Порядковий № 1-кп/756/276/17
В И Р О К
іменем України

10 березня 2017 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, із зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 09.02.2009 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 29.07.2009 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

- 20.09.2011 вироком Броварського міськрайонного суду Київської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць, звільнився 07.07.2015 року по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И В :
30 вересня 2016 року, близько 14 годині 25 хвилин, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою, перебуваючи біля будинку № 6 по вулиці З. Гайдай у м. Києві, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_6 , у якої на шиї знаходився золотий ланцюжок із кулоном. У зв`язку із чим у них виник спільний злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння майном потерпілої, поєднаного із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 разом із невстановленою особою підійшли зі спини до ОСОБА_6 , невстановлена особа зжала своїми руками шию ОСОБА_6 , перекривши останній дихання, чим застосувала насильство, що є небезпечним для здоров`я потерпілої. У свою чергу, ОСОБА_7 шляхом ривка, зірвав з шиї ОСОБА_6 золотий ланцюжок, 585 проби, вагою 13 грам, загальною вартістю 8184 гривень 80 копійок, та кулон у вигляді іконки Святого Миколая, 585 проби, вагою 1 грам, загальною вартістю 629 гривень 60 копійок. Після чого ОСОБА_7 та невстановлена особа зникли з місця вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядилися на власний розсуд, завдавши потерпілій матеріальну шкоду у сумі 8 814 гривень 40 копійок.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину заперечив, вказав про те, що не причетний до нападу на потерпілу, крім того, у час вчинення злочину перебував в іншому місці, чекаючи на зустріч зі знайомим. Крім того, обвинувачений звернув увагу на недоведеність органом досудового розслідування вчинення злочину щодо ОСОБА_6 із застосуванням такого насильства, що було небезпечним для її здоров`я у момент нападу, вказуючи, що остання отримала легкі тілесні ушкодження, які могли бути спричинені унаслідок зриву ланцюжку.

Проте, незважаючи на заперечення обвинуваченого його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення знайшла підтвердження в ході судового розгляду.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що з ранку 30 вересня 2016 року займалася господарськими справами.

Близько до обіду вона збиралася йти в гості до племінника, а тому пішла до магазину, що знаходиться на вулиці Зої Гайдай біля школи № 194.

Проходячи по алеї біля будинку № 6 по вулиці З. Гайдай, потерпіла відчула, що ззаду її шию обхватила чиясь рука. ОСОБА_6 подумала, що це її син, оскільки він має звичку іноді так жартувати, а тому звернулася до нього по імені. Не почувши відповідь на свої слова, вона зрозуміла, що на неї вчиняється напад, оскільки її почали душити, дихання було утруднене. Коли ОСОБА_6 намагалася вивернутися, вона побачила обличчя одного з нападників, який був праворуч від неї. Особу, яка її душила, вона не бачила. Чоловік, який знаходився праворуч, простягнув руку до її шиї і почав сильно тягнути за її золотий ланцюжок. Оскільки внаслідок удушення була перекрита сонна артерія, ОСОБА_6 втратила свідомість. Коли вона прийшла до тями, то виявила відсутність на шиї золотого ланцюжка із золотою іконкою. Потерпіла викликала поліцію, по приїзду правоохоронців розповіла про обставини даної події, детально описала зовнішній вигляд того нападника, який був від неї праворуч та зривав з шиї ланцюжок.

Через незначний проміжок часу того ж дня їй повідомили про затримання особи, схожої на нападника. Приїхавши на місце, вона одразу ж упізнала у затриманому чоловіку нападника, який зірвав з неї ланцюжок та іконку.

У судовому засіданні ОСОБА_6 наполягає на тому, що саме обвинувачений ОСОБА_7 вчинив щодо неї розбійний напад.

Відповідаючи на запитання потерпіла пояснила, що внаслідок нападу вона втратила свідомість, а тому не могла бачити та не бачила у якому напрямку побігли нападники після вчинення злочину на неї. Але у зв`язку із тим, що з того місця є лише один шлях, вона розповідаючи правоохоронцям, припустила, що саме цим шляхом скористалися злочинці.

Внаслідок нападу у ОСОБА_6 погіршився стан здоров`я, вона була вимушена протягом двох тижнів проходити лікування, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 інспектор Патрульної служби повідомив про те, що в 2016 році, день, місяць час якого він не пам`ятає, до них поступив виклик про грабіж по вулиці З. Гайдай, 6, після чого злочинці побігли в напрямку вулиці Богатирської. Свідок, працюючи в складі екіпажу №503, направився з площі Шевченка у бік вулиці Богатирської. Заїхавши на вулицю Героїв Дніпра зі сторони супермаркету «Білла», під`їжджаючи до будинку № 2-А на вулиці Богатирської, вони побачили чоловіка в білій футболці, який сидів на лавці, біля нього на лавці висіли дві куртки: одна темно-сірого кольору, друга чорного. Свідок разом із напарником спитали у жінки, яка вигулювала собаку, чи бачила вона осіб, які бігли. Жінка повідомила, вказавши на цього чоловіка на лавочці, що він разом з іншим тільки підійшли, обоє зняли курточки та повісили їх на лавці. Після чого один чоловік залишився сидіти, а другий побіг у бік вулиці Богатирської. ОСОБА_8 направився у напрямку, вказаному жінкою, з метою розшукати другого чоловіка, а його напарник залишився неподалік від того, який сидів на лавочці. Не знайшовши іншого чоловіка, свідок повернувся до напарника та вони разом підійшовши до чоловіка на лавочці, яким згодом виявився ОСОБА_7 задали питання щодо курток, що були поруч із ним. Той повідомив, що одна куртка його, а про іншу він нічого не знає.

У подальшому коли правоохоронці почали з`ясовувати у ОСОБА_7 причину його перебування на вказаному місці, останній нічого не зміг сказати, тільки пояснив, що приїхав до знайомого ОСОБА_9 , проте більш детальну інформацію про це не надав.

Після чого свідок зв`язався з екіпажем, у якому перебувала заявниця. Коли її привезли, вона одразу звернула увагу на схожість напарника ОСОБА_8 із нападником, описавши, риси притаманні їм обом, при цьому ОСОБА_7 знаходився поза полем її зору, оскільки був у патрульному автомобілі. Свідок підкреслює, що його напарник та затримана ними особа дійсно мають схожі риси. При пред`явленні заявниці ОСОБА_7 , вона одразу, без вагань, підтвердила, що саме він вчинив щодо неї злочин.

Крім того, судом безпосередньо досліджені й інші докази зібрані в ході досудового розслідування, що доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого його злочину.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками (том 1 а.с. 87 - 89), складеного 01.10.2016, потерпіла ОСОБА_6 , у присутності понятих, упізнала серед чотирьох фотознімків знімок особи, яка на неї напала. Упізнаною особою є ОСОБА_7 .

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_10 від 14.11.2016 (том 1 а.с. 95 98), в ході якого потерпіла розповіла про обставини вчинення на неї нападу 30.09.2016 року. Показання повідомлені потерпілою в ході слідчої дії, повністю відповідають її показанням у судовому засіданні. Відеозапис слідчого експерименту переглянутий у судовому засіданні.

Як слідує з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 30.09.2016 року ( а.с. 74 77), потерпіла ОСОБА_6 упізнала серед чотирьох осіб особу, яка вчинила на неї напад. Упізнаною особою є ОСОБА_7 . Слідча дія фіксувалася за допомогою технічного засобу, при перегляді якого у судовому засіданні будь-яких суттєвих порушень вимог процесуального законодавства, наслідок чого цей доказ може бути визнаний недопустимим, судом не встановлено.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 18.11.2016 року (а.с. 89 93), у присутності понятих свідок ОСОБА_11 розповіла про обставини вчинення нападу на невідому їй жінку 30.09.2016 року на вулиці Зої Гайдай у м. Києві. Показала, що два невідомих чоловіка підійшли до жінки, один зжав обома руками її шию, начебто взявши шию у замок, а другий, знаходячись праворуч від жінки, зірвав з неї ланцюжок. Дії нападників свідок продемонструвала за допомогою манекену, що було зафіксовано та складено фототаблицю, що додана до протоколу.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 2532 від 03.10.2016 року (а.с. 81 82) при проведенні медичного дослідження потерпілої ОСОБА_6 виявлений синець в правій ключичній ділянці. Вказане ушкодження спричинене тупим предметом, могло утворитися 30.09.2016 року, не є небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я. В ході експертного дослідження потерпіла повідомила про стискання її шиї обома руками та втрату свідомості.

Висновком судово-медичного експерта № 1942/Е від 23.11.2016 року (а.с. 78 80), для проведення якого були направлені копія висновку експерта № 2532 від 03.10.2016 року, копія протоколу допиту потерпілої ОСОБА_6 , копії протоколів слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_11 , було підтверджено ступень тяжкості отриманих потерпілою ушкоджень, механізм та характер утворення. При цьому вказано, що отримані ОСОБА_6 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, про які вказує вона та свідок ОСОБА_11 у направлених для дослідження документах.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, суд, дослідивши його показання, вислухавши показання потерпілої, свідка, дослідивши матеріали кримінального провадження, вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Показання обвинуваченого щодо непричетності його до вчинення злочину проти ОСОБА_6 спростовуються показаннями потерпілої, яка упевнено вказувала на нього як на нападника, упізнавши його після затримання, та у подальшому в ході впізнання за фотознімками та серед інших осіб схожого типу статури та близьких за віком, а також показаннями свідка ОСОБА_8 , які підтверджують слова потерпілої про те, що вона запам`ятала обличчя нападника ще в момент вчинення злочину проти неї, а тому одразу його упізнала, описавши до цього його характерні риси.

Розбіжності у показах потерпілої та свідка щодо кольору штанів, у які був одягнутий ОСОБА_7 під час його затримання, на думку суду не є суттєвими та пояснюються різним сприйняттям кольору допитаних осіб. Так потерпіла вказала, що нападник був у світлих штанах спортивного типу, моделі, що зазвичай носять люди молодші за нього. Свідок ОСОБА_8 повідомив, що затриманий ОСОБА_7 був одягнутий у сірі спортивні штани. З урахуванням того, що потерпіла беззаперечно упізнала в обличчя нападника, розбіжності у відтінках кольору штанів затриманого, на чому наполягає обвинувачений, не має вирішального значення для суду.

У судовому засіданні не було встановлено підстав, за яких ОСОБА_6 могла б обмовити ОСОБА_7 , про них також не повідомила й сторона захисту. У зв`язку із чим у суду немає сумнівів у показаннях потерпілої, яка послідовно з моменту вчинення злочину, тобто з 30.09.2016 року, до допиту її у суді вказувала на ОСОБА_7 як на особу, яка зірвала з неї ланцюжок та іконку.

При цьому не залишається поза увагою суду та обставина, що обвинувачений, стверджуючи про наявність у нього доказів перебування в іншому місці під час вчинення злочину, так і не навів їх суду, з метою перевірки та встановлення обставин, які б можливо мали суттєве значення. У зв`язку із чим посилання ОСОБА_7 на зустріч із особою на ім`я ОСОБА_9 без будь-якого підтвердження, суд розцінює як захисну версію, спрямовану на ухилення від відповідальності за вчиненні дії.

При вирішенні питання про характер насильства, що було застосовано до потерпілої ОСОБА_6 , суд виходить з Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року, відповідно до п. 9 якої, небезпечне для життя чи здоров`я насильство це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я у момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і придушення за шию.

Факт придушення за шию ОСОБА_6 в ході заволодіння її майном, крім її показів, підтверджується й слідчими експериментами із нею та свідком ОСОБА_11 , а також висновками судово-медичних експертів, що вказують на тілесні ушкодження у вигляді синця в області шиї. При цьому експертне дослідження № 1942/Е прямо вказує, що зазначене ушкодження могло утворитися саме так, як про це вказують потерпіла та свідок ОСОБА_11 .

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена.

Суд вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки він за попередньою змовою групою осіб, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала такого нападу.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є особою раніше судимою, не одружений. Згідно наданої суду копії трудової книжки, обвинувачений до вчинення злочину нетривалий час працював. Як убачається із довідки Броварської центральної районної лікарні, ОСОБА_7 на обліку лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, особу винного.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_7 судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією частини 2 ст. 187 КК України, у виді позбавлення волі. При призначенні покарання такого виду, приймаючи до уваги тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини вчинення даного злочину, суд не знаходить підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Вирішуючи питання про строк, протягом якого ОСОБА_7 має відбувати покарання за вчинений ним злочин, суд враховує його некритичне ставлення до вчинених дій, наявність судимостей за злочини проти власності. Крім того, суд звертає увагу на те, що розбійний напад на потерпілу ОСОБА_6 був вчинений ОСОБА_7 через рік після звільнення з пенітенціарної установи, де він відбував покарання за грабіж, у зв`язку із чим визначає його строк на рівні необхідному для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним у подальшому нових злочинів.

З урахуванням того, що в ході розгляду справи не встановлено обставин, які б відповідно до положень ч. 2 ст. 69 КК України, могли б бути підставою для не призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд не убачає підстав для застосування вказаної норми.

В ході судового розгляду потерпілою ОСОБА_6 заявлений цивільний позов про стягнення з ОСОБА_7 матеріальної та моральної шкоди.

При вирішенні позову суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні розбійного нападу на потерпілу, суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 217 КПК України, вважає правильним визначити до відшкодування за рахунок обвинуваченого шкоду, завдану його протиправними діями станом на день їх вчинення. А тому стягує на користь потерпілої суму, що дорівнює розміру шкоди спричиненої обвинуваченим, з урахуванням наданої суду інформації про закупівельні ціни на дорогоцінні метали (а.с. 73).

Вирішуючи позов ОСОБА_6 у частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що діями обвинуваченого потерпілій дійсно була спричинена моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які вона відчувала та продовжує відчувати у зв`язку із протиправними діями щодо неї.
При визначенні суми грошового відшкодування за завдані моральні страждання суд, враховуючи ч. 3 ст. 23 ЦК України, бере до уваги характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілої, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями обвинуваченого, ступень вини обвинуваченого, принципи розумності та справедливості, майновий стан винної особи, а також конкретні обставини вчинення злочину.
На підставі чого, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування спричиненої їй моральної шкоди у повному обсязі.
Враховуючи обраний судом вид покарання, наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, приймаючи до уваги обставини, визначені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 статті 178 КПК України, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити без зміни раніше обраний щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд,

З А С У Д И В :
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією всього майна, що є його приватної власністю, крім житла.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_7 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту затримання 07 жовтня 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_7 перебування в установах попереднього ув`язнення у період з 07.10.2016 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 8 814 гривень 40 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1