Справа № 489/2327/17
кримінальне провадження
№1-кс/489/940/17
УХВАЛА
11 липня 2017 р. м. Миколаїв
Слідчий суддя Ленінський районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участю слідчого ОСОБА_2 , розглянувши клопотання про арешт майна,
ВСТАНОВИВ:
Інгульським ВП ГУНП в Миколаївській області провадиться досудове розслідування кримінального провадження під № 0001862 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 358, ч.3 ст. 190 КК України.

Слідчий звернулась до суду з клопотанням про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, відповідно до положень ч.2 ст. 170 КПК України, визначено вичерпний перелік обставин, коли допускається арешт, а саме: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Дослідивши матеріали додані до клопотання, вважаю, що правові підстави, для арешту квартири АДРЕСА_1 , передбачені ч.2 ст. 170 КПК України відсутні, а в задоволені клопотання слід відмовити.

Так, слідчим, у клопотанні про арешт майна зазначено наступну мету арешту: забезпечення збереження квартири, яка на думку слідчого відповідає критеріям ст. 98 КПК, тобто є речовим доказом та відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Однак, під час розгляду клопотання судом не було досліджено жодного процесуального документу з якого б вбачалось, що в рамках кримінального провадження пред`явлено цивільний позов, або пред`явлено підозру власнику майна на яке слідчий просить накласти арешт.

З доданих до клопотання документів не вбачається фактичного заволодіння квартирою як річчю, а вбачається набуття права власності на неї (шляхом відповідної реєстрації. З огляду на викладене, на думку слідчого судді, квартира, як нерухоме майно, не може бути у даному випадку речовим доказом, хоча слідчим було прийнято відповідне процесуальне рішення.

Також на думку слідчого судді під час розгляду клопотання слідчим не було доведено і підстави для арешту вказаного в клопотанні майна, тобто на існування реальної можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, або відчуження вказаного майна.

Також, в порядку ст. 172 КПК України вважаю необхідним розглянути клопотання без повідомлення фактичного володільця майна.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст. 132, 170, 172, 173 Кримінального процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до апеляційного суду Миколаївської області протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя