Справа № 314/5163/14-к Провадження № 1-кс/314/286/2014

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.08.2014 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області лейтенанта міліції ОСОБА_4 по матеріалам досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001238 від 11.08.2014 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Севастополь, АР Крим, за національністю росіянину, гр. України, що має середню освіту, одруженому, не працюючому, проживаючому без реєстрації: АДРЕСА_1 , , який відбуває покарання в Дружелюбівсьму ВЦ №1 УДПтС України в Запорізькій області, раніше судимого:

- 25.03.2003 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 06.05.2005 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 2 ст. 190 КК України до штрафу 850 гривень;

- 24.11.2006 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 2 ст. 186, ст. 75 КК України до 4 років і 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 13.12.2007 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років і 7 місяців позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік;

- 21.08.2013 року Ленінським районним судом м. Севастополя за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік; 12.11.2013 року вироком Апеляційного суду м. Севастополь вирок Ленінського районного суду м. Севастополь від 21.08.2013 року відмінено і призначено покарання за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років обмеження волі;

початок строку покарання 13.02.2014, кінець строку 13.02.2016.

ВСТАНОВИВ:

18.08.2014р. до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 .

В клопотанні зазначено, що засуджений до обмеження волі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно згідно припису Балаклавської КВІ м. Севастополя до Дружелюбівсьго ВЦ №1 УДПтС України в Запорізькій області для відбуття покарання за вироком Апеляційного суду м. Севастополя від 12.11.2013 року, прибув 13.02.2014 року. Цього ж дня ОСОБА_6 був ознайомлений під розписку з «Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» (наказ №275 від 25.12.2003 року), порядком і умовами відбування покарання у вигляді обмеження волі (ст. 59 КВК України від 2003 року), а також попереджений про дисциплінарну та кримінальну відповідальність за скоєння правопорушень (ст.ст. 68, 69 КВК України, ст. 390 КК України).

Не беручи до уваги вищевикладене, 11.08.2014 року, приблизно о 10-00 годині, ОСОБА_6 , будучи особою засудженою до обмеження волі, маючи умисел на самовільне залишення місця обмеження волі, знаходячись в кімнаті для короткострокових побачень, розташованої на прилеглій території Дружелюбівсьго ВЦ №1, звідки самовільно направився до смт. Кам`яне, Вільнянського району, Запорізької області. Після цього, на маршрутному таксі направився в м. Запоріжжя. При цьому, 11.08.2014 року, о 17-15 годині, за результатами вжитих першочергових розшукових заходів службовими особами Дружелюбівського ВЦ №1 УДПтС в Запорізькій області, засудженого ОСОБА_7 було виявлено та затримано за адресою: поблизу будинку по АДРЕСА_2 , після чого повернуто до місця відбування покарання.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України, тобто: «самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, засудженою до обмеження волі».

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали вказане клопотання, просили його задовольнити, обґрунтовуючи наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 , та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання та обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Подане слідчим клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.ст. 177, 184 КПК України.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали клопотання в межах наданих суду доказів, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_6 , є підозрюваним у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001238 від 11.08.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, яке передбачене ч. 1 ст. 390 КК України.

12.08.2014 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні №0001238 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Згідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 4, ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим у клопотанні та доданими документами доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_6 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Підозрюваний ОСОБА_6 будучи особою засудженою до обмеження волі та відбуваючи вказане покарання, вчинив самовільне залишення місця обмеження волі, чим скоїв злочин середньої тяжкості, за який, санкцією ч. 1 ст. 390 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 3 років.

Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і наступного покарання, яке може бути приєднано до невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду, підозрюваний ОСОБА_6 , з урахуванням встановлених обставин, переховувався від службових осіб виправного центру, до правоохоронних органів не звернувся.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, органом досудового слідства відповідно до положення п.4 ч.1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховуватися від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні, вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема, вищевказані ризики підтверджуються тим, що ОСОБА_6 утримується в установі обмеження волі разом із свідками вчиненого ним правопорушення, при цьому його ізолювати від них відповідно до вимог чинного кримінально-виконавчого законодавства не можливо, а сам засуджений може повторно самовільно залишити межі виправного центру, оскільки режим утримання осіб засуджених до обмеження волі не передбачає їх повну ізоляцію від можливих пересувань по території виправного центру, а фактично ОСОБА_6 вже скоїв втечу з місця обмеження волі.

Крім цього, необхідно взяти до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_6 має схильність до вчинення кримінальних правопорушень, оскільки раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, що свідчить про асоціальну поведінку останнього.

Згідно ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою не може перевищувати 60 днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Отже, з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження, суддя вважає доцільним задовольнити клопотання слідчого та застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 186, 193, 194, 196, 202, 205, 309 КПК України, - слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання старшого слідчого СВ Вільнянського РВ ГУМВС України в Запорізькій області лейтенанта міліції ОСОБА_4 за погодженням прокурора прокуратури Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 390 КК України ОСОБА_6 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.

ОСОБА_6 , взяти під варту негайно із залу суду.

Строк тримання під вартою обчислювати з 20.08.2014 року.

Кінцевим днем тримання під вартою визначити 18.10.2014 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

18.08.2014

18.08.2014