Справа № 159/3444/16-к
Провадження № 1-кп/159/16/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3
обвинуваченого - ОСОБА_4
захисника обвинуваченого - ОСОБА_5
потерпілих- ОСОБА_6 , ОСОБА_7
представника потерпілих - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0001108 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ковель Волинської області, громадянина України, українця, з середньою професійною освітою, одруженого, не працевлаштованого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України,
В С Т А Н О В И В:

обвинувачений ОСОБА_4 31 травня 2016 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою проживання на подвір`ї будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, наніс своїй дружині ОСОБА_6 декілька ударів руками по голові та тулубу, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, забою м`яких тканин потиличної ділянки голови, підшкірних гематом лівого передпліччя, садин лівого колінного суглобу, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Також обвинувачений ОСОБА_4 29 червня 2016 року, приблизно о 23 годині 30 хвилин, перебуваючи за адресою проживання потерпілої ОСОБА_7 на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс потерпілій удар ногою по правій нозі та утримуючи потерпілу за шию і притискаючи до підвіконня, наніс удар рукою по лівому плечі, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою пальця правої стопи, синця підшкірної гематоми лівого плеча, синців правого передпліччя і спини, що за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України.

Також обвинувачений ОСОБА_4 22 липня 2016 року, приблизно о 19 годині вечора, перебуваючи за адресою проживання в будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно, на ґрунті особистих неприязних відносин, наніс свої дружині ОСОБА_6 декілька ударів джинсовими штанами із поясом з металевою пряжкою по ногах, в результаті чого заподіяв потерпілій тілесні ушкодження у вигляді гематом з саднами на задніх поверхнях правої нижньої кінцівки на всьому протязі та гематоми з саднами на внутрішній поверхні правої гомілки, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні потерпілому легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.125 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою винуватість у заподіянні потерпілим тілесних ушкоджень за змістом наданих пояснень фактично визнав частково.

Так, з приводу подій 31 травня 2016 року обвинувачений пояснив, що одружений із потерпілою ОСОБА_9 вже понад двадцять років, вони разом проживають, мають двох синів, один з яких ще неповнолітній і проживає разом з ними. Суперечки у сім`ї виникають через ревнощі зі сторони потерпілої ОСОБА_9 , а також через докори з приводу недостатнього матеріального забезпечення. 31 травня 2016 року під час сварки, яка виникла з вини потерпілої, він наніс дружині декілька ударів долонею по обличчю. Від удару ОСОБА_9 впала та вдарилась головою об ворота. Після чого він примусово підняв її та посадив в машину.

Щодо подій 22 липня 2016 року обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що того вечора потерпіла ОСОБА_9 влаштувала скандал, не стримавшись, він ударив її штанами, не думав, що завдасть такі тілесні ушкодження.

З приводу заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що ОСОБА_10 є рідною сестрою його дружини. В них неодноразово виникали суперечки з приводу того, що ОСОБА_10 втручається у життя його сім`ї. Того вечора він приїхав до ОСОБА_10 забрати свого неповнолітнього сина, отримавши відмову, відштовхнув ОСОБА_10 та забрав сина. Остання наздоганяла їх, біля автомобіля він ще раз відштовхнув ОСОБА_11 . Жодних умисних ударів їй не наносив.

Також обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що після зазначених подій вони з дружиною проживають разом та ведуть спільне господарство, разом відпочивають. Сім`я фактично перебуває на його утриманні. Він неодноразово пропонував дружині як компенсацію спричиненої шкоди відпочинок за кордоном чи оздоровлення в санаторії, однак потерпіла погодилась на примирення лише на умовах відчуження на її користь належної ОСОБА_12 частини батьківського будинку, на що останній не погодився.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 попросив вибачення у обох потерпілих.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_4 визнав частково. Позов про відшкодування завданої майнової шкоди визнав в розмірі 1893,33 грн, просив врахувати безпідставність вимоги щодо стягнення з нього благодійних внесків потерпілої на користь лікувального закладу. Позов про відшкодування моральної шкоди визнав в розмірі 5000,00 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 визнав частково в розмірі 2000,00 грн.

Суд, дослідивши в судовому засіданні докази, дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих злочинів.

Так, згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0001108 розпочато 02.06.2016 року за заявою ОСОБА_6 , яка повідомила, що 31 травня 2016 року приблизно о 21 год 30 хвилин, перебуваючи за адресою проживання в будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 під час конфлікту, який виник на ґрунті ревнощів, умисно спричинив їй тілесні ушкодження.

Досудове розслідування злочину, який мав місце 22 липня 2016 року, розпочато 26 липня 2016 року за заявою ОСОБА_13 .

Потерпіла ОСОБА_7 про нанесення їй ОСОБА_14 тілесних ушкоджень 29 червня 2016 року о 23 годині 30 хвилин повідомила того ж дня. Досудове розслідування за цим фактом розпочато 30 червня 2016 року за ч.1 ст.125 КК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтвердила викладені у повідомленнях про злочин обставини та пояснила, що 31 травня 2016 року вона знаходилась на подвір`ї будинку за місцем проживання. Обвинувачений ОСОБА_4 повернувся додому у роздратованому стані та почав наносити їй удари кулаками по голові, схопив за волосся, штовхав. Намагаючись захиститись та втекти, вона впала, в цей час обвинувачений продовжував наносити їй удари кулаками по голові. Від нанесених тілесних ушкоджень значно погіршився стан її здоров`я і вона змушена була проходити стаціонарне лікування у медичному закладі. Жодної матеріальної допомоги для лікування обвинувачений їй не надав на той час. Лише в ході судового розгляду справи обвинувачений надав 800 грн для проходження додаткового лікування за призначенням лікаря. Потерпіла просила суд звернути увагу на те, що обвинувачений неодноразово причиняв їй тілесні ушкодження. Так, 22 липня 2016 року коли вона повернулась додому, обвинувачений висловив претензію щодо її тривалої відсутності, після чого у гніві наніс чотири удари штанами із ременем. Неодноразові приниження спонукали її наполягати на суворому покаранні обвинуваченого та вимагати відшкодування завданої майнової та моральної шкоди.

Потерпіла ОСОБА_7 дала показання про те, що зі слів сестри ОСОБА_9 знає про агресивну поведінку обвинуваченого. Особисто бачила ті тілесні ушкодження, які неодноразово наносив ОСОБА_15 сестрі. Щодо подій, які мали місце у її будинку 29 червня 2016 року пояснила, що того дня доглядала за неповнолітнім сином ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Останні в черговий раз посварились та вона зрозуміла, що ОСОБА_15 знову побив сестру, тому коли ОСОБА_15 агресивно налаштований приїхав після одинадцятої вечора забирати дитину, вона попросила не турбувати дитину у такий пізній час та намагалась зачинити перед ОСОБА_14 двері. Тоді обвинувачений силою витягнув її з будинку, потягнув по сходах, наніс удар ногою по нозі, а потім схопивши за горло, притиснув до підвіконня та вільною рукою наніс удар по плечу. Після чого забрав дитину та залишив її помешкання. Значний час вона відчувала біль у нозі, була позбавлена можливості займатись звичними справа, зазнала болю та приниження, тому просила суд задовольнити заявлений нею позов про відшкодування моральної шкоди.

Показання потерпілих об`єктивно узгоджуються між собою та з письмовими доказами у справі.

Так, висновком судово-медичної експертизи №167 від 15.07.2016 року підтверджено факт заподіяння потерпілій ОСОБА_9 внаслідок подій, які мали місце 31 травня 2016 року, легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку забій м`яких тканин потиличної ділянки голови, пішкірних гематом лівого передпліччя, садин лівого колінного суглобу. Окрім того, експертом категорично виключено можливість отримання даних тілесних ушкоджень від самовільного падіння, що додатково підтверджує показання потерпілої ОСОБА_9 та одночасно спростовує твердження обвинуваченого ОСОБА_16 щодо способу отримання тілесних ушкоджень.

Висновком судово-медичної експертизи №177 від 07.07.2016 року підтверджено факт заподіяння потерпілій ОСОБА_10 внаслідок подій, які мали місце 29.06.2016 року, легких тілесних ушкоджень у виді забою пальця правої стопи, синця підшкірної гематоми лівого плеча, синців правого передпліччя і спини. Що стосується виявленого експертом тілесного ушкодження у виді часткового розриву зв`язок гомілковоступеневого суглобу, то потерпіла не порушувала кримінального переслідування по даному тілесному ушкодженню, оскільки не може категорично ствердити, що отримала це пошкодження від дій обвинуваченого.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №233 від 27.07.2016 року ОСОБА_9 22 липня 2016 року було нанесено травмуючим предметом не менше чотирьох ударів, якими заподіяні тілесні ушкодження у виді гематом з саднами на задніх поверхнях правої нижньої кінцівки на всьому протязі та гематоми з саднами на внутрішній поверхні правої гомілки, які за ступенем тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Згідно протоколу огляду від 08.08.2016 року травмуючий предмет являє собою металеву пряжку на ремені.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд не має об`єктивних сумнівів у тому, що виявлені у потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 тілесні ушкодження утворились від умисних ударів обвинуваченого ОСОБА_4 .

В свою чергу, обвинувачений ОСОБА_15 , всупереч вимог ст. 22 КПК, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про отримання потерпілими вказаних тілесних ушкоджень в інший час та з власної вини.

Таким чином, з огляду на переконливість доказів сторони обвинувачення, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених частиною першою та другою статті 125 Кримінального кодексу України.

Обираючи ОСОБА_12 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості.

До пом`якшуючих покарання обставин суд відносить часткове визнання своєї вини, добровільне відшкодування закладу охорони здоров`я витрат на лікування потерпілої.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК, є вчинення злочину повторно.

З урахуванням особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, є самозайнятою особою, має на утриманні малолітню дитину, в той же час є емоційно неврівноваженим, що підтверджено висновком наркологічної експертизи №335 від 16.08.2016 року, приймаючи до уваги особу потерпілих, намагання обвинуваченого зберегти сім`ю та змінити свою поведінку, про що він неодноразово наголошував в ході судового розгляду, суд вважає необхідним та достатність призначити обвинуваченому покарання за кожен злочин у виді громадських робіт.

Суд, вважає, що саме таке покарання в розумінні ч.2 ст.50 КК України, буде сприяти перевихованню обвинуваченого, недопущенню вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, та буде справедливою мірою кари за скоєне.

Покарання у виді громадських робіт слід призначити в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України та ч.2 ст.125 КК України.

Остаточне покарання обвинуваченому необхідно призначити за правилами частини першої статті 70 КК України із застосуванням принципу часткового складання покарань.

Суд не находить підстав для обрання іншого виду покарання.

Так, призначення покарання у виді штрафу, про що просила сторона захисту, не буде належною карою за вчинене.

Призначення покарання у виді обмеження волі, на якому наполягали потерпілі, є невиправдано суворою мірою та може мати негативні наслідки для самої потерпілої, оскільки основним джерелом доходів сім`ї є доходи, які отримує обвинувачений за виконання певних робіт.

Тому покарання у виді громадських робіт дозволить дисциплінувати обвинуваченого та буде достатньою карою за скоєні злочини.

Потерпілою ОСОБА_6 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 витрат на лікування в розмірі 2663,33 грн, моральної шкоди в розмірі 50000,00 грн, витрат на правову допомогу в розмірі 950,00 грн.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлено до обвинуваченого ОСОБА_4 позов про стягнення 10000,00 грн на відшкодування завданої злочином моральної шкоди та про стягнення 900,00 грн витрат на правову допомогу.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих суд виходив з такого.

Відповідно до ст.1166, ч.1 ст.1195 ЦК фізична особа, яка своїми винними діями завдали шкоди здоров`ю фізичній особі, зобов`язана відшкодувати витрати на придбання ліків.

Наданими потерпілою ОСОБА_9 доказами, а саме випискою з медичної карти стаціонарного хворого, довідкою про перелік ліків, придбаних за власний рахунок, квитанціями про вартість ліків, доведено витрати на придбання ліків в розмірі 1963,33 грн. Водночас, витрати у виді благодійних внесків до лікувального закладу за квитанцією №12632 від 10.06.2016 на суму 200,00 грн та за №12213 від 07.06.2016 на суму 500,00 грн, відшкодуванню обвинуваченим не підлягають, оскільки не відносяться до майнового збитку в розумінні ст. 22 ЦК України.

Що стосується позовів потерпілих в частині відшкодування моральної шкоди, то кожен з них відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України підлягає до часткового задоволення.

Як роз`яснено у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості.

Цивільний позов у кримінальному провадженні нерозривно пов`язаний із обсягом пред`явленого обвинувачення. Так, потерпіла ОСОБА_7 при визначенні розміру моральної шкоди на рівні 10000,00 грн виходила з того, що через пошкодження гомілкового суглобу тривалий час не могла вільно рухатись та відчувала біль. В той же час, дане тілесне ушкодження знаходиться поза межами пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення. Тому, враховуючи характер тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок протиправних дій обвинуваченого, які віднесені до легких тілесних ушкоджень, глибину перенесених переживань, суд вважає розумним визначити компенсацію відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Приймаючи до уваги глибину, характер та тривалість душевних страждань потерпілої ОСОБА_9 з приводу отриманих тілесних ушкоджень та пережитого приниження, враховуючи те, що потерпіла докладає значних зусиль для збереження сім`ї, беручи до уваги в той же час факт спільного проживання сторін, спільного ведення господарства, спільного виховання малолітнього сина, існування у сторін взаємних обов`язків, суд з урахуванням часу, який минув після інкримінованих обвинуваченому дій, поведінку сторін в судовому засідання, вважає справедливим та розумним визначити відшкодування завданої моральної шкоди на рівні по 10 000,00 грн.

Відповідно до ст.124 КПК з обвинуваченого підлягають стягненню на користь потерпілих, понесені ними та документально підтверджені процесуальні витрати на правову допомогу.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК.

Керуючись ст.ст. 373,374 КПК України, суд
У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.125 та ч.2 ст.125 КК України, призначивши покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком на 100 годин,

-за ч.2 ст.125 КК України у виді громадських робіт строком на 200 годин

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт строком на 240 годин.

Початок відбування покарання рахувати з дня звернення вироку до виконання.

Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 1963,33 грн, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн. В решті позову відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 950,00 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 900,00 грн витрат на правову допомогу.

Речові докази : штани, які передані на зберігання обвинуваченому залишити останньому.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий:ОСОБА_1