АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1090/17 Справа № 191/845/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши 01 червня 2017 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000004 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Дерезувате Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянина України, працюючого ПП «Інтеркомагро» механізатором, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2007 та 2012 років народження, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 289 КК України.

В апеляції:
Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 , просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що справа була розглянута у спрощеному порядку на підставі ч.3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, обвинуваченому не було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України, та його право у разі необхідності мати захисника, та право щодо можливості забезпечення обвинуваченого кваліфікованою правовою допомогою в разі відсутності коштів на захист. Також обвинуваченому не була вручена пам`ятка про права та обов`язки в суді, про що свідчить її відсутність в матеріалах справи. Права і обов`язки не були роз`ясненні судом вголос. Суд лише поставив запитання чи зрозумілі обвинуваченому його права, на що останній не відповів. Після того, суд за відсутності заперечень учасників процесу ухвалив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються, оскільки на запитування головуючого обвинувачений визнав себе винним. Утім суд першої інстанції не звернув уваги, що обвинувачений ОСОБА_10 в ході його допиту у судовому засіданні повідомив, що по суті справи, щодо обставин самого ДТП він нічого не пам`ятає, таким чином вважає, що не можна встановити винність ОСОБА_10 відповідно до пред`явленого йому обвинувачення тільки на підставі короткої відповіді, що він визнає себе винним. За такої обставини, суд мав би змінити обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження і повністю з`ясувати всі обставини справи, допитавши свідків та дослідивши всі письмові докази. Вказує в апеляції, що ОСОБА_10 під час скоєння ДТП знаходився в нетверезому стані на пасажирському сидінні, а за кермом перебував його знайомий ОСОБА_11 , який попрохав його взяти вину на себе.

Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року ОСОБА_10 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.135 КК України - один рік позбавлення волі; за ч.2 ст. 286 КК України п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави витрати на проведення експертиз: 879 грн. 60 коп.; 703 грн.68 коп.; 2752 грн. 50 коп., всього 4335грн. 78 коп.
Питання щодо речових доказів вирішено судом відповідно до вимог закону.

Цим вироком ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 135 та ч. 2 ст. 289 КК України, за таких обставин.

01.01.2017 року приблизно о 18 годині 30 хвилин ОСОБА_10 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння технічно справним автомобілем «Москвич - 412Е» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 , в Синельниківському районі Дніпропетровської області по автодорозі Т-04-25 «Підпільне-Дерезувате-Синельникове» зі сторони с. Дерезувате в напрямку м.Синельникове, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити по напрямку свого руху перешкоду у вигляді пішохода, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували негайно виконувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, змінюючи напрямок свого руху, своєчасно не виявив пішохода ОСОБА_13 , не врахував дорожню обстановку, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, нехтуючи перевагою пішохода, який рухався за межами проїжджої частини дороги в попутному напрямку з даним автомобілем «Москвич - 412Е», та навпаки, під час свого руху виїхав на праве узбіччя, по якому рухався пішохід, чим грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.3 б), 2.9 а), 10.1, Правил дорожнього руху України, внаслідок чого в районі 10 км автодороги Т-04-25 «Підпільне-Дерезувате-Синельникове», допустив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , спричинивши їй смертельну травму. Встановлені у потерпілої тілесні ушкодження, як кожне окремо, так і в своїй сукупності відповідають категорії тяжких тілесних пошкоджень за ознакою небезпеки до життя і знаходиться у прямому причинному зв`язку з наступом смерті.
Крім того, після наїзду на пішохода ОСОБА_13 водій ОСОБА_10 усвідомив те, що своїми діями поставив потерпілу ОСОБА_13 в небезпечний для життя стан, однак не зупинився, допомогу не надав, а навпаки прискоривши рух керованого ним автомобіля «Москвич - 412Е» реєстраційний номер НОМЕР_1 , продовжив свій рух та з місця пригоди зник, тим самим свідомо для себе залишив постраждалу ОСОБА_13 в небезпеці.
Заслухавши, потерпілих та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляції та висловлені в ході розгляду кримінального провадження заперечення, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги захисника підлягають задоволенню за таких підстав.

Доводи захисника в апеляції щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з посиланням на не роз`яснення обвинуваченому належним чином згідно ст. 63 Конституції України його прав мати захисника та порушення правил розгляду справи за ч.3 ст. 349 КПК України є слушними і такими, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні ним злочинів, розглянув дане кримінальне провадження у порядку положень ч.3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За вимогами вказаної норми закону, дійсно, суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження. При цьому суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За ствердженнями в апеляції, обвинувачений ОСОБА_10 не вчиняв інкриміновані йому злочини, оскільки за кермом автомобіля під час ДТП знаходився його знайомий ОСОБА_11 , який і попрохав взяти обвинуваченого на себе цей злочин. А в судовому засіданні, обвинуваченому ОСОБА_10 не роз`яснювалися згідно ст. 63 Конституції України його право мати захисника і взагалі права йому не роз`яснювалися належним чином.

За позицією захисту в апеляції сам факт визнання вини обвинуваченим не може слугувати підставою для проведення судового розгляду у спрощеному порядку, з чим погоджується колегія суддів..

Так, заперечення з боку потерпілих і прокурора проти апеляції з посиланням, що їм усім суд роз`яснював їх права у тому числі і обвинуваченому, не можуть слугувати доказом для безумовної впевненості у належному виконанні судом положень ст. 345 КПК України щодо належного повідомлення і роз`яснення обвинуваченому його прав і обов`язків, оскільки це не підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема журнал судового засідання від 04.04.2017 року і технічний запис судового засідання, не містить роз`яснення належним чином обвинуваченому його прав і обов`язків згідно до ст.42 КПК України, у тому числі і мати захисника, як відсутні і відповідні розписки обвинуваченого з цього питання, що є порушенням зазначеної норми закону і, що є перешкодою для ухвалення законного і обґрунтованого рішення суду.

Окрім того, враховуючи позицію сторони захисту в апеляції, і, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом належним чином не з`ясовувалося у обвинуваченого правильності розуміння ним змісту обставин справи, які ніким не оспорюються і відсутності сумнівів у добровільності його позиції, оскільки судом не забезпечено належне фіксування цих обставин, а сам тільки факт визнання обвинуваченим своєї вини не є належним фіксуванням цих обставин. Із наданих обвинуваченим показів у суді також не можливо зробити впевнений висновок, що він правильно розуміє обставини. За таких обставин, щоб унеможливити завідому неповноту судового розгляду, суд після допиту обвинуваченого відповідно до ч. 4 ст. 349 КПК, якщо із його показань не можна зробити висновок про повне визнання обвинуваченим своєї вини, суду необхідно було згідно із ч. 2 ст. 349 КПК ставити на обговорення питання про зміну обсягу доказів, які будуть досліджуватись, однак даних дій судом не здійснено.

Клопотань до апеляційного суду про дослідження доказів від сторони захисту, прокурора чи інших учасників кримінального провадження не надійшло, що унеможливлює в даному випадку апеляційному суду перевірити доводи апеляції захисника щодо відповідності висновків суду стосовно винуватості обвинуваченого у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень та відповідності висновків суду обставинам справи.

З огляду на викладене, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості постановити судове рішення, то за відсутності іншого законодавчо визначеного способу забезпечення виконання завдань кримінального судочинства змушений застосувати найприйнятніший спосіб розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, тому керуючись загальними засадами кримінального провадження п.2, п.13 ст. 7 КПК України, колегія суддів, вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу захисника, вирок суду скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, який необхідно провести з дотриманням вимог зазначених вище положень закону, також ретельно перевірити доводи викладені в апеляційній скарзі захисника, дати на все вичерпану відповідь та ухвалити справедливе законне рішення, що відповідає вимогам закону.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 404, 405, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 квітня 2017 року щодо ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 289 КК України скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня отримання ним копії ухвали.
Судді:
_______________ ______________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4