Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________05.05.2017
Справа № 490/2967/17
н/п 1-кп/490/599/2017
У Х В А Л А
05 травня 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ,

їх захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

провівши підготовче судове засідання щодо обвинувального акту, складеного за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000165, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 369-2 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :
Здійснення кримінального провадження підсудне Центральному районному суду м. Миколаєва.

Під час підготовчого судового засідання захисник ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту.

Вказане клопотання підтримав обвинувачений ОСОБА_4 ..

Інші учасники процесу вважали можливим призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Вислухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні, крім іншого, підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Слід зазначити, що, виходячи зі змісту п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення судом виправдувального чи обвинувального вироку, у мотивувальній частині вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, що пред`явлене особі. При цьому, в обвинувальному вироку має бути зазначено формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини і мотивів.

У своїй постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328 К/С-16) про перегляд судових рішень з підстави, передбаченої п. 2 ст. 445 КПК України, Верховний Суд України звернув увагу на те, що важливим є виклад в обвинувальному акті саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та реалізації права на захист.

Зі змісту цього ж судового рішення випливає правовий висновок Верховного Суду України про те, що наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Таке наведення фактичних обставин Верховний Суд України у своєму рішенні називає конкретністю обвинувачення.

Як випливає зі змісту ч. 1 ст. 458 КПК України вказані правові висновки є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які у своїй діяльності застосовують відповідне положення закону, тобто у цьому випадку ст. 291 КПК України.

Обвинувальний акт, що надійшов до суду, не містить чіткого (конкретного) викладення всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, які згідно положень ст. 91 КПК України та з огляду на правову кваліфікацію дій обвинуваченого, зазначену в обвинувальному акту, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в обвинувальному акті, ані при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, ані у формулюванні обвинувачення, не зазначено фактичних обставин, зокрема дати, місця часу, способу та інших обставин придбання, носіння та зберігання будь-якої вогнепальної зброї, хоча в обвинувальному акті ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у незаконному придбанні, носінні та зберіганні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Слід зауважити, що, як випливає зі змісту ч. 2 ст. 337 КПК України, а також зі змісту ст. 338 КПК України, зміна прокурором обвинувачення, шляхом якої можуть бути усунуті вказані недоліки під час судового розгляду, є його правом, а не обов`язком, і будь-які процесуальні важелі спонукання прокурора до реалізації такого права судом під час судового розгляду, чинним КПК України не передбачено, більш того з огляду на положення ст. 26 КПК України є порушенням принципу диспозитивності, що є неприпустимим.

На це ж вказує і та обставина, що за наявності вказаного недоліку обвинувального акту головуючий позбавлений можливості виконати свій процесуальний обов`язок, зокрема роз`яснити обвинуваченому суть пред`явленого обвинувачення, як того вимагає ч. 1 ст. 348 КПК України, оскільки суть пред`явленого обвинувачення, до змісту якої, виходячи з положень ст. 91 КПК України, належить, крім іншого, й дата, місце, час, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Єдиним законним процесуальним важелем примушення прокурора до усунення вказаного недоліку, законом визначено повернення обвинувального акту, як це передбачає п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України.

У той же час, призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, який не відповідає наведеним вище вимогам закону, може призвести до порушення права на захист та позбавити головуючого можливості виконати покладений на нього ч. 1 ст. 348 КПК України процесуальний обов`язок з роз`яснення обвинуваченому суті пред`явленого обвинуваченого, а суд - можливості, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, прийняти законне і обґрунтоване рішення з урахуванням положень ст. 337, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 374 КПК України.

З огляду на наведене, відповідно до вимог п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, зазначений вище обвинувальний акт підлягає поверненню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314 КПК України, -

У Х В А Л И В :
Обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000165, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 369-2 КК України, та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, - повернути прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Головуючий: