Справа № 368/1609/16-к
Провадження № 1-в/368/9/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" січня 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області
В складі:
Головуючого судді: ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2
З участю інших сторін провадження:
з участю прокурора: ОСОБА_3
представника ВК : ОСОБА_4
Засудженого: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кагарлику клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, жителя до засудження: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 14.10.2014 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки;
- 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, про застосування до нього положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, -
В С Т А Н О В И В :
07.12.2015 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, жителя до засудження: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 14.10.2014 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки;
- 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, про застосування до нього положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
07.12.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для слухання даного кримінального провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1
09.12.2016 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу про слухання даного кримінального провадження з засудженим ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з Кагарлицькою ВК 115.
В судовому засіданні, яке відбулося 04.01.2017 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав в повному обсязі, вважав, що своєю зразковою поведінкою довів своє виправлення та перевиховання, так як має три заохочення, мав одне стягнення, проте, воно знято.
В судовому засіданні, яке відбулося 04.01.2017 року, представник ВК 115 ОСОБА_6 вирішення питання поклав на розсуд суду, при цьому зазначив, що, дійсно 20.10.2016 року на комісії установи, - ВК 115 розглядалося питання щодо направлення подання від установи до суду щодо застосування до даного засудженого положень ст. 81 КК України, проте, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в наданні даної пільги, так як станом на час розгляду даного питання на комісії засуджений ОСОБА_5 мав не зняте та не погашене дисциплінарне стягнення.
В судовому засіданні прокурор Кагарлицької міжрайонної прокуратури Київської області ОСОБА_3 проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 заперечував.
Свою позицію прокурор обґрунтовував тим, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання в установі виконання покарань мав дисциплінарне стягнення, яке знято незадовго до клопотання самого засудженого, - близько 1 місяця, а тому такий короткий термін без отримання стягнень не може свідчити про той факт, що засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення та перевиховання, а тому до нього не можливо застосувати положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від покарання.
Суд, розглянувши клопотання засудженого, вислухавши засудженого ОСОБА_5 , який підтримав своє клопотання про умовно дострокове звільнення від призначеного основного покарання, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо відмови в задоволенні клопотання, обґрунтовуючи своє рішення наступним.
Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Первомайськ Луганської області, громадянин України, не одружений, житель до засудження: АДРЕСА_1 , засуджений:
- 14.10.2014 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки;
- 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки
Початок строку покарання: «14» квітня 2015 року.
Кінець строку покарання: «14» квітня 2018 року.
1/2 строку покарання: «14» жовтня 2016 року.
Прибув в Кагарлицьку виправну колонію Київської області ( 115 ) із Житомирської УВП № 8, в якій утримувався з 14.04.2015 року, де дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в ВК 115 10.06.2015 року працевлаштований різноробочим на виробництві установи.
В останній, короткий період відбування покарання, ( близько 1 місяця), до настання пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокове звільнення від відбування покарання, до праці відноситься добре, завдану роботу виконує добросовісно, проте, під час відбування покарання допустив порушення режиму тримання, за що мав одне дисциплінарне стягнення, яке на даний час знято в установленому законом порядку.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_5 має слідуючі:
заохочення:
1. 10.09.2015 р. За сумлінну поведінку і ставлення до праці Подяка Нач. ВК
на МТФ.
2. 18.08.2016 р. За сумлінну поведінку і ставлення до праці Подяка Нач. ВК
на МТФ.
3. 03.11.2016 р. За добросовісне ставлення до праці на Знято стягнення Нач. ВК
контрагентському об`єкті ТОВ «Мойдодир» (від 08.09.2016 р.)
дисциплінарне стягнення:
1. 08.09.2016 р. Спав на своєму робочому місці Попередження Нач. ВСПС
(знято 03.11.2016 р.)
Відповідно, зглядаючись на ту обставину, що стягнення було знято лише за місяць до направлення засудженим клопотання до суду про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання, суд приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_5 остаточно ще не став на шлях виправлення і тому не заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, прокурора, та, відповідно, суду, згідно ст.. 81 КК України умовно дострокового звільнення від відбування основного покарання.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 81 КК України:
1. До осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Отже, за змістом ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може стосуватися: а) лише основного покарання; б) як основного, так і додаткового покарання; в) лише додаткового покарання.
При цьому, оскільки даний різновид звільнення від подальшого відбування покарання за своєю природою може бути поширений лише на строкові покарання, єдиний вид додаткового покарання, щодо якого можливе застосування ст. 81 КК України, - це позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, тому при вирішенні питання про умовно дострокове звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі засудженому ОСОБА_5 , судом в даному випадку не вирішується питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_5 від додаткової міри покарання, - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.
2. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як встановлено судом, засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою під час відбування покарання в установі виконання покарання не довів тієї обставини, що він остаточно став на шлях виправлення та перевиховання.
Що ж стосується сумлінної поведінки, та добросовісного відношення до праці, то така відсутня в поведінці засудженого ОСОБА_5 , так як засуджений мав одне дисциплінарне стягнення за поведінку, яка не може доводити ту обставину, що засуджений відноситься добросовісно до праці, - спав на своєму робочому місці.
3. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин;
При вирішенні питання щодо умовно дострокового звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 судом було враховано формально-юридичні та оціночні підстави.
Формально-юридичні підстави передбачені ч. 3 ст. 81 КК України і пов`язуються з фактичним відбуттям засудженим ОСОБА_5 1/2 строку покарання.
Строк фактичного відбуття засудженим ОСОБА_5 певної частини призначеного йому покарання як формально-юридична підстава умовно-дострокового звільнення від відбування покарання залежить від кількох чинників.
Таким чинниками відповідно до ч. 3 ст. 81 КК України є:
а) вид (категорія) вчиненого особою злочину, визначений відповідно до ст.12 КК України;
Так, ОСОБА_5 засуджений за:
- вчинення необережного злочину, тобто за скоєння злочину, який передбачено ч. 2 ст. 286 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.
Згідно положень ч. 4 ст. 12 КК України, злочин, вчинений засудженим ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжкого злочину.
б) форма вини. Злочин, який передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, та який вчинений засудженим ОСОБА_5 , є злочином, вчиненим з необережності.
З урахуванням окремих із зазначених чинників та поєднання деяких з них між собою відносно засудженого ОСОБА_5 законом встановлений загальний (п.1 ч. 3 ст.81 КК України), строк покарання, після фактичного відбуття якого особа може бути умовно-достроково звільнена від відбування покарання.
Отже, що стосується формально юридичних підстав щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст. 81 КК України, то такі є в наявності.
Що ж стосується оціночних підстав умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, які передбачені ч. 2 ст. 81 КК України, то суд вважає, що їх недостатньо на даному етапі відбування покарання засудженим призначеного йому покарання.
Суд на обґрунтування своєї позиції враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою в повній мірі не довів своє виправлення та перевиховання.
Встановлюючи ці підстави застосування ст. 81 КК України, суд, зокрема, з`ясував наступні обставини:
- засуджений ОСОБА_5 не завжди дотримувався правил внутрішнього розпорядку, не завжди проявляв ознаки добросовісного відношення до праці.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що дисциплінарне стягнення було знято з засудженого лише 03.11.2016 року, тобто, за 1 місяць 2 дні до подання засудженим ОСОБА_5 клопотання до суду про застосування до нього положень ст.. 81 КК України, а саме, - пільги, - умовно дострокового звільнення від відбування покарання.
Суд вважає, що за такий короткий проміжок часу засуджений ОСОБА_5 не може довести ту обставину, що він став на шлях виправлення та перевиховання.
Свою позицію суд обґрунтовує наступним.
Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст.. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до того ж короткий проміжок часу відбування покарання засудженим та короткий проміжок часу з моменту зняття дисциплінарного стягнення не є достатнім для можливості оцінки поведінки засудженого, з підстав, які визначені положеннями ст.. 81 КК України.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 81 КК України та невідповідають положенням ст.. 9 КВК України.
Окрім того, слід зазначити, що в характеристиці засудженого ОСОБА_5 зазначено, що 20.10.2016 року на комісії установи, - ВК 115 розглядалося питання щодо направлення подання від установи до суду щодо застосування до даного засудженого положень ст. 81 КК України, проте, засудженому ОСОБА_5 було відмовлено в наданні даної пільги, так як станом на час розгляду даного питання на комісії засуджений ОСОБА_5 мав не зняте та не погашене дисциплінарне стягнення, що не може бути розцінене судом, як ознака добросовісного відношення до праці, та відповідно, остаточного ставлення на шлях виправлення та перевиховання.
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що останнє заохочення засуджений ОСОБА_5 отримав лише після того, як йому було відмовлено на застосуванні до нього пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, що, на думку суду, вказує на ту обставину, що засуджений бажає настання лише формально юридичних підстав для застосування до нього положень ст. 81 КК України, ( як то, - відбуття ? частини призначеного судом основного покарання, відсутність стягнень), без наявності оціночних підстав, (реальні підстави вважати, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання), які, на думку суду, також мають вагоме значення при вирішенні питання щодо застосування до засуджених пільги, яка передбачена ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного основного покарання.
Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність лише формально-юридичних, проте, відсутність в достатньому обсязі оціночних підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування основного покарання, тому суд приймає рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про його умовно дострокове звільнення від призначеного судом основного покарання у вигляді позбавлення волі.
При вирішенні даного питання судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.»
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від призначеного покарання у виді позбавлення волі на даній стадії відбування покарання буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду не виконається мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової, тобто, на думку суду, застосування положень ст. 81 КК України до засудженого ОСОБА_5 є не обґрунтованим, та є передчасним на даному етапі відбування покарання.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст..ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.
Згідно ст.. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно, суд при винесенні даної ухвали враховував ті обставини, що у діях засудженого ОСОБА_5 відсутні достатні ознаки остаточного перевиховання та ставлення на шлях виправлення, засуджений ОСОБА_5 , як вбачається з пояснень учасників процесу, зокрема, прокурора, та матеріалів провадження, остаточно ще не став на шлях виправлення та перевиховання, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні клопотання.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.ст. 12, 81 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Луганської області, громадянина України, не одруженого, жителя до засудження: АДРЕСА_1 , засудженого:
- 14.10.2014 року Чуднівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки;
- 18 грудня 2014 року Апеляційним судом Житомирської області за ч. 3 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, про застосування до нього положень ст. 81 КК України, - умовно дострокового звільнення від основного покарання, без скасування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом 7 діб.

Суддя ОСОБА_1