Справа №639/8803/16-к
Провадження №1-кс/639/1502/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року м. Харків

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , прокурора - ОСОБА_3 , ув`язненого ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 , перекладача - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації,

який розшукується правоохоронними органами Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 208, ст. 205-3 КК Російської Федерації, -

ВСТАНОВИВ:
23 листопада 2016 року до суду надійшло клопотання начальника відділу міжнародного співробітництва прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про перевірку наявності підстав для подальшого тримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.

У клопотанні прокурор зазначає, що з огляду на закінчення двомісячного строку, встановленого п.11 ч.2 ст.584 КПК України для перевірки наявності підстав для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою або його звільнення, керуючись Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, прокурор просить суд визнати наявність підстав для подальшого тримання ОСОБА_4 під вартою та продовжити застосування до нього екстрадиційного арешту, до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на наявність правових підстав для подальшого тримання особи під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту.

Захисник ОСОБА_5 під час судового засідання проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах застосованого екстрадиційного арешту заперечував, просив змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт, оскільки його подальше тримання під вартою суперечить вимогам ст.582 ч.6, ст. 586 ч.1 КПК України, а також ст.5 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод. Також зазначив, що ОСОБА_4 незаконно обвинувачується в Російській Федерації у тероризмі, що свідчить про те, що його передача до РФ буде суперечити вимогам ст.6 Європейської конвенції. Крім того, копії документів, додані до клопотання та надані прокурором до суду, не завірені належним чином.

ОСОБА_4 у вирішенні даного клопотання підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані до суду матеріали та оцінивши наявні докази, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 584 КПК України, у межах строку екстрадиційного арешту слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або звільнення.

У поданому клопотанні прокурора зазначається, що в провадженні правоохоронних органів Російської Федерації перебуває кримінальна справа по обвинуваченню громадянина зазначеної держави ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.208, ст.205-3 КК Російської Федерації, якого 11.06.2014 оголошено в міжнародний розшук.

Постановою Магааського районного суду Республіки Інгушетія від 07.07.2014 стосовно нього обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В порядку ст.ст. 208, 582 КПК України 19.11.2015 ОСОБА_4 затримано працівниками УСБ України в Чернігівській області.

Ухвалою слідчого судді Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.01.2016 до нього в порядку ст. 584 КПК України застосовано екстрадиційний арешт до вирішення питання Генеральною прокуратурою України про його видачу та фактичну передачу до Російської Федерації.

Проведення екстрадиційної перевірки стосовно арештованого Генеральна прокуратура України, відповідно до ст. 587 КПК України, доручила прокуратурі Чернігівської області. Її строк продовжено до 18.06.2016.

У ході перевірки встановлено, що ОСОБА_4 звертався до органів міграційної служби України з питань набуття статусу біженця, або особи, яка потребує додаткового захисту.

Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 16.01.2016 йому відмовлено.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 відмовлено в задоволенні позовних вимог представника арештованого громадянина Російської Федерації ОСОБА_4 ( ОСОБА_7 ) про визнання протиправним та скасування наказу УДМС України в Чернігівській області про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує захисту.

На постановлене рішення захисником арештованого адвокатом ОСОБА_8 11.04.2016 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.05.2016 рішення суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Інкриміновані ОСОБА_4 правопорушення за законодавством України є екстрадиційними і відповідають:

- ст.205-3 КК РФ відповідає статті 258-3 КК України (участь у терористичній групі чи терористичні організації), санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 1 року;

- ч.2 ст.208 КК РФ відповідає статті 258-4 КК України (сприяння вчиненню терористичного акту), санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк більше 1 року.

Строки давності притягнення ОСОБА_4 до відповідальності за вчинені ним злочини відповідно до ст.49 КК України не закінчилися.

За результатами проведеної екстрадиційної перевірки встановлено відсутність підстав для відмови у видачі ОСОБА_4 , про що 26.05.2016 складено висновок, який направлено до Генеральної прокуратури України.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 31.08.2016 прийнято рішення про видачу ОСОБА_4 , яке набуло чинності 26.09.2016 після оскарження у судовому порядку.

Генеральною прокуратурою України 29.09.2016 надано доручення про фактичну передачу ОСОБА_4 компетентним органам Російської Федерації.

На виконання вказаного доручення ОСОБА_4 05.11.2016 етаповано до Харківської установи виконання покарань (№27) УДПтС України в Харківській області, де він утримується по теперішній час.

Разом з тим, відповідно до Правила №39 Регламенту Європейського суду з прав людини у справі «Белхароєв проти України», фактичну передачу ОСОБА_4 до Російської Федерації зупинено до 05.12.2016.

17.11.2016 Генеральною прокуратурою України доручено прокуратурі Харківської області відповідно до ст.584 КПК України вжити заходи по перевірці наявності підстав для подальшого тримання під вартою ОСОБА_4 під вартою в межах застосованого екстрадиційного арешту.

При розгляді даного клопотання прокурором надано документи, що підтверджують особу затриманого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації.

Щодо твердження адвоката ОСОБА_5 про те, що копії документів, наданих прокурором не завірені належним чином, слідчий суддя зазначає наступне. Так до клопотання додано запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу (екстрадицію) ОСОБА_4 для притягнення до кримінальної відповідальності за вищевказані злочини, засвідчений центральним органом України, документи про громадянство ОСОБА_4 та матеріали екстрадиційної перевірки. Вказані документи є прошитими, засвідченими підписом посадової особи та завірені печаткою, що свідчить про їх належність та допустимість як доказів для дослідження слідчим суддею. Таким чином прокурором надано всі необхідні документи для вирішення питання про продовження застосування екстрадиційного арешту.
Даних на підтвердження того, що ОСОБА_4 на час розгляду клопотання має на території України статус біженця, слідчому судді не надано.

Твердження адвоката ОСОБА_5 щодо незаконності обвинувачення ОСОБА_4 в Російській Федерації у тероризмі, слідчий суддя до уваги не приймає, оскільки предметом розгляду даного клопотання є саме наявність чи відсутність підстав для подальшого тримання під вартою ув`язненого. Та відповідно до ч. 8 ст. 584 КПК України, при розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Крім того,у відносинах між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовуються Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993р.,ратифікована Законом України від 10.11.1994р. №240/94-ВР,Протокол до неї від 28.03.1997р.,ратифікований Законом України від 03.03.1998р. №140/98-ВР,Європейська Конвенція про видачу правопорушників від 13.12.1957,Протокол до неї від 15.10.1975 та від 17.03.1978,ратифіковані Законом України від 16.01.1998 №44/98-ВР. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.

Згідно з Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 та Конвенцією про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993,ч.1 ст.573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності . Видача правопорушників здійснюється за правопорушення,за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Згідно з ч.1 ст.61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ч.1,2 ст.16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 особа,видача якої потрібна,за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу.

Зважаючи на те, що до теперішнього часу від компетентних органів Російської Федерації інформації про зміну відносно ОСОБА_4 міри запобіжного заходу на непов`язаний з триманням під вартою або закриття кримінального переслідування не надходило, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для подальшого тримання під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, ч.11 ст.584 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора ОСОБА_3 про перевірку наявності підстав для подальшого утримання під вартою у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Визнати наявність підстав для подальшого тримання під вартою та продовження застосування екстрадиційного арешту у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до вирішення питання про його фактичну передачу компетентним органам Російської Федерації.

Утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у Харківській установі виконання покарань УДПтСУ в Харківській області (№27).

У відповідності до ст.584 КПК України порядок оскарження ухвали не передбачено.

Слідчий суддя ОСОБА_1