Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 серпня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000544 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , з вищою освітою, працююча оператором СТЦ станції Клесів відокремленого структурного підрозділу «Рівненської дирекції залізничних перевезень», не одруженої, раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року відносно останньої, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком суду, ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставіст.75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу РВ з питань пробації, повідомляти РВ з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації до РВ з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь комунального закладу "Сарненська центральна районна лікарня" Сарненської районної ради Рівненської області 2074,54 грн. (дві тисячі сімдесят чотири ) гривні 54 коп. понесених витрат на лікування ОСОБА_7 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 6516,66 грн. (шість тисяч п`ятсот шістнадцять ) гривень 66 коп.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 03 травня 2016 року о 08 год. 00 хв., у денну пору доби, в порушення вимог підпункту б), пункту 2.3, пункту 10.1, пункту 12.1 та підпунктів б), г), пункту 12.6 Правил дорожнього руху, що затвердженні постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, керуючи легковим автомобілем CITROEN NEMO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 299 км.+700 м. автодороги Київ-Ковель-Ягодин, в межах Сарненського району Рівненської області зі сторони м. Київ в напрямку м. Сарни, Рівненської області, зі швидкістю приблизно 130 км/год., що перевищує допустиму швидкість руху для водія із стажем до 2 років та перевищує допустиму швидкість руху даної ділянки дороги, проявила неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінила, не вибрала безпечної швидкості руху, перед початком зміни напрямку руху, не переконалася, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустила виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини вліво по ходу руху, де відбувся наїзд автомобіля на дерево.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля під керуванням ОСОБА_5 , потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження від яких померла, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

У поданій на вирок суду апеляційній скарзі ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності своєї вини та правильності кваліфікації дій, покликається на безпідставність застосування щодо неї додатково покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, оскільки за допомогою автомобіля добирається на роботу, яка знаходиться в іншому населеному пункті та для забезпечення потреб її малолітньої дитини, а в решті вирок залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який вважає вирок суду законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, останнє слово обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 , у вчиненні за вказаних у вироку обставин кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, підтверджується сукупністю зібраних і розглянутих доказів, яким дана правильна юридична оцінка, які не досліджувалися за згодою учасників судового провадження, відповідно до положень ст. 349 КПК України, і не заперечуються ніким з учасників судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що основне покарання ОСОБА_5 за інкриміноване кримінальне правопорушення суд призначив у відповідності із загальними засадами призначення покарання, передбаченими ст. ст. 50, 65-67 КК України, належним чином вмотивувавши своє рішення, врахувавши тяжкість скоєного нею кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що їх обтяжують, та прийняв обґрунтоване рішення про призначення покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Також, колегія суддів вважає переконливим і обґрунтованим висновок суду про можливість виправлення обвинуваченої без відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України.

Правомірно застосував суд і додаткове покарання - позбавлення ОСОБА_5 права керування транспортними засобами строком на 2 роки виходячи з наступного.

Санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Таким чином додаткове покарання за вказаною статтею є альтернативним.

В п. 20, 21 Постанови №14 Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті (Із змінами)» роз`яснено , що при призначенні покарання за ст. 286 КК суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Призначаючи ОСОБА_5 основне та додаткове покарання, суд з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої та фактичні обставини кримінального правопорушення.

З зазначеними висновками погоджується і колегія суддів, враховуючи, що злочин вчинено за таких обставин, які свідчать про особливе нехтування ОСОБА_5 правил дорожнього руху, оскільки остання, маючи водійський стаж менше двох років, перевищила допустиму швидкість руху, як для осіб, які мають стаж водіння менше двох років так і для вказаної ділянки дороги. Крім того, подія трапилася у світлу пору доби за гарної видимості та за відсутності будь-яких негативних факторів, які б могли стати причиною ДТП.

Виходячи зазначене доводи ОСОБА_5 щодо незаконності призначеного їй додаткового покарання є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407 КПК України, колегія суддів.

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 23 березня 2017 року відносно ОСОБА_5 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді:
(підпис) (підпис) (підпис)
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1