Ухвала іменем україни 02 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисників: засудженого представників військової частини:ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_9 , ОСОБА_10
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000301,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8

ОСОБА_7 на вирок Олександрівського районного суду Донецької області від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Грузьського Добропільського району Донецької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Також за цим же вироком засуджено ОСОБА_11 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 14 червня 2014 року приблизно о 23.00 год. за попередньою змовою групою осіб разом із ОСОБА_12 , таємно проникнувши до майстерні, розташованої на території ТОВ «Донбас» (вул. Степова в с. Мар`ївці), викрав два акумулятори «Westa», 160 л дизельного пального, яке знаходилось у 8-ми пластикових каністрах, набір ключів «рожкових», елекричну дриль, електричну ручну шліфувальну машинку, пачку електродів, завдавши ТОВ «Донбас» матеріальної шкоди на загальну суму 4735,84 грн.
Крім того, 17 липня 2014 року приблизно о 23.20 год. ОСОБА_8 повторно за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, проникнувши до тієї ж майстерні, викрали акумулятор «Westa», набір ключів, кабель мідний (зварювальний) довжиною 10 м.
Після того, як зазначені особи перенесли викрадене майно, вони цього ж дня о 23.45 год. повернулися на місце вчинення кримінального правопорушення, де, попередньо демонтувавши, таємно викрали

12 сошників до сіялки.

Зазначеними протиправними діями ОСОБА_8 та невстановлена досудовим розслідуванням особа завдали ТОВ «Донбас» матеріальної шкоди на загальну суму 10 417,61 грн.

У касаційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, посилаючись на істотні порушення кримінального процесуального закону, що полягають у використанні судами під час постановлення оскаржуваних рішень недопустимих доказів, а також на невідповідність призначеного винному покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі ОСОБА_8 унаслідок суворості.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого, який просив задовольнити його касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення цієї скарги і просив залишити без зміни оскаржуване судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом, а неповнота досудового розслідування чи судового розгляду, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Як видно з касаційної скарги захисника, у ній він наполягає на тому, що в ході судового розгляду, що в ході судового розгляду не було встановлено точної вартості викраденого майна, і, згідно з його позицією винуватості ОСОБА_8 за епізодом протиправного діяння від 17 липня 2014 року не було доведено.
Однак такі доводи фактично стосуються відповідності висновків суду фактичним обставинам справи та повноти судового розгляду, що, як встановлено у ст. 433 КПК України, не є предметом перегляду судом касаційної інстанції.
Відповідно до матеріалів провадження винуватість ОСОБА_8

у вчиненні інкримінованих йому протиправних діянь підтверджується належними й допустимим доказами.
При цьому, як видно з матеріалів провадження, при визначенні виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та відсутність обставин, які би пом`якшували чи обтяжували його покарання.

Зокрема, суд узяв до уваги те, що ОСОБА_8 за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працює в ТОВ «Альянс Груп», раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, одружений, має на утриманні малолітнього сина, військової служби не проходив у зв`язку з хворобами хребта та їх наслідками.

На підставі цих даних у їх сукупності районний суд призначив

ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої йому частини статті КК України.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження

за обвинуваченням ОСОБА_8 , в апеляційному порядку, у тому числі й оцінюючи законність та справедливість виду й розміру покарання, призначеного ОСОБА_8 , не знайшов підстав для зміни вироку в цій частині, як наполягала сторона захисту.

З огляду на зазначене, конкретні обставини справи, кількість епізодів злочинного діяння та характеристику особи засудженого колегія суддів дійшла висновку про законність та справедливість як виду, так і розміру покарання, призначеного засудженого.

При цьому до касаційного суду від військової частини польової пошти НОМЕР_1 надійшло клопотання про передачу ОСОБА_8 на поруки.

Так, відповідно до ст. 47 КК України, яка передбачає можливість звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з передачею особи на поруки, особу, яка вперше вчинила злочин невеликої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, та щиро покаялася, може бути звільнено від кримінальної відповідальності з передачею її на поруки колективу підприємства, установи чи організації за їхнім клопотанням за умови, що вона протягом року з дня передачі її на поруки виправдає довіру колективу, не ухилятиметься від заходів виховного характеру і

не порушуватиме громадського порядку.

Однак ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, що відноситься

до тяжких злочинів, унаслідок чого застосування до засудженого

ОСОБА_8 положення ст. 47 КК України та передача його на поруки є незаконним.

Таким чином, з огляду на вимоги матеріального закону в задоволенні клопотання військової частини необхідно відмовити.

Разом із тим, відповідно до ст. 75 КК України у разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, врахувавши тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на позитивну характеристику засудженого, на те, що

до кримінальної відповідальності він притягується вперше, потерпілі сторона матеріальних претензій до нього не має та наполягає на обранні

ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, а також з огляду на те, що колектив військової частини переконаний у можливості виправлення та перевиховання винного без відбування покарання, колегія суддів вважає за необхідне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання, встановивши йому відповідний іспитовий строк і поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 зазначеного Кодексу.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

відмовити у задоволенні клопотання Військової частини польової пошти В 2950 про передачу ОСОБА_8 на поруки.

Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8

ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Олександрівського районного суду Донецької області

від 23 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 10 травня 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю

3 (три) роки з покладенням на нього відповідно до вимог ст. 76 КК України обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
З-під варти ОСОБА_8 звільнити.

В решті судове рішення залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 _______________ ОСОБА_2 _______________ ОСОБА_3