УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 9 грудня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_4 ,
У касаційній скарзі прокурором викладено вимогу про скасування вказаних судових рішень і призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Вимогу мотивовано тим, що покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженої внаслідок м`якості, оскільки не призначено додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Вказав на недотримання апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України, оскільки залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора.
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня

2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3 400 грн без позбавлення права керувати транспортними засобами. Вироком суду також вирішено долю речових доказів і питання щодо процесуальних витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок суду

від 19 квітня 2016 року щодо ОСОБА_4 без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватою у тому,

що вона 26 грудня 2015 року, приблизно о 22 год. 10 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «KIA Venga», державний номерний знак

НОМЕР_1 , перебуваючи на нерегульованому перехресті вул. Гарматна з бульв. І. Лепсе в м. Києві, в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 12.4, 16.2 Правил дорожнього руху, будучи неуважною, неправильно відреагувала на зміну дорожньої обстановки під час початку руху та здійснення маневру повороту ліворуч, з вул. Гарматної на бульв. І. Лепсе в м. Києві, та не надала перевагу пішоходу ОСОБА_5 , у зв`язку з чим здійснила на нього наїзд, чим заподіяла останньому тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, додані до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, що є підставою відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України для відмови у відкритті касаційного провадження.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_4

за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання внаслідок м`якості є необґрунтованими.

Призначене покарання відповідає вимогам статей 50, 52,

65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення засудженої ОСОБА_6 , попередження вчинення нових злочинів і є відповідним скоєному.

Судом при призначенні покарання повною мірою враховано тяжкість вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК Україниє злочином середньої тяжкості, дані про особу засудженої, яка характеризується позитивно за місцем роботи, визнала вину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, раніше не скоювала дорожньо-транспортні пригоди, за порушення Правил дорожнього руху до адміністративної відповідальності не притягувалася. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
Крім того, судом було враховано й думку представника потерпілого, який наполягав не позбавляти ОСОБА_4 права керувати транспортними засобами.

Також ОСОБА_4 просила не призначати їй додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки за родом її діяльності їй щодня необхідно користуватися автомобілем.

При цьому, не застосовуючи до ОСОБА_4 додаткове покарання, суд діяв відповідно до вимог закону України про кримінальну відповідальність, оскільки санкцією ч. 1 ст. 286 КК України не передбачено обов`язкового призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Отже, підстав вважати таке покарання невідповідним тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок мякості суд не вбачає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України, доводи прокурора, які були викладені в апеляційній скарзі, аналогічні й тим, що наведені в касаційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання всебічно розглянуті апеляційним судом, який відмовив у їх задоволенні з наведенням докладних мотивів прийнятого рішення, вказав

на правильність прийнятого рішення судом першої інстанції в частині призначеного покарання з урахуванням обставин вчиненого правопорушення. Такожв судовому засіданні апеляційного суду потерпілий та його представник підтвердили свою думку про відсутність необхідності призначення засудженій ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва

від 22 серпня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_4
відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

___________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3