Справа № 484/56/17
Провадження: № 1-кп/484/65/17р
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.02.2017р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді: - ОСОБА_1

секретар судового засідання : - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002872, по обвинуваченню

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, українця, вдівця, не працюючого, що має середню спеціальну освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296 КК України, ч. 1 ст. 125 КК України;

за участю учасників судового провадження

прокурора - ОСОБА_4

потерпілих - ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_3

захисника - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

20 жовтня 2016 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_3 зайшов до будівлі Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що розташована за адресою: вул. Велика, 79 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, яка працювала у звичайному режимі. Перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_5 , використовуючи малозначний привід, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та існуючих в суспільстві загально визнаних правил поведінки і моральності, виражаючись нецензурною лайкою, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в живіт у присутності працівників Лисогірської сільської ради, після якого остання вибігла на вулицю, так як в неї розпочалася блювота. Після цього ОСОБА_3 , деякий час, знаходячись в приміщенні сільської ради продовжив порушувати громадський порядок та виражатись нецензурною лайкою на адресу інших працівників Лисогірської сільської ради, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Свої протиправні дії ОСОБА_3 вчиняв протягом години, заважаючи персоналу Лисогірської сільської ради виконувати свої функціональні обов`язки та порушуючи нормальну діяльність установи.
Крім того, 03 листопада 2016 року, близько 12 години 00 хвилин, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до будинку, де мешкає його син, за адресою: АДРЕСА_1 , якого вдома не було. На подвір`я вказаного домоволодіння вийшла співмешканка його сина ОСОБА_6 . В ході розмови між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виникла сварка, під час якої обвинувачений, діючи умисно, схопив ОСОБА_6 за руки, стискаючи в області лівого та правого передпліччя, та наніс один удар в область грудної клітини зліва, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді крововиливу на передпліччях та крововиливу на грудній клітині зліва, які згідно висновку судово-медичного експерта № 745, від 04.11.2016 року, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які при падінні з висоти власного зросту утворитись не могли.
Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинені кримінального правопорушення, щодо конфлікту з ОСОБА_5 , який стався в Лисогірської сільській раді, визнав повністю та пояснив суду, що20.10.2016р. він перебував на поминальному обіді, де вживав спиртні напої. Після обіду він пішов до Лисогірської сільської ради і зайшов до кабінету ОСОБА_8 , в якому перебувала потерпіла ОСОБА_5 . Потерпіла направилася до свого кабінету та не дозволяла йому відчинити двері. Він розсердився і вдарив її. У вчиненому розкаявся та просить вибачення у потерпілої.
Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 296 КК України підтверджується сукупністю зібраних у справі доказів.
Так, Потерпіла ОСОБА_5 , пояснила суду, що 20.10.2016 року, вона була в кабінеті ОСОБА_8 , в приміщенні Лисогірської сільської ради, до них зайшов ОСОБА_3 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 попросила його вийти, а вона пішла до свого кабінету. Обвинувачений пішов за нею та хотів зайти до її кабінету, на що вона попросила його піти та намагалася прикрити двері, оскільки в кабінеті знаходилася неповнолітня дитина, яка могла його злякатися. В цей момент ОСОБА_3 вдарив її в живіт, їй стало погано і вона вибігла на вулицю.
ОСОБА_8 , яка була допитана в якості свідка, повністю підтвердила пояснення ОСОБА_11 та вказала, що робота сільської ради в цей день була повністю зірвана, оскільки всі працівники не могли працювати. Зазначила, що обвинувачений часто приходить до сільської ради та в інші громадські місця і виражається нецензурною лайкою.
ОСОБА_12 , яка була допитана в якості свідка, пояснила, що 20.10.2016р., проходячи біля Лисогірської сільської ради побачила на порозі ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , яка зігнувшись бігла до вбиральні. Вона пішла за нею, щоб дізнатися в чому справа, на що ОСОБА_5 відповіла, що обвинувачений вдарив її в живіт, а тому погано себе почуває. Після цього вона викликала працівників поліції, а ОСОБА_3 втік.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №715 від 21.10.2016р. у ОСОБА_5 будь-яких видимих тілесних ушкоджень не виявлено.

Як вбачається з довідки виконавчого комітету Лисогірської сільської ради Первомайського райолну Миколаївської області № 785-04.04 від 27.10.2016 року, ОСОБА_3 , неодноразово вчиняв хуліганські дії в приміщенні сільської ради, ображав її працівників та 20.10.2016 року, в період часу з 14.00 год. до 15.00 год., призупинив роботу сільської ради погрожуючи працівникам фізичною розправою.

Фактичні обставини злочину свідчать про те, що 20 жовтня 2016 року близько 13 години 30 хвилин ОСОБА_3 знаходячись в будівлі Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, що розташована за адресою: вул. Велика, 79 в с. Лиса Гора Первомайського району Миколаївської області, виражаючись нецензурною лайкою, наніс потерпілій ОСОБА_5 один удар кулаком в живіт у присутності працівників Лисогірської сільської ради, після якого остання вибігла на вулицю та продовжив висловлюватись нецензурною лайкою на адресу інших працівників сільської ради, порушуючи нормальну діяльність установи, перешкоджаючи працівникам виконувати свої функціональні обов`язки.
У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 22.12.2006р. «Про судову практику у справах про хуліганство» роз`яснено, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч.1ст. 296 КК України хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.
Відповідно до пункту 5 вказаної Постанови за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням або пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке яке особа тривалий час уперто не припиняла.
Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визначені дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та інше.
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.
Обвинувачений ОСОБА_3 не визнав своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та пояснив, що 03.11.2016 року, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, він зайшов до свого сина за місцем його проживання, покликав останнього, однак ніхто не вийшов, після чого він пішов у справах. Через деякий час, він знову зайшов до сина, покликав його. На подвір`я вийшла співмешканка його сина та грубо відповіла, що останнього немає, в результаті чого між ними виникла сварка. Після цього співмешканка взяла телефон і почала дзвонити. Тілесних ушкоджень він їй не спричиняв, можливо взяв її за руки, так як захищався, а потерпіла на нього наговорює через наявність неприязних стосунків з її братом, який його побив навесні 2013 року.
Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина в інкримінованому злочині, підтверджується іншими доказами по справі, які були досліджені судом, а саме: показами потерпілої, свідків та висновком судово-медичної експертизи.

Так, потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 03.11.2016 року вона, знаходячись вдома разом зі своєю дитиною, почула, що хтось стукає. Вийшовши з будинку, побачила ОСОБА_3 , який шукав її співмешканця. Вона сказала, що останній знаходиться на роботі. Не повіривши в це, обвинувачений почав ображати її, виражатися нецензурними словами та схопив її за груди. Вона намагалася вирватися, а обвинувачений схопив її за руки та почав тягнути до будинку. В цей час мимо проходили жінка з чоловіком, як в подальшому їй стало відомо це були ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які сказали ОСОБА_3 відпустити її, після чого він злякався та втік.

ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які були допитані в якості свідків, повністю підтвердили пояснення ОСОБА_6 та пояснили, що 03.11.2016 року, проходили повз будинок потерпілої і бачили, як ОСОБА_3 тримав за руки останню, висловлювався на її адресу нецензурно та ОСОБА_15 зробила йому зауваження. Підстав вважати неправдивими показання вище вказаних свідків у суду немає.

Об`єктивним доказом вини обвинуваченого з приводу спричинення умисного легкого тілесного ушкодження є висновок судово-медичної експертизи №745 від 04.11.2016р., згідно якого у ОСОБА_6 виявлено крововиливи на передпліччях та крововиливи на грудній клітині зліва. Вказані тілесні ушкодження могли з`явитися в строк вказаний оглянутою в результаті дії тупих твердих предметів, не менше 3-5 ударів, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не могли утворитися в результаті падіння з висоти власного зросту.

Висновок вищевказаної судово-медичної експертизи повністю узгоджується з показами потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Відповідно до ст. 125 КК України, підставою кримінальної відповідальності за легке тілесне ушкодження є умисні дії. Умисел - це психічне ставлення особи до вчиненого нею діяння і його наслідків, яке складається з усвідомлення особою суспільної небезпеки свого діяння, передбачення його суспільно небезпечних наслідків, бажання настання таких наслідків або свідоме припущення їх настання.

Відсутність тілесних ушкоджень у обвинуваченого та наявність явних тілесних ушкоджень у потерпілої вказує на те, що дії ОСОБА_3 носили агресивний характер і були спрямовані на умисне нанесення тілесних ушкоджень. Отже, суд приходить до висновку про те, що дані тілесні ушкодження обвинуваченим заподіяні за обставин, зазначених в обвинувальному акті, лише з прямим умислом.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 1 ст. 125 КК України, як нанесення умисних легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачений вчинив злочини невеликої тяжкості, відповідно до довідки-характеристики № 100 від 04.11.2016 року., наданої виконавчим комітетом Лисогірської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, як особа за місцем проживання характеризуються посередньо, оскільки не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, зловживає алкогольними напоями та схильний до вчинення хуліганських дій.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає те, що ОСОБА_3 вперше притягується до кримінальної відповідальності, повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному по факту вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд вважає вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи характеристику особи обвинуваченого, його майнове становище, обставини скоєних ним злочинів суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді арешту та громадських робіт, які необхідно перерахувати на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, виходячи із такого їх співвідношення, що одному дню арешту відповідають вісім годин громадських робіт (100 годин громадських робіт : 8 годин = 12,5 діб).
Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 296, ч.1 ст. 125 КК України, та призначити покарання:

- за ч.1 ст. 296 КК України у вигляді арешту строком на 2 (два) місяця;

- за ч.1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт строком на 100 (сто) годин, перерахувавши їх на підставі п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України, що відповідає 13 дням арешту.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити обвинуваченому покарання у вигляді арешту строком на 2 (два) місяця.

Строк відбуття покарання засудженому рахувати з моменту звернення вироку до виконання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Миколаївської області протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

СУДДЯ: