Справа №487/3884/16-к 18.08.2017
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/784/506/17 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Категорія: п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 серпня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000249, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2017 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Євгенівка Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, непрацюючого, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України;
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Миколаєва, українця, громадянина України, який має середню освіту, непрацюючого, який перебуває у цивільному шлюбі та має на утриманні малолітню дитину, такого, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_11 ,
обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,
захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_13 .
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначення покарання, призначивши йому остаточне покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України у виді 15 років позбавлення волі.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок суду відносно ОСОБА_8 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі. В ході апеляційного розгляду просив вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй скарзі просить вирок суду скасувати, а провадження направити на новий судовий розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_14 просить вирок суду скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2017 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено покарання: за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі
ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено покарання: за п.п.1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді 13 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 7 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_10 призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі.
ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання: за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі; за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 7 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 185 КК України - у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , в солідарному порядку на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 53180 грн.; з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , в солідарному порядку на користь ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн.; з ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в солідарному порядку на користь науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру при УМВС України в Миколаївській області 44634,83 грн.
Узагальнені доводи апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що між обвинуваченими не було жодної змови на вчинення кримінальних правопорушень.

Вказує, що саме обвинувачений ОСОБА_8 в ході бійки із потерпілими завдавав останнім удари по голові палицею, після чого голови останніх були в крові. Саме ОСОБА_8 наказав йому вбити потерпілих та надав в руки гострий предмет, однак, він лише зробив вид, що здійснив порізи на їх шиї, вони вже не подавали ознак життя. Весь цей час ОСОБА_8 стояв над ним із палицею, яка була в крові, він побоювався за своє життя.

Зазначає, що саме ОСОБА_8 після завантаження тіл до автомобілю наказав йому сідати за кермо автомобіля потерпілого, показавши, яким чином керувати даним автомобілем. Після того, як автомобіль заглох в каналі, ОСОБА_8 наказав їм з дядьком ОСОБА_10 спалити автівку, надавши каністру та шланг, за допомогою яких слід було сточити бензин з бензобаку автомобіля потерпілого.

Вказує, що весь цей час ОСОБА_8 спостерігав за ними, тримаючи в руках палицю, підганяв їх. Після того, як вони з дядьком підпалили автомобіль, то одразу поїхали з місця підпалу.

Стверджує, що судом не було встановлено мотиву та причин вчинення кримінальних правопорушень, не взято до уваги неможливість правової кваліфікації дій обвинуваченого за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України лише з підстав факту настання смерті з формулюванням умисного вбивства з обтяжуючими обставинами без з`ясування причин вчинених дій, які істотно впливають на кваліфікацію злочину, оскільки вчинялися спонтанно в межах самозахисту себе та інших людей від агресивних дій та поведінки потерпілих, на час їх вчинення сприймалися реальними, тобто такими що здатні спричинити шкоду життю і здоров`ю людини.

Апелянт просить взяти до уваги, що коли він вийшов з автомобіля, то не втручався з власної волі в бійку, на нього напали та почали бити, а тому змушений був захищатись, що підтвердили і інші обвинувачені в своїх показаннях.

Зазначає, що саме потерпілі напали на них, погрожували, били, на нього напав ОСОБА_17 та почав бити по обличчю, а на ОСОБА_10 та ОСОБА_8 напав потерпілий ОСОБА_18 з палицею, та почав їх бити, а потім, схопивши за горло, притискав до автівки, що призвело до сутички.

Вважає, що їх дії в даній ситуації слід розцінювати як крайню необхідність у відповідності до положень ст. 39 КК України.

Крім того, ОСОБА_6 вказав, що призначене йому судом покарання є явно не справедливим за своїм видом, і не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 стверджує, що при досудовому розслідуванні та в ході судового розгляду було допущено істотні порушення закону, що вплинуло на законність та обґрунтованість вироку.

Ззазначає, що ще під час підготовчого судового засідання стороні захисту було цілком безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, у зв`язку з порушенням при його складанні та направлені до суду ст. 384 КПК України, а також до обвинувального акту, що надійшов до суду у 2014 році, не були додані розписки підозрюваних про роз`яснення права на суд присяжних, а в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутня така процесуальна дія, як роз`яснення підозрюваним права на суд присяжних, та складання обвинувального акта, як того вимагав суд.

Вважає, що судом при постановленні вироку було допущено неправильне застосування кримінального закону, що виразилось у помилковому визначені суб`єктів кримінальної відповідальності за певний злочин.

Стверджує, що в ході судового розгляду було допитано лише одного свідка ОСОБА_19 , якому він, нібито, продав золотий ланцюжок потерпілого ОСОБА_18 вагою більше 30 г. та без золотого хреста. Однак, апелянт зазначає, що даний ланцюжок не був здобутий злочинним шляхом, визнаний доказом чи оглянутий. Водночас, показання даного свідка, на думку апелянта, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_15 , яка зазначила, що в її чоловіка був золотий ланцюжок вагою 60 г. з дуже масивним золотим хрестом.

З врахуванням викладеного, вважає, що показань одного свідка не достатньо для доведення його провини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Вважає, що неповнота судового слідства у кримінальному провадженні підтверджується тим, що не була допитана потерпіла ОСОБА_20 , свідки ОСОБА_21 , який останнім бачив потерпілого ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 .

Вказує на недопустимість ряду письмових доказів. Так, протокол пред`явлення особи для впізнання від 10 липня 2014 року був складений на той момент, коли його було фактично затримано працівниками поліції за підозрою у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, однак, дана слідча дія була проведена без участі захисника, яка є обов`язковою.

Зазначає, що в протоколі проведення слідчого експерименту, складеному в період з 19:14 год до 21:36 год, відсутня описова частина протоколу, яка повинна містити відомості про послідовність дій та отримані в результаті процесуальної дії відомості, важливі для цього кримінального провадження, в тому числі виявлені та/або надані речі та документи, що є, на думку апелянта, порушенням ст. 104 КПК України. Що стосується додатку до протоколу слідчого експерименту (DVD-R диск з відеофіксацією) від 10 липня 2014 року, ОСОБА_6 зазначає, що даний доказ є недопустимим, оскільки він заперечував надані ним в ході слідчого експерименту показання. З посиланням на положення ст. 23 КПК України, згідно з якими показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а досліджені судом показання ОСОБА_6 від 10 липня 2014 року, в яких останній викривав себе, він в суді не підтримав, тому, на його думку, вказані показання суд не має право приймати до уваги та спиратися на них в своєму рішенні. Також, вважає недопустимим доказом протокол огляду місця події від 10 липня 2014 року в період з 20:55 год. до 21:15 год. за участі ОСОБА_8 , в ході якого виявили сліди горіння у вигляді металевих фрагментів, які деформовані від вогню, а також ґудзиків, заклепок, оскільки дані речі не були вилучені, оглянуті та визнані речовими доказами, не може бути доведено їх зв`язок зі смертю потерпілих.

Стверджує про незакноостіь скалду суду. Вказує, що, в порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основополождних свобод, ст. 129 Коснтитуції України, ч. 1 ст. 7, п. 4 ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст. 67 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», праграфу 2 глави 30 розділу 4, ч. 1 ст. 21 КПК України, до складу суду входив колишній співробітник правоохоронних органів, звільнений із системи МВС в 2014 році, Тюрін. Окрім того, зазначив, що в основному складі суду присяжних була ОСОБА_15 - дружина вбитого ОСОБА_25 .

Вважає, що судом не взято до уваги порушення положень ч. 4 ст. 223 КПК України допущені слідчим. При цьому, вказує, що дане порушення підтверджує експертиза від 10 липня 2014 року № 997, № 998, № 999.

Зазначає, що під час досудового слідства слідчий не взяв до уваги експертизу по огляду тіл № 79, 80, в яких вказано, що тіла знайдені 18:45 8 травня 2014 року, та тіла пролежали 1-2 доби.

Стверджує, що дані експертизи не співпадають з показаннями під час досудового слідства, що ставить під сумнів винуватість обвинувачених.

На думку апелянта, при пред`явленні особи для впізнання свідком ОСОБА_19 від 10 липня 2014 року було порушені вимоги ч. 2 ст. 228 КПК України.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 містить ряд вимог, аналогічних тим, що викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 в частині наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору, відсутність доказів про наявність між обвинуваченими домовленості про спільне виконання кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, недостатності показань свідка ОСОБА_19 задля доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, неповноту проведеного судового слідства в частині не проведення допиту потерпілої ОСОБА_20 та деяких свідків, недопустимість низки письмових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що з вироком суду він категорично не погоджується, вважає його необґрунтованим та незаконним, та таким, що підлягає скасуванню на підставах, передбачених п.п.1-4 ст. 409, ст. 410-413, 415 КПК України.

В доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 вказує про незаконність вироку суду.

Вважає, що вирок ухвалено незаконним складом суду, так як, на його переконання, ОСОБА_26 , який до 2014 року був співробітником МВС України в Миколаївській області, виходячи з положень ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 129 Конститиуції України, ч. 1 ст. 21, параграфу 2 глави 30 розділу 4 КПК України, ч. 1 ст. 7 п. 4 ч. 2 ст. 65, ч. 1 ст. 67 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», не міг бути присяжним.

Стверджує, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судовий розгляд проведено неповно, з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, невірним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Також, вважає, що призначене йому покрання не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Посилаючись на участь під час слідчого експеремнту адвоката ОСОБА_25 , який є родичем потерпілого, вважає недопустимим доказом дані, отримані під час даної слідчої дії.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, спираючись на показання свого підзахисного ОСОБА_8 , вказує, що 7 травня 2014 року обвинувачені прибули до ставка штучного призначення без мети незаконного вилову риби, а мали намір в подальшому поїхати на річку. Стверджує, що, перебуваючи в автомобілі, до них під`їхав ОСОБА_18 , в якого ОСОБА_8 попросив бензину та продемонстрував сухі сітки в багажнику автомобіля. З потерпілим вони не сварилися та жодних протиправних дій не вчиняли. Саме потерпілий поводився агресивно, декілька разів довгим предметом, схожим на палку (що в подальшому виявився ліхтариком), наніс ОСОБА_8 декілька ударів в пах, від чого останній впав, проте, жодного опору не чинив. Після чого, ОСОБА_18 навів ліхтарик на їх автомобіль, побачив ОСОБА_27 і крикнув охоронцю ОСОБА_17 , який був в автомобілі, щоб той взяв пістолет та підійшов до нього. Тобто, ОСОБА_27 вийшли з автомобіля для того, щоб допомогти ОСОБА_28 припинити протиправні дії ОСОБА_18 , після чого останній продовжив бійку, хапав обвинувачених за горло та притискав до автомобіля, тобто, вони усвідомили, що дії останнього загрожують їх життю. Крім того, вказує, що ОСОБА_8 категорично заперечує, що наносив будь-які тілесні ушкодження ОСОБА_18 , що підтверджується показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , який не бачив, щоб ОСОБА_8 наносив удари палкою по голові ОСОБА_17 , а наведеної дерев`яної палки на місці пригоди так і не було знайдено. В своїх показаннях ОСОБА_8 заперечує, що в салоні його автомобіля були гострі предмети, що він наказував ОСОБА_6 позбавити життя потерпілих, що підтвердив і ОСОБА_10 , який не бачив жодних гострих предметів в салоні автомобіля та не чув, щоб ОСОБА_8 наказував вбивати потерпілих. Апелянт стверджує, що у відповідності з даними, відображеними в протоколі огляду місця події від 8 травня 2014 року, сутичка між потерпілими та ОСОБА_6 відбулася на відстані 35 метрів від місця розташування його автомобіля, на що вказують відповідні плями темно-бурого кольору, в той час, як ОСОБА_8 знаходився біля свого автомобіля та не надавав жодних вказівок про необхідність вбити потерпілих. Звертає увагу також на те, що гострий предмет, або знаряддя вбивства, так і не було знайдено ні на місці пригоди, ні в помешканні обвинувачених.

Крім того, звертає увагу на те, що наявні в матеріалах провадження висновки судово-медичних експертиз не містять даних про причини смерті потерпілих, знаряддя вбивства, локалізації тілесних ушкоджень.
Спираючись на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , апелянт стверджує, що останній не мав умислу на незаконне заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_18 , а попрямував на своєму автомобілі за іншими обвинуваченими, оскільки останні його примусили до цього, існувала загроза його життю. Проте, в подальшому, він зупинив автомобіль на відстані від автомобіля потерпілого, у підпалі автомобіля участі не приймав, до обвинувачених ОСОБА_27 не підходив та нічого їм не наказував.

Також, захисник ОСОБА_9 вказує на недопустимість як доказу протоколів проведення слідчих експериментів, оскільки останні не містять детальних результатів проведених слідчих дій.

Просить взяти до уваги єдину позицію обвинувачених щодо мотиву та умислу їх дій, оскільки останні знаходились в стані необхідної оборони від протиправних дій ОСОБА_18 , який почав спричиняти тілесні ушкодження ОСОБА_8 та кликати ОСОБА_17 з вогнепальною зброєю, тобто, обвинувачені усвідомлювали небезпеку для свого життя. Стверджує, що в ході судового розгляду так і не виявилося можливим усунути протиріччя в показаннях обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який обвинувачує ОСОБА_8 у причетності до вбивства потерпілих. Будь-яких інших фактів, неспростовних доказів щодо співучасті ОСОБА_8 з іншими учасниками кримінального провадження, на думку апелянта, не встановлено.

Також, на думку апелянта, судом безпідставно було відмовлено в клопотанні сторони захисту про проведення судової психолого-фізіологічної експертизи ОСОБА_8 .

Встановлені судом першої інстанції обставини.
За вироком суду ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 визнано винними у тому, що 7 травня 2014 року близько 22-00 годин, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на автомобілі ВАЗ-2102, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , з метою незаконного вилову риби прибули до ставка штучного призначення, розташованого біля с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області. Вибравши місце для здійснення незаконного вилову риби, вказані особи на березі ставка почали чекати більш придатних погодних умов та пізнього часу для встановлення рибацьких сіток.
Біля 02-00 годин 8 травня 2014 року до місця перебування на вказаному ставку ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , на автомобілі ВАЗ-2121 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під`їхали ОСОБА_18 - зять директора ТОВ «Успішний прибой» ОСОБА_29 , в тимчасовому користуванні підприємства якої, згідно з договором №40 від 1 березня 2014 року знаходиться вказаний ставок, та ОСОБА_17 , який на прохання ОСОБА_29 наглядав за ставком.
ОСОБА_18 , підійшовши до автомобіля, в якому знаходився ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , почав пред`являти останнім претензії з приводу незаконного вилову риби зі ставку, вказуючи на те, що ставок належить його підприємству.
У зв`язку з незаконним виловом риби та виявленням на місці скоєння правопорушення, між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які вийшли з автомобіля та ОСОБА_18 виникла сварка.
В ході сварки ОСОБА_18 , знаходячись біля автомобіля ОСОБА_8 , дерев`яною палицею, яку тримав у руці, наніс один удар в область голови ОСОБА_8 . Не бажаючи бути затриманим на місці скоєння правопорушення, з метою ухилення від відповідальності за свої протиправні дії, із застосуванням фізичної сили ОСОБА_8 відібрав у ОСОБА_18 палицю та почав нею наносити удари по різним частинам тулубу і голови ОСОБА_18 , нанісши біля двох ударів.
Усвідомлюючи протиправні дії ОСОБА_8 , маючи умисел на приєднання до нього при спричиненні ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, з метою подолання опору останнього та приведення його в безпорадний стан, до ОСОБА_8 приєднався ОСОБА_10 , який почав руками та ногами наносити удари в область голови і тулубу ОСОБА_18 , нанісши біля двох ударів. Поваливши ОСОБА_18 на землю, ОСОБА_10 почав тримати його, не даючи йому підвестися.
Після чого, зі сторони переднього пасажирського місця автомобіля вийшов ОСОБА_6 , який, усвідомлюючи протиправні дії ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , маючи умисел на приєднання до них при спричиненні ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, з метою подолання опору потерпілого та приведення його в безпорадний стан, направився до них.
В цей час у нього на шляху став ОСОБА_17 , який, не даючи йому приєднатися до побиття ОСОБА_18 , наніс йому один удар рукою в область голови, на що ОСОБА_6 почав наносити ОСОБА_17 удари руками і ногами в область голови і тулубу, нанісши біля двох ударів. Поваливши ОСОБА_17 на землю, ОСОБА_6 , подолавши опір потерпілого, почав тримати його, не даючи йому підвестися.
Через декілька хвилин до ОСОБА_6 , який тримав на землі лежачого ОСОБА_17 , підійшов ОСОБА_8 , який дерев`яною палицею наніс один удар в область голови ОСОБА_17 , привівши його у безпорадний стан, чим подолав опір потерпілого.
Маючи умисел на позбавлення життя ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , ОСОБА_8 , наказавши ОСОБА_6 , що потрібно їх вбивати, пішов до власного автомобіля, де в салоні взяв невстановлений під час досудового розслідування гострий предмет, вважаючи його зручним знаряддям вбивства, яке має достатні вражаючі властивості для завдання смерті особі. На вказане ОСОБА_6 погодився, та, маючи єдиний умисел, направлений на позбавлення життя потерпілих, продовжив тримати ОСОБА_17 .
Повернувшись до ОСОБА_6 , який в цей час утримував ОСОБА_17 , ОСОБА_8 передав йому невстановлений під час досудового розслідування гострий предмет, після чого почав допомагати тримати ОСОБА_17 , а ОСОБА_6 в цей час умисно наніс різане поранення шиї ОСОБА_17 , чим заподіяв йому смерть.
Позбавивши життя ОСОБА_17 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підійшли до ОСОБА_10 , який, усвідомлюючи, що вони позбавили життя ОСОБА_17 , та, маючи єдиний з ними умисел, направлений на позбавлення життя потерпілих, тримав лежачого на землі ОСОБА_18 , та з метою подолання його опору, ОСОБА_8 наніс один удар палицею по голові ОСОБА_18 , чим привів його в безпорадний стан. Подолавши опір ОСОБА_18 , ОСОБА_6 почав тримати його, а ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 пішли вантажити труп ОСОБА_17 до багажного відділення автомобіля, на якому приїхали ОСОБА_18 та ОСОБА_17
ОСОБА_6 , об`єднаний з ОСОБА_10 і ОСОБА_8 єдиним умислом, направленим на позбавлення життя потерпілих, умисно наніс різане поранення шиї ОСОБА_18 , чим заподіяв йому смерть.
В подальшому, з метою приховання слідів вчиненого ними кримінального правопорушення, ОСОБА_10 , спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , переконавшись, що ОСОБА_18 і ОСОБА_17 мертві, помістили їхні трупи до багажного відділення автомобіля ВАЗ-2121 р/н НОМЕР_2 , на якому приїхали потерпілі.
Після чого, ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , діючи з єдиним умислом, направленим на незаконне заволодіння автомобілем, для приховування вчиненого ними злочину, на автомобілі ВАЗ 2121, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , у супроводі автомобіля ВАЗ 2102, р/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 , перевезли трупи приблизно за три кілометри від місця вчинення злочину ставка штучного призначення, розташованого біля с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, чим незаконного заволоділи вказаним автомобілем, який на праві власності належав ОСОБА_18 .
Зупинившись за лісосмугою, яка розташована в 5 кілометрах на північний схід від с.Поляна Снігурівського району Миколаївської області, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що ОСОБА_18 і ОСОБА_17 мертві внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, з метою приховання слідів вчиненого ними кримінального правопорушення, вирішив підпалити автомобіль, для чого передав ОСОБА_10 пластмасову пляшку та шланг, наказавши йому сточити бензин з викраденого автомобіля. В подальшому, ОСОБА_6 забрав у ОСОБА_10 пластикову пляшку і шланг та почав обливати бензином салон автомобіля і трупи. Обливши салон автомобіля та трупи в ньому бензином, ОСОБА_6 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 і ОСОБА_8 , вчинили підпал автомобіля, завдавши збитки у сумі 23780 грн.
Крім того, встановлено, що ОСОБА_6 , знаходячись за лісосмугою, після умисного вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_17 , перебуваючи в салоні автомобіля ВАЗ 2121 р/н НОМЕР_2 , з корисливих мотивів, маючи намір на таємне викрадення майна потерпілих, обшукав салон зазначеного автомобіля та заволодів грошовими коштами в сумі 2000 грн., золотим ланцюжком вартістю 24000 грн., авто-магнітолою «Digital» вартістю 400 грн. та приладом нічного бачення 57Е вартістю 3000 грн., які належали ОСОБА_18 . Викраденим майном ОСОБА_6 в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинив ОСОБА_18 матеріальну шкоду на загальну суму 29400 грн.
Після чого ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача про зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційних скаргах, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 на підтримку апеляційних скарг, думку захисника ОСОБА_12 , та думку прокурора ОСОБА_11 , які просили вирок суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд визнає скарги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду про доведеність вини обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Так, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні частково визнав свою вину, вказав, що був присутній в ході вбивства потерпілих, проте, участі в цьому процесі не приймав, змови між ним та іншими обвинуваченими не було, винуватий в тому, що не повідомив правоохоронні органи про вчинені кримінальні правопорушення. Показання обвинуваченого ОСОБА_10 є повними, послідовними, в своїх апеляційних скаргах апелянти неодноразово посилаються на ОСОБА_10 , як на особу, яка може підтвердити ряд обставин, що мали місце в ніч 7 травня 2014 року.
Так, ОСОБА_10 вказав, що вони з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 поїхали на ставок ловити рибу, куди раніше їздили неодноразово. Але ввечері не доїхали до ставка, куди збиралися, та зупинилися біля ставка, розташованого біля с. Поляна, Снігурівського району, полягали спати в машині.
Коли він прокинувся вночі, то почув крики, хтось відкривав багажник їх автомобіля, він чув сварку, хтось кричав та почав бити ОСОБА_8 , і він вийшов з автомобіля, щоб припинити бійку. Коли він вийшов з машини, то побачив, що до них під`їхав інший автомобіль. ОСОБА_18 і ОСОБА_8 підходили до передньої двері автомобіля, та в цей час ОСОБА_18 замахнувся на нього, він схопив його за руку, після чого ОСОБА_18 комусь крикнув нести рушницю.
ОСОБА_18 притиснув його до автомобіля та намагався вдарити, він відступав, після чого до них підбіг ОСОБА_8 , та ззаду вдарив палицею ОСОБА_18 по голові. Де ОСОБА_8 взяв палицю, йому невідомо, в машині він її не бачив. Коли ОСОБА_18 , опинився на землі, він не бачив. Після чого, він його відпустив та побіг за автомобіль, де побачив, що в канаві ОСОБА_6 притиснув коліном до землі та тримає іншого чоловіка - ОСОБА_17 , який лежав обличчям вниз. Допомоги ОСОБА_30 не просив, коли ОСОБА_30 вийшов з машини він не бачив, можливо разом з ним, або після нього. В цей час вони почули, як ОСОБА_8 покликав на допомогу, у зв`язку з чим, він залишився тримати ОСОБА_17 , а ОСОБА_31 побіг до ОСОБА_8 . Що там відбувалося він не знав, оскільки огляд йому закривав автомобіль.
Через деякий час до нього підійшли ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з проханням допомогти їм, у ОСОБА_8 в руках була палиця, у ОСОБА_6 нічого не було, вони йому нічого не пояснювали. Леза, чи будь-яких інших колючо-ріжучих предметів в руках ОСОБА_8 чи ОСОБА_6 , він не бачив. Після цього він побіг до ОСОБА_18 , а ОСОБА_6 продовжував утримувати ОСОБА_17 . Підійшовши до ОСОБА_18 , він побачив, що той не ворушиться, на голові останнього були плями крові, ознак життя ОСОБА_18 не подавав. В цей час ОСОБА_8 та ОСОБА_6 тримали ОСОБА_17 , що там відбувалося він також не бачив, оскільки автомобіль знову закривав огляд. Стверджує, що змови в нього з іншими обвинуваченими на вбивство потерпілих не було.
До нього підійшов ОСОБА_8 та сказав, що ОСОБА_18 необхідно перенести, вони разом перенесли його до автомобіля та поклали до багажника. Він не відразу здогадався, що ОСОБА_18 помер, його шию він не бачив, голова у нього була в крові. Після чого, ОСОБА_8 розвернув машину та разом з ОСОБА_32 вони перенесли до багажника і тіло ОСОБА_17 , у якого голова також була в крові. ОСОБА_8 наказав ОСОБА_6 сідати за кермо ВАЗ 2121 Нива та їхати прямо.
В подальшому ОСОБА_8 їхав на своїй машині, а він разом з ОСОБА_6 - на машині ОСОБА_25 , за кермом був ОСОБА_30 , однак раніше ні він, ні ОСОБА_30 ніколи не керували автомобілем.
Потім автомобіль, на якому їхали вони з ОСОБА_33 , потрапив до канави і вони зупинилися. До них підійшов ОСОБА_8 та сказав, що необхідно наточити бензину. ОСОБА_30 сточив бензин, та підпалив автомобіль, на якому приїхали ОСОБА_18 та ОСОБА_17 разом з їхніми тілами.
Він не бачив, щоб ОСОБА_8 або ОСОБА_6 щось брали з машини ОСОБА_18 , та ОСОБА_30 йому не розповідав, якими речами він заволодів.
Після цього вони усі разом поїхали додому на автомобілі ОСОБА_8 , але по дорозі ОСОБА_30 помітив, що загубив свою шапку, вони повернулись та зупинилися, не доїхавши до ставка приблизно 1 км. ОСОБА_8 їм сказав, щоб вони самі шукали шапку, вони знайшли шапку, а також два телефони, які по дорозі викинули в ставок, після чого поїхали додому. По дорозі додому на полі вони спалили палицю, якою ОСОБА_8 бив ОСОБА_18 та деякі речі, він спалив свою куртку. Він не звертався до правоохоронних органів оскільки боявся відповідальності.
Отже, в своїх показаннях обвинувачений ОСОБА_10 зазначив, за яких обставин розпочався конфлікт між обвинуваченими та потерпілими, підтвердив той факт, що вони утримували по черзі кожного з потерпілих, що він особисто бачив, як ОСОБА_8 саме дерев`яною палицею наносив удари по голові потерпілого ОСОБА_18 , як обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_6 направлялися до потерпілих, після чого останні не подавали ознак життя, і на головах яких з`являлися плями крові. Обвинувачений ОСОБА_10 роз`яснив, як спільними діями обвинувачених тіла потерпілих було поміщено до багажнику автомобіля та за вказівкою ОСОБА_8 . ОСОБА_6 наточив бензину та підпалив автомобіль із тілами потерпілих. Крім того, обвинувачений докладно роз`яснив, за яких обставин ними були спалені дерев`яна палиця, якою наносилися удари потерпілим та речі, в які вони були одягнені на момент вчинення кримінального правопорушення.
За такого, показання обвинуваченого ОСОБА_10 , які не оспорював жоден з обвинувачених, обґрунтовано покладені в основу висновку суду про доведеність винуватості обвинувачених в інкримінованим їм кримінальних правопорушеннях.
Обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні показання в частині обставин, за яких вони опинилися в автомобілі під керування ОСОБА_8 біля ставку, куди під`їхали потерпілі, і зав`язалася бійка.
Крім того, ОСОБА_6 зазначив, що через деяких час він вже був біля ОСОБА_18 , з яким бився, а ОСОБА_34 вже знаходився біля ОСОБА_17 . Під час його бійки з ОСОБА_18 останній впав на землю, а він опинився зверху на ньому та, обхопивши рукою за шию, почав обмежувати рух ОСОБА_18 . При цьому ОСОБА_8 наніс декілька ударів ОСОБА_35 палицею по голові. Потім ОСОБА_8 сказав йому, що потрібно вбити ОСОБА_18 і ОСОБА_17 . Він не може вказати чому, але погодився на вбивство. ОСОБА_18 лежав на землі без ознак життя, в цей час ОСОБА_8 дав йому бритву або ніж. Він взяв цей загострений предмет, оскільки боявся, що ОСОБА_8 вб`є його, та зімітував поріз на горлі ОСОБА_25 . Після цього, він підійшов до ОСОБА_17 , а ОСОБА_34 підійшов до ОСОБА_18 , весь час ОСОБА_8 був поряд з ним та говорив, щоб він різав. Потім вони поклали трупи в багажник автомобіля ОСОБА_18 . ОСОБА_8 сказав йому сісти за кермо, він попередив, що ніколи не керував, але все одного погодився з ОСОБА_8 .
Обвинувачений ОСОБА_6 надав показання, аналогічні тим, що надав ОСОБА_10 щодо того, що ОСОБА_8 наказав йому сточити бензин з автомобіля потерпілого та спалити його разом із тілами. Заперечував, що заволодів майном потерпілого ОСОБА_18 .
Показання обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_6 не суперечать один одному, відображають події з конкретизацією дій кожного з учасників та саме тих фактів, очевидцями чи учасниками яких вони були.
Водночас, обвинувачений ОСОБА_8 своєї вини в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнав, зазначивши, що потерпілим жодних тілесних ушкоджень не завдавав, між ним та іншими обвинуваченими не було змови на вчинення кримінальних правопорушень, відмовився від показань, наданих ним в ході досудового розслідування, з його слів, під впливом слідчого.
ОСОБА_8 зазначає, що 7 травня 2014 року відвіз ОСОБА_27 на рибалку. Приїхавши на ставок він залишив машину на дорозі, ОСОБА_27 запропонували йому сховати машину, але він відмовився. Антуф`єви вийшли з машини, а він залишився в машині та заснув. Антуф`єви в машині не спали. Коли під`їхала машина ОСОБА_18 , ОСОБА_34 його розбудив та повідомив, що під`їхала якась машина, після чого ОСОБА_27 сіли в машину. Він вийшов з автомобіля та підійшов до ОСОБА_18 , щоб попросити бензину, але ОСОБА_18 повів його до багажника автомобіля. Він показав, що рибацька сітка суха та повідомив, що рибу вони не ловили. ОСОБА_18 раптово вдарив його ліхтариком по голові, потім в пахову область, посвітив в салон автомобіля, побачив там ОСОБА_27 та комусь крикнув, щоб несли рушницю. ОСОБА_34 почав бити ОСОБА_18 , а останній пропонував йому гроші, щоб він його відпустив. Після удару по голові, як потім пояснив ОСОБА_36 , що його вдарив ОСОБА_18 , він втратив свідомість. Коли він прокинувся, то машина була вже заведена, та ОСОБА_36 сказав, що ОСОБА_18 і ОСОБА_17 вже в машині. ОСОБА_36 погрожував йому фізичною розправою, якщо він втече, та сказав їхати за ними. У ОСОБА_37 був предмет схожий на ніж.
Антуф`єви сіли в автомобіль ОСОБА_18 та поїхали, а він на своєму автомобілі поїхав за ними, за лісопосадкою вони зупинились, до автомобіля ОСОБА_18 він не підходив. ОСОБА_36 взяв у нього шланг, щоб сточити бензин. Через деякий час він вийшов з машини, але його прогнав ОСОБА_36 , він ще двічі виходив та пропонував ОСОБА_27 їхати. В машині ОСОБА_18 . Антуф`єви шукали пістолет. Коли вони вже від`їжджали, то він побачив, що ОСОБА_27 підпалили автомобіль ОСОБА_18 , оскільки в ньому були відбитки пальців ОСОБА_27 , хто був за кермом він не бачив.
Також зазначив, що ОСОБА_27 повертались на ставок, щоб зібрати недопалки. Потім ОСОБА_27 попросили, щоб він залишив автомобіль біля іншого села, забрали ключі від машини, їх не було приблизно одну годину, коли вони повернулись, він побачив у них речі, палицю він не бачив. Коли їхали в машині, ОСОБА_27 при ньому домовлялись хто як буде визнавати вину, якщо їх спіймають, розмовляли, хто кого вбивав, як приховати злочин, чув розмови про ланцюжок, погрожували йому фізичною розправою. Він боявся за своє життя та життя своїх рідних. По дорозі ОСОБА_27 спалили усю свою одежу, він спалив своє взуття. Лише зі слів ОСОБА_38 йому відомо, що він вбив ОСОБА_17 , та він бачив як ОСОБА_34 вбивав ОСОБА_18 . Обвинувачений ОСОБА_8 не знає, яке саме майно забрали ОСОБА_27 , бачив, як вони ділилися грошима, та бачив посвідчення ОСОБА_18 .
Однак, дані показання обвинуваченого ОСОБА_8 спростовуються сукупністю інших наявних в матеріалах провадження доказів, показаннями обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , письмовими доказами, та вірно розцінені судом саме як спроба останнього уникнути відповідальності.
Крім того, в основу висновку суду про доведеність вини обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях, покладено дані слідчих експериментів, проведених із обвинуваченими 10 липня 2014 року, показання обвинувачених, надані ними в ході досудового розслідування. Проте, в своїх апеляційних скаргах апелянти вказують на недопустимість даних доказів з посиланням на положення ст. 23 КПК України. Дані доводи апелянтів заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Згідно з положеннями ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права на захист.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або на отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Так, показання, отримані від підозрюваного на досудовому розслідуванні, не є обов`язковими для суду, однак, підлягають перевірці в суді та дослідженню в порядку, передбаченому КПК для судового розгляду.
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції мав обґрунтовувати свої висновки на показаннях, наданих обвинуваченими в судових засіданнях. Водночас, судом, на виконання вимог ст. 95 КПК України було перевірено показання обвинувачених, надані ними в ході даних слідчий дій. Слід зазначити, що дані протоколи містять інформацію, згідно з якою обвинувачені на місцевості показали місце конфлікту, місце підпалу автомобіля, місця, де вони позбавилися мобільних телефонів потерпілих, автомагнітоли, ліхтарика, викинувши їх до річки, місце знищення їх речей після вчинення кримінальних правопорушень. Дана інформація знайшла своє підтвердження в сукупності письмових доказів - протоколах огляду місцевості, протоколах огляду речей, акті про пожежу та звіті про причини пожежі, висновках молекулярно-генетичних досліджень.
Крім того, з показань потерпілої ОСОБА_15 вбачається, що її чоловік ОСОБА_18 6 травня 2014 року виїжджав разом із ОСОБА_17 на ставок перевірити роботу охорони на автомобілі «Нива» червоного кольору. Потерпіла вказала, що у потерпілого при собі були золотий ланцюжок та дуже масивний хрест, а також мобільний телефон, ліхтарик довжиною приблизно, 40 см, відеореєстратор.
Дані показання потерпілої повністю узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_19 , який 9 травня 2014 року придбав у раніше незнайомого чоловіка, яким виявився ОСОБА_6 , золотий ланцюжок вагою більше 30 г, з продовгуватим сплетінням, звичайним карабіном за 7000 грн. В подальшому даний ланцюжок він продав як золотий лом невідомій особі.
Крім того, в матеріалах провадження міститься протокол пред`явлення особи для впізнання від 10 липня 2014 року з 15-50 до 16-20 год. ( а.с. 79-84 т. 3) з відповідною фототаблицею, в ході якого, свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_6 як особу, яка 8 чи 9 травня 2014 року продала йому золотий ланцюжок вагою близько 36 г. Даний протокол складений у відповідності до вимог закону у присутності двох понятих, правильність його складання засвідчена підписами всіх учасників слідчої дії, зауважень чи доповнень не було.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує, що даний протокол слідчої дії слід визнати недопустимим доказом, оскільки його складено з порушенням положень ст. 87 КПК України за відсутності захисника ОСОБА_6 .
Однак, дані доводи не заслуговують на увагу. Так, згідно з ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного. У відповідності до положень ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення. На а.с. 43-45 в т. 4 міститься протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно з яким, ОСОБА_6 було затримано о 18 год. 10 липня 2014 року у присутності понятих, захисника ОСОБА_13 .
Наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчиненні вбивства потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_17 вже після проведення впізнання, що не суперечить вимогам ст. 87 КПК України, на що вказує захисник ОСОБА_7 .
Отже, вищевказані докази в сукупності не викликають сумніву в тому, що обвинувачений ОСОБА_6 заволодів майном потерпілого ОСОБА_18 .
Крім того, в основу висновку суду про доведеність вини обвинувачених в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях цілком обґрунтовано покладено масив письмових доказів, що містяться в матеріалах провадження.
Згідно з протоколом огляду місця події від 8 травня 2014 року (а.с. 19-27 т. 3) місцевості розмірами 30х5 м, розташованої на околиці с. Поляна, безпосереднім об`єктом є ґрунтове покриття польової дороги, що знаходиться на краю ставка безпосередньо в с. Поляна. На відстані 4 м від заростей очерету на береговій лінії ставку на ґрунтовій дорозі є відбиток протектора шин автомобіля, з лівої сторони по напрямку руху в бік каналу мається аналогічний відбиток шин. На відстані 35 м. від сліду шин посередині ґрунтової дороги мається масивна пляма темно-бурого кольору 50х30 см. (пляма №1), на відстані 5 м. по напрямку руху в бік каналу на ґрунтовому покритті каналу мається аналогічна пляма з нашаруванням речовини бурого кольору (пляма №2). Вздовж краю ґрунтової дороги на деяких сходах пшениці маються плями речовини бурого кольору. З правої сторони від плям є сліди боротьби, які виражені в заметі пшениці розміром 1.5 х 6 м. Вздовж краю грунтової дороги на деяких сходах пшениці є плями речовини бурого кольору. З правої сторони від плями №1 на відстані 3 м. по середині сходів пшениці мається недопалок цигарки «Прилуки». З правої сторони від плями №1 в місці, де маються сліди боротьби посеред сходів пшениці, перебуває ліхтарик темного кольору. З лівої сторони від плями №1 на краю дороги мається ярлик від одягу.
З протоколу огляду місця події від 8 травня 2014 року (а.с. 1-16 т. 3) - ділянки місцевості, яка розташована в 5 км. на північний схід від с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, вбачається, що на відстані 200 м. від краю лісосмуги на правій колії ґрунтової дороги виявлено транспортний засіб автомобіль «Нива» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який направлений передньою частиною на схід, салон автомобіля повністю вигорів. В багажному відділенні автомобіля знаходяться два обгорілі трупи людей. На узбіччі дороги, що веде до просіки, виявлено недопалок сигарети «Прилуки».
Відповідно до акту про пожежу від 8 травня 2014 року автомобіля «Нива» ВАЗ-2121, в якому виявлено тіла ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , причина пожежі, ймовірно, - підпал.
Звітом про причину пожежі, яка сталася 8 травня 2014 року в Миколаївської області Снігурівському районі с. Поляна, автомобіля «Нива» ВАЗ - 2121, підтверджено, що в багажнику, де виявлено загиблих ОСОБА_17 і ОСОБА_18 , причина пожежі - підпал, оскільки постраждала більше задня частина автомобіля.
Згідно з висновком експерта №342 від 19 серпня 2014 року, осередок пожежі в автомобілі марки ВАЗ-2121 державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , ймовірно, знаходився в салоні автомобіля. Пожежа автомобіля марки ВАЗ-2121, д.н. НОМЕР_2 , ймовірно, могла виникнути в результаті внесення вогневого джерела запалювання в салон автомобіля зовні. У відповідності до висновкку експерта № 315 від 23 липня 2014 року, ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ-2121, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , на час його угону, а саме 8 травня 2014 року, при обов`язкових умовах зазначених в дослідницькій частині, складає 23780 грн.
З протоколу огляду місцевості від 9 травня 2014 року (а.с. 28-40 т. 3) навколо ставку, розташованого на околиці с. Поляна Червонодолинської сільської ради Снігурівського району Миколаївської області західна частина вбачається, що на відставні 1,1 км. від дамби по ходу руху в бік Явкінського зрошувального каналу на узбіччі берегової лінії є слід протектору шини, біля якого виявлена порожня пачка від сухариків «Клоун». Слід протектора шини веде до ґрунтової дороги, на місці де закінчується трав`яний покрив, є пластикова деталь чорного кольору. На відстані 1,6 км. по напрямку руху від дамби в с. Поляна до Явкінського зрошувального каналу є місце, де 8 травня 2014 року було виявлено плями бурого кольору, сліди боротьби та ліхтарик. На відстані 4.1 км. по напрямку руху від дамби в с. Поляна вздовж лінії ставку в бік поля, де 8 травня 2014 року було виявлено обгорілий автомобіль з обгорілими трупами двох осіб, та на відстані 1,2 км. по ходу руху в аналогічному напрямку на березі ставку виявлено групу слідів від протекторів взуття та з вказаного місця було зроблено гіпсовий зліпок протектору взуття. На відстані 40 м. від місця, де виявлено групу слідів протекторів взуття, по ходу руху в зворотньому напрямку в бік дамби виявлено розбиту пляшку горілки «Неміров» перцова, з лівої сторони від пляшки виявлено пластикову пляшку об`ємом 2,5 м. від пива «Чернігівське», з правої сторони від пляшки з-під пива виявлено пластикову виделку білого кольору зі зламаною ручкою. Біля виделки знаходиться етикетка з написом «Батони Поліські», дата виготовлення 5 травня 2014 року, також виявлено поліетиленову пачку насіння «хомка», пластикову кришку червоного кольору, де є напис «акція». Також у вказаному місці виявлено недопалок цигарки марки «Прилуки». Крім того, виявлено дерев`яну палицю, до якої прив`язано мотузку та фрагмент рибацької сітки «путанка».
Згідно з протоколом огляду від 15 травня 2014 року автомобіля ВАЗ 2121, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться в дворі Снігурівського РВ УМВС, автомобіль має пошкодження від дії високої температури.
Відповідно до протоколу огляду місця події від 10 липня 2014 року (а.с. 45-48 т. 3) за участю ОСОБА_8 , об`єктом якого є ділянка місцевості поле, розташоване в межах Павло-Марянівської сільської ради Снігурівського району, ділянка місцевості являє собою ґрунтове покриття розміром 1,5 х 1,5 м. на якій знаходяться сліди горіння у вигляді металевих фрагментів, які деформовані від вогню, а також ґудзиків, заклепок від взуття та одягу, застібок.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вказує на недопустимість даного протоколу, оскільки в ході проведення огляду не було вилучено виявлені фрагменти одягу. Однак, аналіз даного протоколу, складеного за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника, спеціаліста та двох понятих, зауважень від яких не надходило, свідчить про те, що в ході огляду було виявлено та вилучено наступні речі: 2 застібки від «молнії», 1 тримач для застібки, 9 металевих ґудзиків від одягу (деформованих), 2 металевих кріплення, 12 металевих предметів для взуття, що повністю спростовує доводи апелянта в цій частині.
Згідно з протоколом огляду місця події від 16 липня 2014 року (а.с. 85-99 т. 3), об`єктом огляду є ділянка території ставка, яка розташована неподалік на відстані 10 м. від проїзної частини в с. Поляна Снігурівського району. Дану ділянку води в ставку було оглянуто за участю спеціаліста водолазного відділення рятувальних робіт АРЗ АРШ ГУ ДС ЧС у Миколаївській області, де в воді було виявлено мобільний телефон, на чохлі мобільного телефону є зображення абстракції у вигляді ліній, під чохлом знаходиться мобільний телефон чорного кольору, на верхній частині екрана є слід від горіння, в ніжній частині є кругла кнопка в центрі якої білий квадрат, задня кришка телефону в верхній частині вздута та частково обгоріла, на задній кришці є напис iPhone та знак марки телефону у виді яблука.
Відповідно до протоколу огляду речей від 17 липня 2014 року (а.с. 89 т. 3), в присутності потерпілої ОСОБА_15 , об`єктом огляду є мобільний телефон iPhone 4, монолітної форми, чорного кольору, потерпіла впізнала даний телефон за шкіряним чохлом, який вона купувала разом з чоловіком, а також за сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС», яку її чоловік ОСОБА_18 використовував в мобільному телефоні iPhone 4.
Крім того, в матеріалах провадження міститься низка висновків молекулярно-генетичних експертиз.
Так, згідно з висновком експерта №347 від 27 червня 2014 року, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження у зішкрібах ґрунту (об`єкти дослідження №1,2), листі та стеблах фрагментів рослин (об`єкти дослідження №3,4,5), вилучених в ході огляду місця події в 3 км. від с. Поляна Снігурівського району Миколаївської області, на береговій лінії вздовж ставка, виявлено кров людини, клітини з ядрами та визначено їх генетичні ознаки. які наведені в таблиці результатів дослідження. Генетичні ознаки крові та клітин у зіскрібах ґрунту (об`єкти дослідження №1,2) належать першій невстановленій особі чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки крові та клітин на листі та стеблах фрагментів (об`єкти дослідження №3,4,5) належать другій невстановленій особі чоловічої генетичної статі.
Відповідно до висновку експерта №391 від 19 травня 2014 року, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження на недопалку цигарки «Прилуки» (об`єкт №1) виявлено клітини з ядрами без домішку крові та визначено їх генетичні ознаки, які наведені в таблиці результатів дослідження (додаток 1). Генетичні ознаки клітин недопалку цигарки «Прилуки» (об`єкт №1) належать невстановленій особі чоловічої генетичної статі.
Висновком експерта №389 від 21 травня 2014 року, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначені генетичні ознаки зразків крові сина потерпілого ОСОБА_18 - ОСОБА_21 (об`єкт №1) та матеріали потерпілого ОСОБА_17 - ОСОБА_20 (об`єкт №2). Висновком експерта №392 від 11 липня 2014 року, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначені генетичні двох фрагментів плечових (об`єкт №1) та двох фрагментів стегнових (обєкти№2) кісток (залишків людських тіл), виявлених в обгорілому автомобілі ВАЗ-2121, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 .
Генетичні ознаки визначені у двох фрагментів плечових кісток (об`єкт №1) мають спільні генетичні ознаки (алелі) з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_21 (об`єкт №1 у ВЕ експерта НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №389 від 21 травня 2014). ОСОБА_21 (об`єкт №1у ВЕ експерта НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №389 від 21 травня 2014) може бути біологічним сином особи чоловічої генетичної статі, два фрагменти плечових кісток якої надано на дослідження (об`єкт №1), ймовірність даної події складає 99,998%.
Генетичні ознаки визначені у двох фрагментах стегнових кісток (об`єкт №2) мають спільні генетичні ознаки (алелі) з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_20 (об`єкт №2 у ВЕ експерта НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №389 від 21 травня 2014). ОСОБА_20 (об`єкт №2 у ВЕ експерта НДЕКЦ при УМВС України в Миколаївській області №389 від 21 травня 2014) може бути біологічною матір`ю особи чоловічої генетичної статі, два фрагменти стегнових кісток якої надано на дослідження (об`єкт №2), ймовірність даної події складає 99,996%.
Згідно з висновком експерта №79 від 5 серпня 2014 року трупу ОСОБА_18 , надані на експертизу об`єкти по анатомо-морфологічним особливостям являють собою кістки людини і є частинами одного трупу. Труп піддавався тривалому впливу високої температури (полум`я), що призвело до різко вираженого обвуглювання. Конкретно висловитися про причини і давність настання смерті, а також про наявність чи відсутність тілесних ушкоджень на трупі не виявляється можливим у зв`язку з обугліванням трупа. Будь-яких тілесних ушкоджень, які могли б бути причиною смерті, на представлених рештках не виявлено. Відсутність виражених ознак гниття на останках внутрішніх органів з врахуванням того, що рештки виявлені на відкритому повітрі і в теплу пору року, дозволяє висловитися про те, що з моменту смерті і до моменту виявлення пройшов невеликий період часу, приблизно 1-2 доби.
Висновком експерта №80 від 5 серпня 2014 року трупу ОСОБА_17 , встановлено, що труп ОСОБА_17 піддавався тривалому впливу високої температури (полум`я), що призвело до різко вираженого обвуглювання. Конкретно висловитися про причини і давність настання смерті, а також про наявність чи відсутність тілесних ушкоджень на трупі не виявляється можливим у зв`язку з обугліванням трупу. Будь-яких тілесних ушкоджень, які могли б бути причиною смерті, на представлених рештках не виявлено. Відсутність виражених ознак гниття на останках внутрішніх органів з врахуванням того, що рештки виявлені на відкритому повітрі і в теплу пору року, дозволяє висловитися про те, що з моменту смерті і до моменту виявлення пройшов невеликий період часу, приблизно 1-2 доби.
Крім того, згідно з висновком експерта №615 від 18 липня 2014 року, в результаті проведеного молекулярно-генетичного дослідження визначені генетичні ознаки зразків крові підозрюваних ОСОБА_10 (об`єкт №1), ОСОБА_6 (об`єкт №2) та ОСОБА_8 (об`єкт №3). У відповідності до висновку експерта №650 від 25 липня 2014 року, в результаті проведеного порівняльного молекулярно-генетичного дослідження встановлено, що генетичні ознаки клітин на недопалку цигарки «Прилуки» (об`єкт №1 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №391 від 19 травня 2014 року) збігаються з генетичними ознаками зразку крові ОСОБА_10 (об`єкт №1 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №391 від 19 травня 2014 року) і не збігаються з генетичними ознаками зразку крові ОСОБА_6 (об`єкт №2 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №615 від 18 липня 2014 року) та генетичними ознаками зразку крові ОСОБА_8 (об`єкт №3 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №615 від 18 липня 2014 року). Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку крові ОСОБА_10 (об`єкт №1 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №391 від 19 травня 2014 року) та на недопалку сигарети «Прилуки» (об`єкт №1 у висновку експерта НДЕКЦ при УМВС в Миколаївській області №391 від 19 травня 2014 року) складає 1,4 х 10-23. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 71 секстильйону осіб. Походження клітин на недопалку сигарети «Прилуки» від ОСОБА_6 і ОСОБА_8 , виключається.
Аналіз наведеного вище масиву доказів, в тому числі, і особистих показань обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , які частково визнали свою вину, та вказівки яких про обставини вчинення кримінальних правопорушень, підтвердилися в ході огляду місць події, ділянок поля зі слідами протекторів шин автомобілів, взуття, слідів крові, ставку, де спеціалістами було виявлено мобільний телефон, який належав потерпілому ОСОБА_18 , що підтвердила дружина останнього, залишків згарища із деформованими залишками одягу та взуття. Доводи апелянтів з приводу того, що їх дії не були вчинені за попередньою змовою, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
Так, передбачене п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб, згідно з ч. 2 ст. 28 КК України має місце у випадках, коли його було спільно вчинено декількома особами, які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення. За цей злочин несуть відповідальність і ті особи, котрі хоча й не вчинювали дій, якими безпосередньо була заподіяна смерть потерпілому, але будучи об`єднаними з іншими співвиконавцями вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілого життя, виконали хоча б частину того обсягу дій, який група вважала необхідним для реалізації цього умислу. З урахуванням конкретних обставин справи та змісту спільного умислу осіб, що вчинюють убивство за попередньою змовою, до таких дій належать: застосування на початку нападу насильства щодо потерпілого з метою приведення його у безпорадний стан для того, щоб інший співучасник, скориставшись таким станом, заподіяв потерпілому смерть; подолання опору потерпілого з метою полегшити заподіяння йому смерті іншим співучасниками; усунення певних перешкод, що в конкретній ситуації заважають іншій особі заподіяти потерпілому смерть або істотно ускладнюють це; надання особі, яка згідно з домовленістю заподіює смерть потерпілому, конкретної допомоги під час учинення вбивства (у вигляді порад, передачі зброї тощо); ведення спостереження за потерпілим, іншими особами чи обстановкою безпосередньо перед убивством або під час його вчинення з метою забезпечити реалізацію спільного умислу тощо.
В ході судового розгляду встановлено та підтверджено сукупністю доказів, що під час сутички із потерпілими обвинувачений ОСОБА_8 наносив потерпілим удари палицею по голові, обвинувачені ОСОБА_27 утримували потерпілих по черзі, щоб зламати їх супротив, з метою полегшення заподіяння смерті потерпілим. Обвинувачені спільно вантажили трупи потерпілих без ознак життя та слідами крові на головах до багажнику автомобіля, який підпалили з метою знищення улік, з використанням каністри та шланга, які надав ОСОБА_8 . В подальшому обвинувачені знищили свій одяг, взуття, в якому перебували на час вчинення кримінальних правопорушень, намагалися позбутися речей потерпілого ОСОБА_18 , які викинули до ставка. Наведена сукупність обставин, підтверджених доказами, не викликає сумніву в тому, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 діяли з єдиним умислом на вбивство потерпілих та заволодіння транспортним засобом ОСОБА_18 .
Крім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано поставився критично до показань обвинуваченого ОСОБА_8 щодо його непричетності до завдання потерпілим будь-яких тілесних ушкоджень та заволодіння автомобілем потерпілого ОСОБА_18 , оскільки вони спростовані сукупністю показань обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , письмовими доказами.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, тобто умисного протиправного заподіяння смерті двом особам, вчинене за попередньою змовою групою осіб (умисне вбивство), кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконного заволодіння транспортним засобом з будь-якою метою, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а ОСОБА_6 , крім того, вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжка). Наведене спростовує доводи апелянтів з приводу того, що обвинувачені діяли у стані крайньої необхідності, необхідної оборони, мали захищатися від протиправних дій потерпілих, реально побоюючись за своє здоров`я та життя.
Що стосується посилань апелянтів на те, що в ході як досудового розслідування, так і судового слідства не було виявлено та вилучено знарядь вчинення вбивства потерпілих гострого предмета та дерев`яної палиці, то дана обставина не свідчить про безумовну їх відсутність під час вчинення обвинуваченими вбивства потерпілих. До того ж, обвинувачені ОСОБА_27 не заперечували, що дану дерев`яну палицю, якою ОСОБА_8 наносив удари потерпілим по голові, щоб припинити їх супротив, було спалено ними разом зі своїм одягом та взуттям, а тому посилання апелянтів і в цій частині є необґрунтованими.

За наведеного, апеляційний суд вважає, що всі зазначені вище докази вірно оцінені судом першої інстанції за правилами ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності і взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку щодо визнання обвинувачених винними у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.
Доводи апелянтів з приводу того, що судом безпідставно відмовлено в ряді клопотань сторони захисту щодо повернення обвинувального акту прокурору, призначення судової психолого-фізіологічної експертизи, не заслуговують на увагу, та спростовуються наявними в матеріалах провадження доказами. Так, з журналів судових засідань з елементами протоколів, вбачається, що заявлені стороною захисту клопотання були розглянуті в порядку, передбаченому ст. 350 КПК України, після засуховування думки щодо них інших учасників судового провадження.
Вказівка апелянта ОСОБА_6 з приводу неповноти судового слідства в частині не проведення допиту потерпілої ОСОБА_20 , свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 не заслуговує на увагу, оскільки судом були належним чином перевірені показання безпосередніх учасників подій, що сталися 7, 8 травня 2014 року, досліджені всі наявні письмові докази. Водночас, вказуючи про неповноту судового слідства, апелянт не зазначає в якій частині показання потерпілої ОСОБА_20 та інших свідків, які не були очевидцями подій, могли б вплинути на результати розгляду кримінального провадження, встановлення в діях обвинувачених складу інкримінованих їм кримінальних правопорушень, чи кваліфікації їх дій.

Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 щодо порушення під час досудового розслідування положень ч. 4 ст. 223 КПК України, а саме, проведення судово-медичних експертиз в нічний час, є безпідставними, так як проведення цих експертиз у вказаний час було викликано невідкладністю визначення наявності у обвинувачених тілесних ушкоджень.

Порушень положень ст. 228 КПК України при пред`явленні особи для впізнання свідком ОСОБА_19 від 10 липня 2014 року, на що посилається обвинувачений ОСОБА_6 , також не виявлено.

Як слідує з даних протоколу проведення слідчого експерименту підозрюваним ОСОБА_8 від 10 липня 2014 року (а.п. 149 154 т. 3), ця слідча дія провадилася за участю захисника ОСОБА_39 , а тому є безпідставними твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо участі при проведенні вказаної дії як захисника адвоката Барковського.

Доводи обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відносно незаконності складу суду у зв`язку тим, що присяжний ОСОБА_40 в минулому був співробітником правоохоронних органів, є безпідставними, так як, згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, який дія на момент розгляду вказаного кримінального провадження, обмеження стосувались лише осіб, які є працівником органів внутрішніх справ та інших правоохоронних органів.
Посилання в доповненнях до апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо входження до складу суду присяжних ОСОБА_15 дружина вбитого ОСОБА_25 , то як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд, відповідно до положень ст. 387 КПК України, проводячи відбір присяжних, постановив ухвалу про відвід присяжних (а. 27 т. 2), у тому числі, ОСОБА_15 .

За такого, є також безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_6 і в цій частині.

Що стосується призначеного обвинуваченим покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії особливо тяжкого злочину ( ч. 2 ст. 115 КК України), тяжкого злочину ( ч. 2 ст. 289 КК України), його роль та участь у вчиненні злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані кримінальними правопорушеннями, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем реєстрації характеризується посередньо, за місцем проживання дільничним інспектором - позитивно, на обліку в ОНД і МОПЛ №1 не перебуває, якому було проведено дослідження за направленням Снігурівського РВК у 2001 році, діагноз: юнацька акцентуація особистості з рисами збудливості.
Зваживши на зазначене, суд дійшов до вірного висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 без ізоляції від суспільства та про призначення йому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що буде достатніми як для покарання обвинуваченого, так і для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії особливо тяжкого злочину ( ч. 2 ст. 115 КК України), тяжкого злочину (ч. 2 ст. 289 КК України), його роль та участь у вчиненні злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані кримінальними правопорушеннями, дані про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, за місцем реєстрації характеризується посередньо, на обліку в ОНД і МОПЛ №1 не перебуває.
З урахуванням викладеного, а також беручи до ваги тяжкість вчинених ним злочинів, у тому числі, умисного вбивства з декількома обтяжуючими обставинами, його ролі у їх вчиненні, суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстнації щодо призначення ОСОБА_8 найсуворішого виду покарання довічного позбавлення волі, що узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які віднесено законом до категорії особливо тяжкого злочину (ч. 2 ст. 115 КК України), тяжкого злочину (ч. 2 ст. 289 КК України), і невеликої тяжкості (ч. 1 ст. 185 КК України), його роль та участь у вчиненні злочинів, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що обтяжує покарання - тяжкі наслідки, завдані кримінальними правопорушеннями, дані про особу обвинуваченого, який є таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК України, за місцем проживання дільничним інспектором характеризується посередньо, сусідами за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в ОНД і МОПЛ №1 не перебуває, якому у 2000 році амбулаторно консультовано діагноз: змішаний специфічний розлад розвитку шкільних навичок ЗНР, та який, згідно довідки лікаря СІЗО м. Миколаєва, перебуває на обліку лікаря психіатра з діагнозом - астено-невротичний синдром.
Рішення суду першої інстанції про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 найсуворішого виду покарання, а саме, довічне позбавлення волі, враховуючи встановлені обставини вчинених злочинів, у тому числі, вчиненні умисного вбивства з декількома обтяжуючими обставинами, його ролі у їх вчиненні, а також дані, які його характеризують є також вірним, узгоджується з вимогами кримінального закону, відповідає меті покарання.
З цими висновками суд апеляційної інстанції також погоджується.

Підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 покарання суд апеляційної інстанції не вбачає.

З врахуванням викладеного, доводи апелянтів ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в частині призначення їм занадто суворого покарання та його невідповідності тяжкості вчиненого ними злочину і їх особам не заслуговують на увагу.
Вирок суду першої інстанції в іншій частині апелянтами та іншими особами, які наділені правом на апеляційне оскарження, не оскаржено.
З урахуванням зазначеного вище, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду, тому апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. 405, 407, 418, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 6 березня 2017 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді: