Дата документу 10.06.2017 Справа № 554/4649/17
Провадження № 1-кс/554/4072/2017
У Х В А Л А
10 червня 2017 року м. Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 розглянувши клопотання слідчого військової прокуратури Полтавського гарнізону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, одруженого, фізичної особи-підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
В С Т А Н О В И В:
Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 . В клопотанні орган досудового розслідування необхідність прийняття такого рішення аргументував наступним.
Досудовим розслідуванням установлено, що наказом начальника ДЗЕ НП України №96ос від 10.03.2017 року майор поліції ОСОБА_8 призначений на посаду начальника міжрайонного відділу №2 (м. Кременчук) УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України, який за функціональними обов`язками, зокрема, здійснює керівництво відділом, розподіляє обов`язки між особовим складом, очолює та контролює його роботу, регулює роботу відділу щодо його ефективної взаємодії з іншими органами Національної поліції України та правоохороними відомствами з питань, що стосуються напрямів діяльності відділу, безпосередньо обслуговує лінію роботи щодо виявлення корупційних проявів.
У відповідності до ч. 1 примітки 1 ст. 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 КК України є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про державну службу» керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників відносяться до категорії «Б» посад державної служби.
Згідно ч. 2 примітки 1 ст. 368 КК України службовими особами, які займають відповідальне становище, у статтях 368, 368-2, 369 та 382 КК України є особи, зазначені у пункті 1 примітки до статті 364 цього Кодексу, посади яких згідно із статтею 6 Закону України «Про державну службу» належать до категорії "Б", судді, прокурори і слідчі, а також інші, крім зазначених у пункті 3 примітки до цієї статті, керівники і заступники керівників органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх структурних підрозділів та одиниць. Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_8 перебуваючи на посаді начальника міжрайонного відділу №2 УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України являється службовою особою, що займає відповідальне становище.
07.06.2017 року до відділу, начальником якого являється ОСОБА_8 ,
з прокуратури Полтавської області надійшло доручення на проведення 08.06.2017року обшуків в рамках розслідування кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
На виконання вказаного доручення, ОСОБА_8 зі своїми підлеглими виїхав на місце проведення обшуку за адресою АДРЕСА_2 , що на праві власності належить ОСОБА_4 , яким фактично було організовано цех по переробці рибної продукції без належних дозвільних документів.
08.06.2017 року близько 17 год. 00 хв. в ході проведення обшуку
ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_8 , як до керівника оперативних працівників, що проводили обшук з пропозицією надати неправомірну вигоду в розмірі 50 тис. грн. за вирішення питання про уникнення відповідальності та повернення йому, ОСОБА_4 , вилученого в ході цього обшуку майна та у подальшому 5 тис. грн. кожного місяця за забезпечення безперешкодного здійснення незаконної господарської діяльності, пов`язаної із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів. Розуміючи протиправність дій ОСОБА_4 , ОСОБА_8 доповів про це рапортом, на підставі якого військовою прокуратурою Полтавського гарнізону зареєстровано кримінальне провадження.
09.06.2017 року близько 17 год. 20 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись під контролем правоохоронних органів, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , надав ОСОБА_8 першу частину неправомірної вигоди у розмірі 25 тис. грн., із обумовлених раніше 50 тис. грн., за повернення вилученого 08.06.2017 року в ході проведення обшуку майна ОСОБА_4 та у подальшому нездійснення втручання в його господарську діяльність, пов`язану із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів, а другу половину в розмірі 25 тис. грн. обіцяв надати після фактичного повернення вилучених у нього речей.
Також, ОСОБА_4 пообіцяв ОСОБА_8 у подальшому надавати 200 доларів США щомісячно за нездійснення втручання в його господарську діяльність, пов`язану із переробкою рибної продукції без будь-яких дозвільних на це документів.
09.06.2017 року ОСОБА_4 , після передачі ОСОБА_8 , першої частини неправомірної вигоди в розмірі 25 тис. грн. затримано, в порядку
ст. 208 КПК України.
Таким чином, ОСОБА_4 08.06.2017 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , запропонував ОСОБА_8 неправомірну вигоду в розмірі 50 тис. грн. за повернення йому, ОСОБА_4 , вилученого в ході обшуку майна, а 09.06.2017 року перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , надав зазначеній службовій особі, що займає відповідальне становище за повернення йому майна вилученого в ході обшуку, першу частину обіцяної неправомірної вигоди в розмірі 25 тис. грн. та обіцяв другу частину обумовленої неправомірної вигоди у розмірі 25 тис. грн. після вирішення даного питання на його користь, а також пообіцяв щомісячно надавати 200 доларів США за забезпечення безперешкодного здійснення незаконної господарської діяльності, без будь-яких дозвільних на це документів, чим вчинив пропозицію надати, надання та обіцянку надати неправомірну вигоду за вчинення службовою особою, яка займає відповідальне становище, в інтересах того, хто пропонує, надає та обіцяє таку вигоду, дій з використанням службового становища, тобто злочин передбачений ч. 3 ст. 369 КК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Підозрюваний просив відмовити у задоволенні клопотання.
Захисники в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підозра не обґрунтована, ризики не доведені.
Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали клопотання, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1)переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду;
2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому же кримінальному провадженні;
4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
10.06.2017 року ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.
В обґрунтування клопотання, як на підставу застосування вказаного запобіжного заходу, слідчий посилається на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тобто переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.
З досліджених у судовому засіданні матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: повідомленням УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України про вчинення кримінального правопорушення; рапортом начальника МРВ №2 (м. Кременчук) УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України майора поліції ОСОБА_8 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення; протоколом допиту та додаткового допиту свідка ОСОБА_8 ; наказом про призначення на посаду начальника міжрайонного відділу №2 (м. Кременчук) УЗЕ в Полтавській області ДЗЕ НП України майора поліції ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 09.06.2017 року; протоколом затримання ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.
Таким чином, проаналізувавши доводи прокурора в обґрунтування обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , суд вважає, що ризики, визначені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженнізнайшли своє підтвердження.
Одночасно, відповідно до положень ст.178 КПК України при розгляді даного клопотання слід врахувати вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, дані про її особу, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим у злочині, у вчиненні якого він підозрюється, а саме позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді «взяття під варту» відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє зробити висновок про те, що прокурор у судовому засіданні не довів об`єктивними доказами, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Тільки те, що санкція кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 (чотирьох) до 8 (восьми) років, не дає підстав для застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.
Також, зазначені слідчим у клопотанні доводи не дають підстав вважати, що належну поведінку ОСОБА_4 , неможливо забезпечити шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Тому, суд дійшов до висновку, що подане клопотання не підлягає задоволенню.
Беручи до уваги наявність у підозрюваного постійного місця проживання, наявність соціальних зв`язків, його майновий стан, знаходження на його утриманні малолітньої дитини, вагітної дружини, непрацездатних батьків, а також повідомлення про підозру, обставини справи, з урахуванням тяжкості вчиненого, наявності ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, які є доведеними прокурором, враховуючи недоведеність недостатності застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного для запобігання ризиків, зазначених в клопотанні, слідчий суддя дійшов до висновку про можливість застосувати відносно підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці, який буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а не тримання під вартою, на якому наполягає прокурор.
Відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до приписів ч.1 та ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Згідно ч.6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Відповідно до ч. 5 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого, та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено.
Як вбачається з ч. 5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З урахуванням наведених мотивів та вимог закону, суд вважає можливим застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який, на думку суду, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного під час досудового слідства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 176-178, 181, 186, 193,194, 196,197, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В:
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Градизьк, Глобинського району, Полтавської області, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло за адресою : АДРЕСА_1 , цілодобово, строком на два місяці, із застосуванням електронних засобів контролю, поклавши на нього наступні обов`язки : прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора, суду; утримуватися від спілкування зі свідками по даному кримінальному провадженню.
В разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до підозрюваного може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов`язавши передати копію ухвали для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити, що за умисне невиконання ухвали суду передбачена відповідальність за ст. 382 КК України.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з часу проголошення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1