Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні у м. Києві 17 травня 2017 року касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Богуславського районного суду Київської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
Зазначеним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,
раніше судимого вироком Богуславського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; на підставі ст. 75 КК звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки,
засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. Постановлено вирок Богуславського районного суду Київської області від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.
За вироком суду, ОСОБА_4 у кінці червня 2016 року біля власного домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 зірвав 6 дикоростучих рослин коноплі, які переніс на горище господарської споруди, де висушив їх та виготовив, особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, який став зберігати на горищі без мети збуту.
30 серпня 2016 року під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 працівниками правоохоронних органів було виявлено та вилучено вищевказаний особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, масою у перерахунку на суху речовину 29,89 г, 4,30 г, 21,65 г, а також особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - екстракт канабісу у перерахунку на суху речовину 0,227 г.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування положень ч. 1 ст. 71 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Крім того, посилається на порушення вимог кримінального процесуального закону, яке убачає у невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Ухвала апеляційного суду це судове рішення цього суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною та обґрунтованою, й крім того, відповідати вимогам ст. 419 КПК.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, в апеляційній скарзі прокурор оскаржував саме призначене ОСОБА_4 покарання та вказував на невідповідність тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Крім того, зазначав про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом першої інстанції, а саме незастосування положення ч. 1 ст. 71 КК.
Тобто прокурор не погодився із покаранням призначеним ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК у виді штрафу та самостійним виконанням вироку Богуславського районного суду від 12 липня 2016 року щодо ОСОБА_4 через його м`якість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Крім того, прокурор просив призначити ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та на підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднати невідбуту ОСОБА_4 частину покарання за вироком Богуславського районного суду від12 липня 2016 року і остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.
Розглядаючи апеляційну скаргу прокурора в заявлених скаржником межах, апеляційний суд, дотримуючись вимог ст. 419 КПК, в своїй ухвалі навів доводи скарги, висловив свою думку щодо призначеного засудженому районним судом покарання та надав відповідь на доводи апеляційної скарги із зазначенням підстав, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Так, при призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК у достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненогокримінального правопорушення, дані про особу ОСОБА_4 , який має постійне місце проживання, характеризується посередньо, його стан здоров`я, сімейний та майновий стан.
Крім того, були враховані обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.
На підставі цих даних у їх сукупності районний суд обґрунтовано призначив засудженому остаточне покарання у виді штрафу у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 309 КК.
Щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів вважає наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається зі змісту вироку, ОСОБА_4 було засуджено вироком Богуславського районного суду від 12 липня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та на підставі ст. 75 КК звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки. Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_4 визнано винним вироком Богуславського районного суду від 07 листопада 2016 року за ч. 1 ст. 309 КК, вчинено у кінці червня 2016 року, а отже до постановлення попереднього вироку.
На підставі наведених обставин, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_4 покарання без застосування ч. 1 ст. 71 КК та, ураховуючи положення п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» прийняв правильне рішення про самостійне виконання вироку Богуславського районного суду від 12 липня 2016 року щодо останнього.
Із такими висновками судів першої та апеляційної інстанції погоджується суд касаційної інстанції та вважає що, у даному провадженні, як видно із долучених до касаційної скарги копій судових рішень, не встановлено обставин, які би дали підстави вважати, що покарання ОСОБА_4 призначено з порушенням визначених у законі загальних засад, як не встановлено й даних, які б свідчили, що у кримінальному провадженні неправильно застосовано кримінальний закон.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Богуславського районного суду Київської області від 07 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 25 січня 2017 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3