Номер провадження: 11-кп/785/173/17
Номер справи місцевого суду: 509/3438/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001560 від 11 липня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Овідіополь Одеської області, громадянин України, українець, з середньою освітою, не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Овідопольського районного суду від 01.12.2015 року за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном на 2 роки,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та йому призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. Відповідно до ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків приєднана невідбута частина покарання, призначена вироком Овідіопольського районного суду від 01 грудня 2015 року і остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.

Вироком суду першої інстанції встановлено, що 11 липня 2016 року, приблизно о 8:00 годині, на узбережжі Дністровського лиману, поблизу с. Миколаївка Овідіопольського району Одеської області, ОСОБА_8 , з метою незаконного виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу зірвав кущі дикорослого маку, з яких незаконно, без мети збуту виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб розчин ацетильованого опію, масою по сухому залишку 0,108 грамів. Частину незаконно виготовленого ним наркотичного засобу ОСОБА_7 вжив, а решту помістив у медичний шприц, поклав його у кишеню своїх штанів і незаконно зберігав при собі та переніс до дитячого садка «Ромашка» на вул. Дністровська в с.Миколаївка Овідіопольського району Одеської області. В цей же день, о 14 годині 50 хвилин, ОСОБА_7 на вул. Дністровська в с. Миколаївка був затриманий працівниками поліції. Під час затримання у нього був виявлений та вилучений медичний шприц з наркотичним засобом.

Не погодившись з зазначеним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, просить вирок суду стосовно нього змінити та призначити йому більш м`яке покарання із застосуванням ст.69 КК України. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що він повністю визнав свою провину в інкримінованому злочині та сприяв розкриттю злочину. Також зазначає, що має позитивну характеристику та тяжко хворіє.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.2 ст.309 КК України, як незаконне виготовлення, перевезення та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, вчинене повторно.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови за №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" роз`яснив, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд при призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до ст.65 КК України та рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, в якості обставин пом`якшуючих покарання врахував щире каяття та позитивну характеристику.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про необхідність призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням ст.69 КК України, оскільки обвинувачений вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів та злочинів проти власності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та вчинив новий злочин в період випробувального терміну.

Така поведінка обвинуваченого свідчить про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду його виправлення і перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Щодо пом`якшуючих покарання обставин, на які обвинувачений посилається в апеляційній скарзі, то всі вони були враховані судом першої інстанції при ухвалені вироку та суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст.309 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, яке є справедливим, відповідає особі винного та характеру вчинених протиправних дій.

Окрім того за попереднім вироком Овідопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_7 було призначено покарання у виді 4-ох років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України його було звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на два роки. В період випробувального терміну ОСОБА_7 вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України, за який суд першої інстанції призначив йому покарання у виді 2-ох років позбавлення волі.

Положеннями ч.4 ст.71 КК України встановлено, що статочне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Враховуючи те, що невідбута частина покарання ОСОБА_7 за попереднім вироком Овідопольського районного суду Одеської області від 01 грудня 2015 року складала 4 роки позбавлення волі, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ч.4 ст.71 та ст.73 КК України правильно визначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків шляхом часткового складання покарань - 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

За таких обставин, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, у зв`язку із чим відсутні підстави для його скасування або зміни.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 11 жовтня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.309 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.
Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3