печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2016 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Печерського районного суду міста Києва та просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року у справі номер 757/39927/16-к на ноутбук чорного кольору SAMSUNG MODEL NP350E7C-SO5RV 8|N HY9V98 FCCC 68*5H та зобов,язати особу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0000057 від 12 травня 2016 року повернути йому вказаний ноутбук. Заявник посилався на таке: в ході обшуку на ТОВ «ФК-Зберігач» на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2016 року був вилучений особистий ноутбук бухгалтера ОСОБА_3 , який був придбаний ним особисто для власного користування, що підтверджується відповідним чеком. У відповідності до ч.1 ст.174 КПК України власник майна не був присутнім при розгляді клопотання слідчого про арешт майна 19 серпня 2016 року. Він вважає, що є підстави для скасування арешту вказаного майна. Слідчим не дотримані строки звернення до суду з клопотанням про арешт майна протягом 48 годин після його вилучення. Відсутні підстави накладення арешту. В ухвалі суду зазначено, що вказане майно може бути речовими доказами у кримінальному провадженні та з метою забезпечення спеціальної конфіскації. Вказане майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Предметом кримінального провадження є додержання податкового законодавства службовими особами ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» в період діяльності з 01січня 2013 року по 31 грудня 2014 року. В той же час особистий ноутбук бухгалтера ОСОБА_3 жодних даних чи відомостей стосовно вказаного предмету розслідування не містить. Слідчим не доведено наявність правових підстав для арешту ноутбука, а саме, що вилучений ноутбук містить інформацію щодо ПАТ «СК «Скайд» за період діяльності з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року, тому має місце необґрунтоване обмеження права приватної власності особи, яка втратила можливість розпоряджатися власним ноутбуком. У судовому засіданні заявник підтримав клопотання.

Слідчий у судовому засіданні 15 листопада 2016 року заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вказаний ноутбук визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, призначена судово-технічна експертиза та ноутбук направлений для проведення експертизи. У подальшому слідчий до судового засідання не з,явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, заслухавши сторони у судовому засідані, вважає клопотання підлягаючим задоволенню за таких підстав: ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 серпня 2ц016 року по справі номер 757/37831/16-к було надано дозвіл на проведення обшуку у приміщеннях ТОВ «ФК-Зберігач», розташованих за адресою: місто Київ вулиця Саксаганського 36В 5 поверх. В ухвалі слідчого судді зазначено, що управлінням фінансових розслідувань ДПІ у Печерському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві здій нюється досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0000057 від 12 травня 2016 року за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що згідно акту податкової перевірки номер 1824/22-00/16295210 від 12 листопада 2015 року службовими особами ПАТ «Страхова компанія «Скайд» // у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року занижено податок на прибуток у загальній сумі 5074808,00 гривень. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 , яка причетна до протиправної діяльності ПАТ «СК «Скайд», в період з 01 жовтня 2015 року по 31 грудня 2015 року отримувала дохід в ТОВ «ФК-Зберігач». Також в ухвалі зазначено, що слідчий обґрунтовує своє клопотання також тим, що до протиправної діяльності ПАТ «СК «Скайд» причетне також ТОВ «ФК-Зберігач».

Як вбачається з наданих документів, слідчим не було надано слідчому судді документів, що стало підставою того, що слідчим суддею було поверхово досліджено підстави та докази, якими обґрунтовано клопотання слідчого про накладення арешту. В результаті чого, всупереч нормам Кримінально-процесуального кодексу України та основам європейського права, які захищають непорушність права власності та передбачені Європейські конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема в протоколі №1 прийнятому до неї, було застосовано захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді арешту майна, за відсутності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та обґрунтованої потреби, що виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи особи.
З огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини. Тлумачення даного поняття наявне зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якого термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Отже для накладання арешту на тимчасово вилучене майно обов`язково повинна бути наявна обґрунтована підозра, що передбачено ч. 3 ст. 132 КПК України, яка може бути підтверджена пред`явленою підозрою згідно зі ст. 276-278 КПК України. Аналогічну позицію Європейський суд з прав людини висловлював у справі «Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» від серпня 1990, пункт 48.
Відповідно до статті 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В той же час згідно із частиною 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви, стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Отже, винесення рішень може ґрунтуватися лише на достатніх доказах. Обґрунтованість рішення не може розглядатися без оцінки достатності доказів для досягнення того рівня знань про обставини справи, який вимагається для цього рішення. Достатність доказів утворюють належні, допустимі та достовірні докази.
При розгляді вказаного клопотання слідчого, як вбачається з ухвали слідчого судді, не досліджено належним чином докази на предмет їх допустимості, достовірності та належності, що призвело, поміж іншого, до зазначення в ухвалі інформації, що власниками майна являються треті особи, що не являється правдивими даними, окрім цього не встановлено зв`язку між особою щодо дій якої порушена кримінальна справа та Товариством.
На даний момент будь-які судові спори щодо зазначеного майна відсутні, а право власності на ноутбук заявника ніхто не оскаржує.
Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачених статтею 131 Кримінально процесуального кодексу України (надалі КПК України), є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, відчужувати його, або розпоряджатися чи користуватися ним.

Порядок скасування арешту майна встановлюється статтею 174 КПК України.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа за клопотанням якої було арештовано майно.

Необхідність скасування накладення арешту майна можуть обумовити такі обставини: відшкодування підозрюваним, обвинуваченим завданої ним шкоди, з метою забезпечення відшкодування якої був накладений арешт; зміна кваліфікації дій підозрюваного, обвинуваченого на статтю Кримінального кодексу, санкція якої не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, якщо арешт майна був накладений саме з метою її забезпечення; помилкове накладення арешту на майно осіб, які не мають статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несуть за законом матеріальну відповідальність за їх дії. Крім того, заявник є єдиним, законним власником майна, а саме ноутбука, на який в числі іншого, накладено арешт, проте суддею цього не було встановлено при ухвалені рішення. У свою чергу арешт є помилково накладеним, поміж іншого з тих причин, що був застосований щодо особи, яка не має статусу підозрюваного або обвинуваченого та не несе за законом матеріальну відповідальність за їх дії.

Аналогічної думки притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у своєму Узагальненні судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року погоджується із вказаною позицією та зазначає що: «Щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276 - 279 КПК, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.

Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.

З огляду на наведене правильною є практика, коли слідчі судді визнають клопотання про накладення арешту на майно передчасними та відмовляють у їх задоволенні, оскільки на момент їх розгляду, особам, про майно яких йдеться в клопотанні, не повідомлено про підозру»

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю.

Аналогічне питання розглядалося Верховним судом України в постанові № 6-26цс13 від 15 березня 2013 року, предметом перегляду якого стала суперечка за позовом власника про звільнення майна з-під арешту, накладеного в процесі кримінального провадження.

При розгляді вище зазначеної справи Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване в процесі кримінального провадження майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, розглядаються заяви на правильність арешту майна.

Ноутбук не перебуває у власності ТОВ «ФК-Зберігач», у власності інших фізичних чи юридичних осіб, як це було зазначено у клопотанні слідчого, та щодо яких здійснюється кримінальне провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову в даному кримінальному провадженні, відповідно до ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Відтак, жодних підстав вважати, що не застосування заборони розпоряджатися та використовувати вказане майно може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, немає.

Як встановлено у судовому засіданні, на даний час внаслідок накладення арешту на вказане майно власник вказаного ноутбука позбавлений можливості користуватися власністю. Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розгляду чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обгрунтовано.

На час розгляду вказаного клопотання встановлено, що поведена комп,ютерно-технічна експертиза вказаного ноутбука за постановою слідчого від 12 серпня 2016 року. Відповідно до експертного висновку номер 145-2016 від 30 серпня 2016 року інформація стосовно ТОВ «СК «Скайд» та жорсткому диску ноутбука відсутня. З урахуванням посилань слідчого на те, що вказаний ноутбук визнаний речовим доказом, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для продовження заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна заявника, який може бути повернутий його власнику як речовий доказ.

На підставі ст. ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року у справі номер 757/39927/16-к на ноутбук чорного кольору SAMSUNG MODEL NP350E7C-SO5RV 8|N HY9V98 FCCC 68*5H, який на праві власності належить ОСОБА_3 .

Зобов,язати особу, що здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні номер 0000057 від 12 травня 2016 року повернути ОСОБА_3 ноутбук чорного кольору SAMSUNG MODEL NP350E7C-SO5RV 8|N HY9V98 FCCC 68*5H.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя