Провадження № 1-КП/522/630/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Місцевий Приморський районний суд м. Одеси у складі
Судді ОСОБА_1
За участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпродзержинськ, Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, не одруженого, не працюючого, колишнього військовослужбовця військової службу за контрактом - водія 1 автотранспортного відділення автотранспортного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 408 КК України,
ОСОБА_5 , будучи громадянином України та діючим військовослужбовцем Збройних Сил України, у першій декаді березня 2014 року ОСОБА_5 , усвідомлюючи, що починаючи з кінця лютого 2014 року територія Автономної Республіки Крим тимчасово не підконтрольна органам влади України та знаходиться під окупацією військових підрозділів Збройних Сил Російської Федерації, будучи обізнаним про необхідність виходу з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим на материкову територію України, на виконання дорученням Прем`єр-міністра України №6627/0/1 від 08.03.2014 виявив бажання продовжувати службу в Збройних Силах України, про що повідомив командира військової частини НОМЕР_1 .
Разом з цим, в другій декаді березня 2014 року, ОСОБА_5 діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою ухилитися від неї, та на порушення зазначених статутних вимог, достовірно знаючи про необхідність виконання вимог Указу Президента України №339 від 24 березня 2014 року, директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України», відповідно до якої ОСОБА_5 у період з 06.05.2014 по 12.05.2014 повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 , з 06.05.2014 по 12.05.2014 вирішив до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , не прибувати.
Надалі на виконання злочинного умислу, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, у військовому званні «матрос», з метою ухилитися від військової служби без поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, ст. ст. 1, 3, 6, 8, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 30 квітня 2014 року №д-322/1/05 «Про передислокацію військових частин (підрозділів), установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної республіки Крим та міста Севастополя», у визначений вимогами спільної директиви Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з тимчасовою окупацією території України» строк не з`явився на службу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та продовжував ухилятися від військової служби, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, починаючи з 01.04.2014 шляхом працевлаштування та знаходження на території окупованої території Автономної республіки Крим не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що не з`явився вчасно на службу до моменту його затримання 20.11.2016 о 23.15 години співробітниками Державної прикордонної служби України та подальшої передачі до військової прокуратури Одеського гарнізону.
Спільною директивою Міністра оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 14 серпня 2014 року №Д-322/1/29 ДСК у зв`язку з передислокацією військової частини НОМЕР_1 з тимчасово окупованої території АР Крим на материкову територію України, знищенням документації частини, з 08 вересня 2014 року умовне найменування військової частини НОМЕР_1 анульовано та присвоєно нове умовне найменування військова частина НОМЕР_3 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.05.2014 №1 оголошено, що на порушення спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 № Д-1, станом на 13.05.2014 ОСОБА_5 з тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополя до нового місця дислокації не прибув.
27.05.2014 згідно наказу командувача ВМС ЗС України (по особовому складу) №63-ПМ, відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 06.05.2014 № Д-1, ОСОБА_5 , який не прибув до визначеного пункту у визначені строки, звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командувача ВМС ЗС України з 13.05.2014.
У відповідності до наказу Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №37 РС від 13.05.2015 та №87 від 13.05.2015 матроса за контрактом ОСОБА_5 звільнено з військової служби у запас через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського складу та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 27.03.2015.
Таким чином, матрос ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи службу на посаді водія 1 автотранспортного відділення автотранспортного взводу автомобільної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «матрос», на порушення вимог вищевказаного законодавства, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 12 травня 2014 року, з метою ухилитися від військової служби, вчинив дезертирство, а саме не з`явився вчасно на службу у разі переведення до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 , та незаконно був відсутній за місцем проходження військової служби до 27 березня 2015 року включно.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 408 КК України за ознаками: дезертирство, а саме нез`явлення на службу з метою ухилитися від військової служби у разі переведення до розташування військової частини.
11 травня 2017 року між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України.
Сторони дійшли згоди щодо можливості із застосуванням ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст.408 КК України та із застосуванням ст. 53 КК України призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.
Згідно умов даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 408 КК України та підтримав вищезазначену угоду. При цьому пояснив, що він повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, який буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом, відтак просив затвердити угоду.
Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Угода про визнання винуватості може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру.
Згідно вимог ст. 474 КПК України якщо угоду досягнуто обвинувальний акт із підписаною між сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язковою участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження.
У відповідності до ч. 3 ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
Дослідивши угоду про визнання винуватості між прокурором військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 суд переконавшись що, укладена угода є добровільним волевиявленням обвинуваченого тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угодах, встановивши правильне розуміння обвинуваченим змісту та наслідків укладення та затвердження угод, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом, а також перевіривши їх на відповідність вимогам ч.4 ст. 469, ст. 472 КПК України, суд вважає, що угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 відповідає вимогам КПК України та закону, дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 408 КК України, умови угод не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, очевидна неможливість визнання взятих на себе умов угод відсутні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, у зв`язку із чим, суд вважає, що угода підлягає затвердженню.
Керуючись ст.ст. 468-470, 472, 474, 475 КПК України, суд, -
ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України та призначити йому покарання з застосуванням ст. 69 КК України в розмірі 600 (шістсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 10 200 (десять тисяч двісті) гривень.
Міру запобіжного заходу засудженому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не застосовувати.
На вирок може бути подана апеляція в Апеляційний суд Одеської області через районний суд протягом 30 діб від дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя місцевого Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .