуч, що спростовує пояснення засудженого ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 , які вказували, що автомобіль під час ДТП не рухався, а стояв прямо проїзної частини (т.1 а.п. 104-108, 109, 110-111), протокол огляду транспортного засобу від 12 квітня 2013 року та від 26 вересня 2014 року (т.1 а.п. 112-114, т.2 а.п. 49-55), протокол огляду транспортного засобу від 12 квітня 2013 року та від 26 вересня 2014 року (т.1. а.п.17-122, т.2 а.п. 56-63), акт обстеження дорожніх умов на ділянці автомобільної дороги від 12 квітня 2013 року (т.1 а.п. 123), протокол проведення слідчого експерименту від 25 березня 2014 року з таблицями ілюстрацій до нього (т.1 а.п. 201-212), які суд дослідив у відповідності до вимог процесуального закону.

З висновку автотехнічної експертизи № 90/1 від 3 червня 2013 року у даній дорожній обстановці, водію автомобіля ВАЗ 210430 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 необхідно було діяти відповідно до вимог п.10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України, тобто, перед виконанням маневру повороту наліво і зміною напрямку руху вліво, він повинен був переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та зайняти таке крайнє положення на проїзній частині дороги, біля лівого її краю, щоб була виключена можливість руху любих транспортних засобів у попутному напрямку.

З технічної точки зору, ОСОБА_6 , виконуючи вимоги п.10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти виникненню даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.10.1 і 10.4 ПДД України і знаходились у причинному зв`язку дорожньо-транспортною пригодою (т.1 а.п. 176-180).

Зазначені обставини органами досудового слідства і судом були встановлені з належною повнотою. Тому доводи касаційної скарги засудженого про те, що ДТП відбулося у зв`язку з порушенням ПДР потерпілим, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Крім того, як встановив суд першої інстанції та зазначив у вироку, що у діях водія ОСОБА_6 наявні порушення вимог пунктів 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортного засобу під його керуванням та мопедом під керуванням водія ОСОБА_7 , визнавши, що саме дії водія ОСОБА_6 перебувають у причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, що настали.

Суд першої інстанції, з рішенням якого погодилась і колегія суддів апеляційного суду, надав оцінку діям водія мопеду ОСОБА_7 , які відповідно до висновку автотехнічної експертизи № 90/1 від 3 червня 2013 року, не відповідали вимогам п.14.6 Правил дорожнього руху України і знаходились у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Виконуючи вимоги п.14.6 Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 мав технічну можливість запобігти даній ДТП, тобто він зобов`язаний був відказатися від виконання маневру обгону на перехресті. Суд першої інстанції дав належну оцінку діям кожного з водіїв під час виникнення ДТП, встановив причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху кожного з них та наслідками, що настали, та з`ясував ступень участі кожного з них у спричиненні злочинного наслідку та юридичну оцінку про міру і ступінь відповідальності кожного з водіїв, а тому слід дійти висновку, що дії водія ОСОБА_6 створили небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію, що саме він неправильно оцінив дорожню обстановку, проявив неуважність, а тому мав більшу можливість уникнути зіткнення. Небезпека для водія ОСОБА_7 виникла не з моменту виконання ним маневру обгону автомобіля, а з моменту виконання автомобілем маневру повороту наліво і зміною напрямку руху вліво.

При розгляді доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 про його невинуватість, колегія суддів приходить до переконання, що водій ОСОБА_7 не зобов`язаний був враховувати можливість грубого порушення ПДР водієм ОСОБА_6 , при цьому він не передбачав і не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_6 не дасть дорогу і не пропустить його мопед при обгоні.

Доводи касаційної скарги про неправильне визначення ступеню тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, є непереконливими та спростовуються матеріалами провадження, а саме, як зазначено у висновках судово-медичних експертиз № 99 від 11 березня 2014 року та № 13/99 від 11 березня 2014 року у потерпілого ОСОБА_7 мали місце тілесні ушкодження: важка відкрита проникаюча сполучена ЧМТ: множенні садна обличчя, правої тім`яно-скроневої області, кистей і обох колінних суглобів, забій головного мозку ІІ ступеня зі здавленням епідуральною гематомою правої гемісфери мозочка, епідуральної гематомою правої лобно-скронево-тем`яної області, наявністю вогнища забою з геморрагічним просочуванням лівої скроневої частки, субарахноїдальним крововиливом, легким правостороннім геміпарезом, статиколокомоторною атаксією, рефлекторною пірамідною недостатністю з двох сторін; множинні переломи склепіння та основи черепа, із зовнішній пневмоцефалгієй, переломи кісток лицьового скелету; які могли утворитися від удару об тупі предмети, що могли бути частини дорожнього покриття, при падінні потерпілого зі скутера при ДТП і відносяться в своїй сукупності до тяжких тілесних ушкоджень як небезпечних для життя в момент заподіяння. Усі наявні ушкодження утворились в один і той же час. Первинний удар, по відношенню до тіла ОСОБА_7 відбувся з його головою (т.1 а.п. 163-165, 171-173).

Доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 в частині того, що матеріали провадження не містять відомостей про неосудність потерпілого ОСОБА_7 , який не викликався у судове засідання та не був допитаний судом, на думку колегії суддів є необґрунтованими.

Із висновку амбулаторної комплексної судової психолого- психіатричної експертизи № 258 від 25 березня 2014 року ОСОБА_7 страждає хронічним психічним розладом - органічний розлад особистості внаслідок тяжкої черепно-мозкової травми. Дане захворювання прямо і безпосередньо пов`язане з тілесними ушкодженнями, отриманими ним під час ДТП 12 квітня 2013 року. ОСОБА_7 не може правильно сприймати важливі для справи обставини і давати про них об`єктивні відомості. Враховуючи психічний стан, ОСОБА_7 не може приймати участь у судових засіданнях (т.1 а.п.181-185).

У зв`язку з наведеним, суд касаційної інстанції вважає, що за встановлених судом фактичних обставин дії засудженого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковано правильно.

Даних, які б свідчили, що в справі неправильно застосовано кримінальний закон чи допущено істотне порушення кримінального процесуального закону, що призвело до неправильної кваліфікації дій засудженого, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання ОСОБА_6 , врахував та обґрунтовано визначив ступінь тяжкості вчиненого засудженим кримінального правопорушення, наслідки вчиненого, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, його похилий вік та позитивні характеристики. Крім того, суд взяв до уваги фактичні обставини справи, те що засуджений не визнав свою вину. Також суд врахував відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання засудженому обставин.

Колегія суддів, вважає, що призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення засудженого ОСОБА_6 ,попередження вчинення ним нових злочинів та є домірним скоєному.

Ухвала апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, які були б підставою для зміни або скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 , колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 433, 434, 442, 436 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 28 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 5 серпня 2016 рокущодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_________________ ________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2