справа №619/1008/17
провадження №1-кс/619/361/17
УХВАЛА

іменем України

13 квітня 2017 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської областіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
прокурораОСОБА_3
адвокатаОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000419 від 22.03.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,
встановив
Органом досудового розслідування встановлено, 21.03.2017 до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області звернулась ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою про те, що 21.03.2017 близько 14 год. 50 хв., невстановлені особи, знаходячись біля буд. АДРЕСА_1 , шляхом обману, заволоділи ланцюжком та хрестиком із золота, загальною вагою близько 26 г, чим спричинили матеріального збитку. В ході її допиту стало відомо, що близько 14 год. 21.03.2017, в той час як вона знаходилась за місцем мешкання своєї знайомої ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , на стаціонарний номер телефону зателефонував невідомий чоловік, який видаючи себе за сина ОСОБА_5 повідомив, що потрапив у неприємність та йому необхідні гроші в сумі 2000 дол. США. В результаті цього, ОСОБА_5 передала невідомому їй чоловікові, який перебував на транспортному засобі «Хюндай» сірого кольору, вироби із золота, а саме ланцюжок та хрестик із золота 583 проби загальною вагою близько 26 г, що належать її синові ОСОБА_7 . А пізніше дізналась, що з її сином все гаразд, та вирішила звернутись до правоохоронних органів із заявою. В ході досудового розслідування було встановлено, що власником транспортного засобу «Hyundai Accent р/н НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від нього стало відомо, що він працює таксистом в службі таксі «838». В березні 2017 року йому неодноразово надходили повідомлення від особи, яка представлялась ОСОБА_9 , з проханням отримувати від потерпілих грошові кошти, вказуючи при цьому адреси їх мешкання. Даний чоловік поясняв, що він перебуває в зоні АТО, а грошові кошти йому передають родичі осіб, з якими він перебуває на службі, в якості допомоги. В подальшому отримані грошові кошти ОСОБА_8 перераховував на вказані йому рахунки. 21.03.2017 йому в черговий раз зателефонував вказаний чоловік та попросив забрати грошові кошти в м. Дергачі. В результаті від невідомої йому жінки в м. Дергачі, замість грошових коштів він отримав вироби із золота, а саме ланцюжок та хрестик із золота, які він того ж дня передав до відділення № 59 ПТ Ломбард «Діамантовий Дім» ТОВ «Діамант-Т І Компанія» та отримав фінансовий кредит в сумі 14 165 грн., які також перерахував на вказаний йому рахунок, залишивши собі 1000 грн. за надані послуги. 28.03.2017 потерпілий ОСОБА_7 , знаходячись в каб. № 6 Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, за адресою: м. Дергачі вул. 1-го Травня, №10, добровільно видав вироби із золота, а саме ланцюжок та хрестик із золота 583 проби загальною вагою 23.47 г, для їх долучення до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, які він викупив з відділення № 59 ПТ Ломбард «Діамантовий Дім» ТОВ «Діамант-Т І Компанія».

Ухвалою слідчого судді від 30 березня 2017 року за клопотанням слідчого СВ Дергачівського ВП ГУ НП Харківської області ОСОБА_10 було накладено арешт на тимчасове вилучене майно, а саме ланцюжок та хрестик із золота 583 проби загальною вагою 23,47 г.

До суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту зазначеного вилученого майна.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначив, що на вимогу слідчого ОСОБА_10 потерпілий ОСОБА_7 за 14750,01 грн викупив в ломбарді ланцюжок та хрестик із золота, які туди здав ОСОБА_8 .
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 просив задовольнити клопотання, з підстав які зазначені у ньому.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання посилаючись на те, що зазначені вироби з золота є речовими доказами та відповідно до розписки ОСОБА_7 передані йому на зберігання.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів та доводів сторін, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних мотивів.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, який не був присутній при розгляді питання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді за клопотанням власника або володільця майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як зазначено вище відповідно до ст.214 КПК України до ЄРДР 22.03.2017 року внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України.

Частиною 1 ст.11 КК України встановлено, що саме злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ч.1 ст.190 КК України злочином є: заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство).

При накладенні арешту, слідчий суддя керувався тим, що слідчий довів необхідність арешту вилученого майна, оскільки зазначене майно відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що накладення арешту на вищезазначене майно є забезпеченням кримінального провадження, зокрема необхідність його використання в ході досудового розслідування в якості речових доказів, для призначення судових експертиз та проведення інших слідчих дій.

Як вбачається з письмової розписки, яка надана прокурором, потерпілий ОСОБА_7 отримав на зберігання вироби з золота, на які накладений арешт.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна, норми діючого кримінального процесуального законодавства, прямо вказують на врахування можливості використання майна як доказу у кримінальному провадженні саме в рамках конкретного провадження, враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у зв`язку із розслідуванням якого подається клопотання про арешт майна та відомості щодо вчинення саме цього кримінального правопорушення.

В статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч.1, 2 ст.223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.
Слідчий суддя вважає, що посилання адвоката ОСОБА_4 є необґрунтованими, оскільки вироби із золота відповідають критеріям речового доказу у межах кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Таким чином, по кримінальному провадженню №0000419 від 22.03.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, проводяться слідчі та процесуальні дії, у зв`язку з чим скасування арешту виробів із золота може нашкодити всебічному та об`єктивному розслідуванню.

Керуючись ст.ст. 174, 309, 310, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив
У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000419 від 22.03.2017 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1