Справа №490/2597/15-к 07.12.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/893/16 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.187 КК Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001182 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.09.2016 року по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лепетиха Березнігуватського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- за ч.2 ст. 187 КК України
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Булханівка Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
- за ч.2 ст. 187 КК України
Учасники судового провадження.
Прокурор ОСОБА_10

захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законний представник неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_11

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_9 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять вирок змінити в частині призначення покарання, застосувати до нього ст.104, ст. 75 КК України.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , застосувати до нього ст.69, ст. 75 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 років.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 років.

Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 зазначають, що суд не взяв до уваги наявність обставини, що пом`якшує покарання відшкодування шкоди, а також його поведінку після вчинення злочину, яка свідчить про його бажання виправитись та важкий матеріальний стан.

Крім того, ОСОБА_6 просить врахувати, що у нього на утриманні знаходиться малолітня дитина 05.04.2016 року.

Не погоджуються з висновком суду, що відшкодування шкоди відбулося не добровільно, а внаслідок дій працівників правоохоронних органів, оскільки мобільний телефон примусово не вилучався, а був добровільно повернутий потерпілому.

Захисник ОСОБА_8 вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання не відповідає тяжкості скоєного ним злочину та його особі, оскільки, він раніше не судимий, характеризується позитивно, працює, матеріальну шкоду потерпілому відшкодовано.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_6 та ОСОБА_9 визнано винними в тому, що 28 лютого 2015 року, перебуваючи в приміщені кімнати № НОМЕР_1 гуртожитку Надбузького професійного аграрного ліцею, розташованого за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, станція Горіхівка, вул. Миру, 1, домовились із застосуванням дерев`яного муляжу середньо-клинкової зброї здійснити напад на перехожих та заволодіти їх мобільним телефоном та іншим майном.
На виконання цієї домовленості вони вирушили до міста Миколаєва, де блукали вулицями з метою підшукування об`єкту для нападу, та біля 00:30 години 29 лютого 2015 року, неподалік рогу вулиць Потьомкінської та Громадянської у м. Миколаєві побачили ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які рухались вулицею Потьомкінською у напрямку вул. Радянської /нині - Соборної/, та за пропозицією ОСОБА_9 обрали їх, як об`єкт для нападу.
ОСОБА_6 наніс дерев`яною палицею удар ОСОБА_12 по голові, заподіявши тілесне ушкодження у вигляді забитої рани лівої тім`яної області, яке за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 почали бігти, намагаючись врятуватись від нападників, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 їх наздоганяти.
Наздогнавши ОСОБА_14 , який впав, ОСОБА_9 з метою унеможливлення його подальшого опору сів на нього. ОСОБА_6 , не здогнавши ОСОБА_13 , повернуся до ОСОБА_9 і діючи разом, заволоділи належними потерпілому ОСОБА_12 мобільним телефоном та срібним ланцюжком з хрестиком, заподіявши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1 368 гривень.
Такі дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України - як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисників, обвинувачених, законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_11 на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд приходить до наступного.

Доведеність вини, кваліфікація скоєного ОСОБА_6 та ОСОБА_9 апелянтами не оспорюються, внаслідок чого, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевірялись.

Що стосується покарання обвинуваченим, то суд у відповідності із вимогами ст.ст.65-67 КК України, призначив його з врахуванням вчинення обвинуваченими тяжкого умисного злочину, даних про їх особи, а саме, що вони раніше не судимі, за місцем навчання та проживання характеризуються позитивно, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають, на час розгляду справи працевлаштувалися, до виконання своїх обов`язків під час розгляду кримінального провадження ставилися відповідально.

Як обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 суд врахував визнання своєї провини та щире каяття у вчиненні злочину. ОСОБА_6 - визнання своєї провини та щире каяття у вчиненні злочину, вчинення злочину у неповнолітньому віці. Зазначив про відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Оцінюючи ступень тяжкості злочину, вчиненого обвинуваченими, суд правильно зазначив, що ними був вчинений зухвалий тяжкий злочин, який був заздалегідь підготовлений та спланований, задля підготовки до його вчинення обвинувачені вжили додаткових заходів - підшукали знаряддя злочину, приїхали з одного населеного пункту до іншого.

Також суд правильно врахував мету вчинення цих дій - необхідність придбання мобільного телефону, а також те, що задля задоволення цієї мети обвинувачені свідомо обрали шлях заволодіння чужим майном за допомогою розбійного нападу, тобто - шляхом посягання на здоров`я та гідність іншої особи, що підвищує суспільну небезпеку особи кожного з винних та вчиненого ними злочину.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що шлях реалізації умислу - вчинення розбійного нападу для заволодіння мобільним телефоном - за своїми наслідками є вочевидь не спів розмірним з метою, задля досягнення якої цей шлях був обраний, та така невідповідність свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи кожного з винних, а за такого - про підвищену суспільну небезпеку вчиненого ними злочину.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України суд достатньо обґрунтував можливість застосування до нього покарання у розмірі, що є нижчим від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 187 КК України. При цьому зазначив, що з огляду на характер вчиненого злочину, виправлення ОСОБА_6 в разі застосування відносно нього більш м`якого виду покарання, ніж позбавлення волі, не є можливим.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду і вважає доводи апелянтів про можливість застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_6 положень ст.ст.104, 75 КК України непереконливими.

Також, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 положень ст.ст.69, 75 КК України.

Доводи апелянтів про добровільність відшкодування обвинуваченими завданої шкоди є неспроможними, оскільки як вірно зазначив суд першої інстанції, шкода потерпілому була відшкодована внаслідок дій працівників правоохоронних органів, які виявили факт вчинення злочину та осіб, що його вчинили, та під час розслідування встановили місце знаходження викраденого майна, яке обвинувачений змушений був повернути.

Будь яких доказів на підтвердження працевлаштування та наявності на утриманні обвинувачених неповнолітніх дітей, а також вчинення злочину ОСОБА_6 , у зв`язку із важким матеріальним становищем про що останній вказує у своїй апеляційній скарзі, матеріали справи не містять, тому такі посилання в апеляційних скаргах суд визнає голослівними.

Посилання апелянтів на поведінку обвинувачених упродовж розслідування та слухання справи, а саме не вчинення ними іншого злочину, не є такими, що істотно впливають на правильність висновку суду щодо неможливості виправлення обвинувачених без відбування покарання.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання відповідає ступню тяжкості вчиненого злочину та особам обвинувачених і є необхідним й достатнім для їх виправлення та попередження нових злочинів, підстав для зміни вироку суду, про що просять апелянти, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 вересня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 та ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: