Справа № 442/3509/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/473/17 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого-судді : - ОСОБА_2

суддів : - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі : - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові матеріали провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року,-
за участю прокурора : - ОСОБА_8

обвинуваченого : - ОСОБА_7

захисника обвинуваченого : - ОСОБА_9

потерпілої : - ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
Цим вироком:
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нове Місто, Старосамбірського району, Львівської області, жителя : АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, розлученого, на утриманні має 2-х неповнолітніх дітей, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 116 КК України та обрано йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обчислюється ОСОБА_7 з часу звернення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 22.09.2014 р. по 24.09.2014 р. та в 13.01.2016 р. по 18.02.2016 р.
Відбутий термін покарання з 19.02.2016 р. по 01.06.2016 р. зарахувати в строк відбуття покарання ОСОБА_7 з розрахунку один день відбуття покарання у Миколаївській виправній колонії №50 у Львівській області за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_7 залишено попередню - домашній арешт.
По кримінальному провадженні вирішено питання речових доказів, цивільного позову та процесуальних витрат.
За вироком суду ОСОБА_7 22.09.2014 приблизно о 01 годині, перебуваючи в приміщенні квартири, що у АДРЕСА_2 , яку винаймав з колишньою дружиною ОСОБА_11 , під час конфлікту з ОСОБА_12 , що виник раптово, внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого, перебуваючи в стані сильного душевного хвилювання, умисно наніс йому удари руками і ногами по голові та різних ділянках тіла, заподіявши потерпілому тупу поєднану травму тіла, яка супроводжувалась поперечним розривом грудного відділу аорти нижче діафрагми і ускладнилась масивною гострою крововтратою, що підтверджується наявністю в черевній порожнині біля 3-х літрів крові та згустків, вираженим малокрів`ям органів і тканин, внаслідок чого наступила смерть потерпілого ОСОБА_12 , тобто вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_12 в стані сильного душевного хвилювання.

Крім того, ОСОБА_7 під час вищевказаного конфлікту спричинив потерпілому ОСОБА_12 інші тілесні ушкодження, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 120/14 від 31.10.2014 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень згідно живих осіб по ознаці небезпеки для життя в момент спричинення.

Не погоджуючись із вказаним вироком суду заступника прокурора Львівської області старший радник юстиції ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. Мотивує це тим, що суд першої інстанції кваліфікував дії обвинуваченого за ст. 116 КК України, однак така кваліфікація є невірною, такою, що не підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду, оскільки стан сильного душевного хвилювання у обвинуваченого ОСОБА_7 не був зумовлений протизаконним насильством, систематичним знущанням або тяжкою образою з боку потерпілого, що свідчить про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого за вказаною статтею. Таке хвилювання було викликане іншими обставинами, а саме суб`єктивним сприйняттям обвинуваченим обстановки, яка склалася.
На вирок суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року скасувати, обрати мінімальне покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України. Розмір моральної шкоди зменшити до 100 000 грн. Мотивує це тим, що вирок суду незаконний з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_10 подала заперечення, в якому просить, відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 задовольнити, вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 скасувати з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 115 КК України, та призначити сувору міру покарання.
Заслухавши доповідь судді, виступ обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та заперечили апеляційну скаргу прокурора, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 , потерпілу ОСОБА_10 , яка підтримала апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 та заперечила апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 до задоволення не підлягають виходячи з наступного.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції свою винуватість у вчиненні умисного вбивства в стані сильного душевного хвилювання внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого ОСОБА_12 визнав повністю, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди визнав частково та показав, що з дружиною ОСОБА_11 шлюб розірвав у 2011 році, оскільки йому необхідно було оформити візу на виїзд за кордон на сезонні роботи, але продовжували проживати разом. Він, дружина та двоє їх дітей зареєстровані у с. Нове Місто, Старосамбірського району. Там же старший син ходить в школу. 20 вересня 2014 року разом із дружиною ОСОБА_11 приїхав на квартиру у АДРЕСА_2 , яку винаймали, де переночували. Наступного дня біля 12 год. він поїхав у с. Нове Місто, Старосамбірського району. В даному селі він має господарство, в якому працює. Перед тим, він домовився з дружиною, що привезе молодшого сина в м. Самбір. Разом з дітьми поїхав у с. Раково Старосамбірського району на футбол і подзвонив дружині, що привезе сина пізніше. По телефону вони почали сваритись. Потім він ще декілька разів телефонував дружині, але вона не відповідала. Він вирішив їхати в м. Самбір на квартиру. В м. Самбір приїхав біля 01 год. Своїм ключем відкрив вхідні двері і побачив у ванній кімнаті світло. Потім обізвалась дружина, спитала ОСОБА_13 , що ти робиш. Він виключив світло у ванній та пішов в кімнату і включив світло. Перед ним стояв роздягнутий до пояса незнайомий мужчина, на столі стояла пляшка шампанського, диван розстелений. Невідомий мужчина спитав у нього "Хто ти такий" і вчіпив за одяг. Дружина в цей час стояла біля дивана. Йому вдарив жар в голову і що було дальше він не пам`ятає. Спиртного в цей день не вживав. Коли опам`ятався, побачив, що потерпілий лежить на підлозі, на лиці була кров, він вибіг з квартири на вулицю. Скільки часу тривав конфлікт не пам`ятає. Не пам`ятає чи закривав двері у квартирі, чи вони захлопнулись. Вважав, що дружина йому не зраджує. Дії потерпілого ОСОБА_12 сприйняв як тяжку особисту образу та приниження його чоловічої гідності, оскільки зрозумів, що дружина йому з ОСОБА_12 вже зрадила. Зразу ж приїхали працівники міліції. Коли з працівниками міліції зайшли до квартири то побачили, що ОСОБА_12 лежав на підлозі в кімнаті, а його працівники міліції поставили в кут і викликали медиків. Зайшов сусід, який почав робити ОСОБА_12 штучне дихання, а він кричав, щоб спасти його. Відшкодував потерпілій ОСОБА_14 майнову шкоду в повному обсязі. Моральної шкоди в розмірі який просить потерпіла не визнає, однак обіцяє допомагати дітям потерпілого ОСОБА_12 .. Він, його мати та сестра підходили до потерпілої, щоб якось їм допомогти, але вони ніяк не хочуть. У скоєному щиро кається.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 116 КК України стверджується поясненнями потерпілого, свідків та іншими доказами кримінального провадження, яким суд першої інстанції надав правильну правову оцінку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_14 , ОСОБА_10 ;

- показаннями свідка ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ОСОБА_11 ;

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 1);

- протоколом огляду місця події від 22.09.2014 року та фото таблицями до нього (а.с.4-9,16-24);

- висновком судово-медичної експертизи № 120/14 від 31.10.2014 року та таблиці до нього;

- висновком експерта №3186/14-т від 07.10.14р. судово-токсикологічної експертизи крові та сечі від трупа гр. ОСОБА_12 (а.с.26-34);

- протоколом повторного огляду трупа після роздягання і обмивання тіла від 22.09.2014 року (а.с.57-59);

- висновком судово-медичної експертизи № 206/14 від 25.09.2014 року (а.с. 90);

При наявності наведених доказів дії обвинуваченого ОСОБА_7 досудовим слідством кваліфікувались за ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно оцінено акт судово-психіатричного експерта № 688 від 15.10.2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_7 в період інкримінованих дій знаходився в стані фізіологічного афекту, який обмежив можливість передбачити наслідки своїх дій. Стан фізіологічного афекту був обумовлений суб`єктивно значимою ситуацією для ОСОБА_7 , викликаною емоційним напруженням, що блокував здатність раціонального вирішення конфлікту. Стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 може бути підставою для юридичної кваліфікації стану сильного душевного хвилювання.

Хронічним психічним захворюванням не страждає, виявляє ознаки ситуативно обумовленого легкого депресивного епізоду. Наявні в нього розлади психічної діяльності, в даний час, не досягають рівня хронічного психічного захворювання чи недоумства, а тому не позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В період інкримінованого діяння ОСОБА_7 також хронічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 не потребує, (а.с. 146-148).

Так, п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку", роз`яснено, що мотивування у вироку висновків щодо кваліфікації злочину полягає у заставленні ознак установленого судом злочинного діяння і ознак злочину, передбаченого тією чи іншою статтею кримінального закону, його частиною або пунктом, і формулюванні висновку про їх відповідність.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року "Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи", вбачається, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій;

А в п. 23 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України роз`яснено, що потрібно мати на увазі, що суб`єктивна сторона вбивства, відповідальність за яке передбачено статтею 116 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеною статтею є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди).

Крім цього у ст. 115 КК України при відмежуванні умисного вбивства від умисного вбивства вчиненого у стані сильного душевного хвилювання слід приймати до уваги суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. При умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а саме, коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає її настання, або з непрямим умислом - коли винний, хоча і не бажає настання смерті іншої людини, але свідомо припускає її настання. Питання про умисел слід вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, а саме спосіб, знаряддя злочину, кількість, локалізація, характер поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Якщо такий факт не встановлений, умисне вбивство відсутнє, а вчинене належить кваліфікувати за наслідками, що настали, а саме на заподіяння умисного вбивства, вчиненого в стані сильного душевного хвилювання (в стані афекту), що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Отже, саме ці дві ознаки розмежовують умисне вбивство, за яке наступає кримінальна відповідальність за ст. 115 КК України і умисне вбивство, за яке наступає кримінальна відповідальність за ст. 116 КК України, а за рештою ознак ці два злочини є тотожними.

Відповідно до диспозиції ст. 116 КК України умисне вбивство визнається вчиненим у стані сильного душевного хвилювання, якщо таке хвилювання виникло раптово внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання або тяжкої образи з боку потерпілого.

Стан сильного душевного хвилювання, про який йдеться в статті 116 КК України - це стан фізіологічного афекту, що являє собою короткочасну інтенсивну емоцію, яка домінує в свідомості людини, котра значною мірою втрачає контроль над своїми діями і здатністю керувати ними.

Афект, в стані якого скоюється даний злочин, безпосередньо пов`язується з певною неправомірною або аморальною поведінкою потерпілого, насильством, знущанням або тяжкою образою або іншими протиправними або аморальними діями (бездіяльністю), а також тривалою психотравмуючою ситуацією, яка виникає у зв`язку з систематичною протиправною або аморальною поведінкою потерпілого. Такі дії (бездіяльність) повинні бути здійснені особою, на життя якого робить замах злочинець, саме такі дії (бездіяльність) потерпілого є необхідною обов`язковою умовою виникнення афекту винного в даному злочині.

У силу раптовості, інтенсивності афекту винний може і не усвідомлювати повністю своїх дій, не осмислити до кінця, який шкоду життю і здоров`ю потерпілого він бажає заподіяти, а тому він не може передбачити настання тяжких наслідків і не бажати цих наслідків, хоча і не представляє чітко ступінь їх тяжкості.

Крім однозначного висновку в акті судово-психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 року про те, що ОСОБА_7 в період інкримінованих дій знаходився в стані фізіологічного афекту, який обмежив можливість передбачити наслідки своїх дій та був обумовлений суб`єктивно значимою ситуацією для ОСОБА_7 , викликаною емоційним напруженням, що блокував здатність раціонального вирішення конфлікту, а саме: Емоційний процес, який протікав у ОСОБА_7 включав три основних компоненти. Перший компонент - це емоційне збудження, яке визначило мобілізаційні зрушення в організмі, відбулося зростання збудливості, швидкості та інтенсивності протікання психічних, моторних та вегетативних процесів. Другий компонент знак емоції, негативна спонукала дії, спрямовані на усунення контакту з негативною подією. Негативна емоція у ОСОБА_7 дезорганізувала ту діяльність, яка приводить до її виникнення, але організувала дії спрямовані на зменшення на усунення шкідливих впливів, яким був потерпілий. Третій компонент ступінь контролю емоції. Відбулося крайнє збудження (повний відчай), коли орієнтація та контроль не можливі.

Ситуація, яка склалася для ОСОБА_7 була перш за все суб`єктивно значимою. З його показів: «Тоді він зайшов в кімнату і увімкнув світло, у кімнаті побачив незнайомого йому чоловіка, який був з оголеним торсом і з розтебнутим поясом на штанях, в кімнаті також була його колишня дружина. Тоді незнайомий йому чоловік запитав його хто він такий, і він відповів «Хто я такий?». В очах потемніло, знає, що почали битися, але ним володіла якась надзвичайна сила, став кулаками наносити удари». Ситуація для ОСОБА_7 була психотравмуючою, блокувала реалізацію чоловічої гідності (адже вважав ОСОБА_11 своєю дружиною, яку як чоловік мав позбавити від посягань потерпілого). Це викликало у нього цілий спектр негативно змальованих переживань безвихідності, безсилля, приниження, образи, зради, страху. З показів ОСОБА_7 « Він на декілька секунд втратив над собою контроль, що в цей час трапилося він не пригадує, бо у очах в нього потемніло, в середині весь кипів від образ. Вирішити конфлікт раціонально ОСОБА_7 був не в змозі, так як ситуація стала суб`єктивно значима. На піку емоційного напруження у ОСОБА_7 спостерігалися ознаки звуження свідомості. Його дії були стрімкі, супроводжувалися посиленням їх енергетики. Порушення довільних дій є нехарактерними для ОСОБА_7 , а саме агресії, як методу вирішення конфліктів. Після скоєного у після афективний період у ОСОБА_7 спостерігалися ознаки психічної та фізичної виснаженості, а саме він повернувся на місце скоєного.

Дані обставини підтверджуються такими доказами.

Послідовними показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 як на досудовому слідстві, так і в суді про те, що дану ситуацію він сприйняв як тяжку образу, що принизила його чоловічу гідність.

Агресивна поведінка потерпілого, його зовнішній вигляд, обстановка в квартирі в цій ситуації виступає причиною виникнення у обвинуваченого специфічного емоційно-психологічного стану, який у свою чергу, викликав відповідну реакцію у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, від яких наступила смерть.

Допитаний у судовому засіданні в режимі відео конференції судовий експерт психіатр ОСОБА_17 суду повідомив, що він будучи головою в складі комісії в якій приймало в загалом чотири особи проводили амбулаторну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу. Вивчивши матеріали та під експертного ОСОБА_7 комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_7 в момент скоєння злочину перебував в стані афекту і міг дану ситуацію сприйняти, як об`єктивно образливою. Це не є втратою пам`яті, це відбувається за механізмом витіснення, він може не пам`ятати всіх обставин. За своїм психічним станом ОСОБА_7 міг керувати своїми діями, а стан емоційного напруження обмежував можливість контролювати свої дії. За психологічним станом він був в стані афекту. Рішення щодо стану афекту було прийнято одноголосно. Висновок підтримує повністю.

Судовий експерт-психолог ОСОБА_18 повністю підтримала акт судово - психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 року та роз`яснила його. Ствердила, що для обвинуваченого ситуація, яка склалася, була суб`єктивно значимою. Дану ситуацію він суб`єктивно сприйняв як тяжку образу, що принизила його чоловічу гідність. Про те, що для обвинуваченого це був виключний стан свідчить автоматизація нанесення ударів та їх кількість, що є класичним проявом стану фізіологічного афекту. При стані фізіологічного афекту характерна втрата пам`яті. Пам`ять вертається на стадії виснаження, коли він побачив, що зробив. В стані афекту може перебувати тільки психологічно здорова людина. Свідомість виключається, як світло. В ОСОБА_7 був перед тим якийсь період переживання. Це винятковий стан і за її практики, це другий випадок. Одне слово могло бути, як образа, або сама картина побаченого, так як він мав надію зберегти сім`ю хоча вони були на той момент розлучені, однак проживали разом із дружиною і коли побачив другого чоловіка і тут в нього блокується здатність усвідомлювати і виключається свідомість і виражається це все в досить жорсткий спосіб. Це є суб`єктивно значна картинка для нього, яка виражається в душевному хвилюванні на момент вчинення (в часі). Пам`ять не втрачав, а виключалась тільки свідомість, він не міг усвідомлювати значення своїх дій. Двадцять два удари руками в тіло потерпілого вказує на сильну енергетику афекту і те що він навіть рукою міг зламати кістку на голові потерпілого теж вказує на те, оскільки в такому стані людина робить непритаманні речі і фізична сила надзвичайна. Суб`єктивно значна ситуація дезорганізувала діяльність ОСОБА_7 , надія на те, що він буде проживати разом із дружиною і коли він прийшов в квартиру і те, що він побачив було для нього шоком (психологічним ступором). Це була не проста експертиза. ОСОБА_7 тричі викликався на обстеження, тому що тести, які задаються людині не можна виконувати більше ніж чотири години в день. Даний акт складався в складі комісії. В розпорядження експертів були надані матеріали кримінального провадження та під експертний ОСОБА_7 , з яким спілкувались тривали час. Комісія прийшла до однозначного висновку про стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 , що може бути підставою для юридичної кваліфікації стану сильного душевного хвилювання.

Судовий експерт психіатр ОСОБА_19 суду повідомив, що повністю підтримує акт судово - психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 року. Також добавив, що ОСОБА_7 за своїм психічним станом міг керувати своїми діями, а стан емоційного напруження обмежував можливість контролювати свої дії і коли побачив в квартирі незнайомого чоловіка із його колишньою дружиною, який спитав його ти хто такий, що призвело до приниження його чоловічої гідності і спричинило емоційне напруження. Тобто комісія прийшла до однозначного висновку про стан фізіологічного афекту у ОСОБА_7 ..

Судовий експерт психіатр ОСОБА_20 суду повідомив, що повністю підтримує акт судово - психіатричного експерта №688 від 15.10.2014 року. Також добавив, що під час тих подій у ОСОБА_7 відбулося звуження свідомості і міг сприйняти дану ситуацію об`єктивно образливою. Цьому також передувало факт сварки з дружиною. В стані афекту у людини появляється надмірна сила. За своїм психічним станом ОСОБА_7 міг керувати своїми діями, а стан емоційного напруження обмежував можливість контролювати свої дії, тобто він був в стані фізіологічного афекту.

Аналізуючи дані висновку комплексної психолого - психіатничної експертизи, суд першої інстанції правильно прийшов до переконання, що даний висновок ґрунтується на матеріалах справи та обставинах, які мали місце в дійсності та прийшов до вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_7 під час вчинення інкримінованого йому злочину перебував у стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого. Підстав не довіряти висновку комплексної психолого - психіатричної експертизи у суду не було.

Згідно ч. 10 ст. 101 КПК України висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку, що стороною обвинувачення не було виконано.

Статтею 62 Конституції України визначено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Згідно ч. 3 ст. 337 цього Кодексу з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Ураховуючи наведене та оцінивши сукупність доказів у їх взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку та змінив кваліфікацію дій ОСОБА_7 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, так як він скоїв умисне вбивство, вчинене в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок тяжкої образи з боку потерпілого.

Водночас, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в повному об`ємі виконані вказівки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ викладені в ухвалі від 11 травня 2016 року, щодо встановлення обставин в чому саме полягала тяжка образа з боку потерпілого та якими діями останній обумовив у обвинуваченого стан сильного душевного хвилювання, про що також було зазначено і в ухвалі апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року, тому судом допитувались всі експерти і цим показанням дана правильна оцінка, що в сукупності з іншими доказами дослідженими судом, вірно перекваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_7 із ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 116 КК України, а відтак доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора не знайшли свого підтвердження.

Що стосується доводів апелянта обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі на предмет зменшення суми стягнутої судом моральної шкоди та застосування щодо нього ст. 75 КК України, колегія суддів до задоволення цих доводів підстав не знаходить.

При обранні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив злочин середньої тяжкості, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не знаходиться, позитивно характеризується по місцю проживання, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним, обставини вчинення кримінального правопорушення та обставини, що пом`якшують покарання згідно ст. 66 КК України, суд враховує його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування матеріальних збитків потерпілій, обставини, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, не встановлено, та вірно призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та постановлений відповідно до вимог чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області старшого радника юстиції ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 березня 2017 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а обвинуваченим в цей же строк з часу отримання копії ухвали.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4