Справа №484/2875/16-к 21.12.2016

Провадження № 11-кп/784/977/16 Категорія: ст. 185 ч. 2, 3 КК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

Головуючої (судді-доповідача): ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження № 0001640 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року, яким

- ОСОБА_7 засуджено за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, -

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10

обвинувачений ОСОБА_7

захисник ОСОБА_6

потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційних скарг.
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мигія Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, працюючого машиністом пакувальних машин ПАТ «Первомайський МКК», не одруженого, проживаючого та зареєстрованого на АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого; -

- засуджено:

- за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 остаточно призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Постановлено:

обрати ОСОБА_7 запобіжний захід в виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває без дозволу суду та повідомляти суд про зміну свого місця проживання та роботи, а також здати на зберігання відповідним органам державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України;

початок строку відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання;

стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 2 000 грн. моральної шкоди.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 просять вирок змінити, звільнивши ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оскаржуючи вирок в частині доведеності винуватості засудженого та кваліфікації скоєного, твердить:

що суд першої інстанції не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав себе винним, активно сприяв органам досудового розслідування, має постійне місце проживання, працює та позитивно характеризується за місцем роботи;

що ОСОБА_7 не тільки щиро кається у вчиненому, а й влаштувався на роботу на Первомайський молочно-консервний комбінат, що дозволило йому відшкодувати завдану потерпілим шкоду та мати засоби для існування, яких він раніше не мав. На думку захисника це дає можливість повірити словам обвинуваченого, що він більше не буде вчиняти крадіжок, бо відтепер він має стабільне джерело доходів;

що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено;

що необхідно врахувати молодий вік ОСОБА_7 , який тільки вступив в доросле життя. На думку захисника відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства може негативно вплинути як на його подальше життя в сенсі майбутнього відношення до нього інших людей (він буде вважатись як особа, яка відбувала покарання в закладі відбування покарання і йому буде важче, наприклад, влаштуватись на роботу), так і в сенсі його власного відношення до суспільства.

що суд першої інстанції як єдину мотивацію неможливості застосування до підсудного ст. 75 КК України, вказав те, що раніше таке застосування не дало позитивних результатів і після звільнення від відбування покарання, ОСОБА_7 знову скоїв ряд аналогічних злочинів. Захисник не згоден з таким твердженням суду тому, що обмежень щодо повторного застосування ст. 75 КК України стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання, на підставі ч. 1 ст. 78 КК України, закон не містить.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_8 зазначає, що за час проведення досудового розслідування ОСОБА_7 багаторазово жалкував про скоєні ним злочини, щиро розкаявся у скоєному; усвідомлюючи негативні наслідки вчиненого, на даний час працевлаштований і повністю відшкодував завдану їй шкоду, і претензій до нього вона не має; що він виріс без батька; що на даний момент, заради нормалізації свого життя, він, тільки-но досягши повноліття та закінчивши ПТУ, влаштувався на роботу, що дозволило йому відшкодувати шкоду та мати в подальшому постійне джерело доходів, і за місцем роботи він характеризується позитивно; що суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_7 дуже молода людина і таке суворе покарання може дуже зашкодити його майбутньому; що обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 вважає, що суд першої інстанції мав би визнати, як обставини, що пом`якшують покарання, і те, що ОСОБА_7 влаштувався на роботу, де характеризується позитивно, отримав постійне джерело доходу; що він ще молода людина, яка тільки-но вступила в самостійне життя та має шанс на виправлення; що він добровільно відшкодував завдану їй шкоду, а тому претензій до нього вона не має; що обставин, які обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено. На думку потерпілої про його виправлення свідчить його відношення до скоєних злочинів, оскільки він вже дуже жалкує про вчинене і неодноразово просив у неї вибачення та повністю розрахувався з нею; що дивлячись на його нинішні переживання з цього приводу, вона бачить людину, яка щиро кається у своїх проступках, повністю беззаперечно бажає виправитись.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
05 червня 2016 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою таємного викрадення чужого майна, шляхом пошкодження скла вікна проник до приміщення житлового будинку на території вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: дві чавунні плити вартістю 300 грн. кожна з колісниками вартістю 80 грн., чим спричинив останній матеріальний збиток на суму 680 грн., після чого з викраденим зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

07 червня 2016 року приблизно о 12.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля садового домоволодіння АДРЕСА_2 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна через пошкоджене вікно проник до приміщення житлового будинку на території вказаного домоволодіння, де повторно таємно викрав спортивний велосипед «Веnneto», який належав ОСОБА_11 , чим спричинив останній матеріальний збиток на суму 1 451 грн. 12 коп. З викраденим зник.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

09 червня 2016 року приблизно о 14.00 год. ОСОБА_7 прийшов у квартиру АДРЕСА_3 у гості до знайомих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 . Після відпочинку у вечірній час 09 червня 2016 року ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_7 лягли спати в одній із кімнат вказаної квартири. В цей час ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_12 його планшет Samsung Galaxy Tab 3, щоб пограти у відеогру. 10 червня 2016 року, приблизно о 5.00 год., ОСОБА_7 прокинувся та, побачивши, що всі сплять, у нього виник умисел на таємне викрадення вказаного планшету. Переслідуючи злочинний умисел та корисливу мету, шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 таємно викрав з кімнати планшет Samsung Galaxy Tab 3 вартістю 1 600 грн. та флеш-накопичувачем МісroSD з пам`яттю на 16 Gb вартістю 165 грн. та мобільний телефон Samsung GТ 5312 вартістю 400 грн., а всього спричинив ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 2 165 грн. Викраденим розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

17 червня 2016 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_7 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_1 , з метою повторного таємного викрадення чужого майна через погано зачинене вікно проник до приміщення житлового будинку на території вказаного домоволодіння, де повторно таємно викрав планшет Blackberry Playbook Wi-Fi 32 GB, який належить ОСОБА_8 . З викраденим зник, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальний збиток на суму 2 500 грн.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене повторно.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 на підтримку апеляційних скарг останнього та потерпілих; доводи потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підтримку всіх поданих апеляційних скарг; доводи - заперечення прокурора ОСОБА_10 проти апеляційних скарг захисника та потерпілих; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0001640, обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, апеляційний суд вважає їх підлягаючими задоволенню з таких підстав.

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, вид та розмір призначеного судом покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України не переглядаються, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині ніким з учасників процесу не оскаржується.

Що стосується покарання, то воно призначено обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65, 66 КК України.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував, характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів; дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав себе винним, має постійне місце проживання, за яким характеризується негативно, працює, раніше судимий за аналогічний корисливий злочин, будучи засудженим за ст. 185 ч. 3, ст. 15 ч. 3, ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі строком до 3 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, після звільнення від покарання 20 квітня 2016 року знятий з обліку, та вже через місяці знову скоїв ряд крадіжок; відшкодування ОСОБА_7 завданих матеріальних збитків потерпілим, котрі на час розгляду справи в суді претензій матеріального характеру не мають; обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 - повне визнання своєї провини, відшкодування збитків потерпілим, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 .

Врахувавши наведене, суд прийшов до висновку про призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у наближеному до мінімальних розмірів санкцій ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України.

Також суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, вважаючи неможливим застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України і звільнення його від відбування покарання з випробуванням, пославшись на те, що раніше таке застосування не дало позитивних результатів, оскільки відразу після звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 знову скоїв ряд аналогічних злочинів.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно роз`яснень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року N 7 у випадках вчинення особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням, нового злочину після закінчення іспитового строку суди повинні долучати до справи копію судового рішення про звільнення засудженого від призначеного покарання.

Обмежень щодо повторного застосування ст. 75 КК стосовно особи, яка вчинила новий злочин після звільнення від призначеного покарання на підставі ч. 1 ст. 78 КК, закон не містить.

Зазначених вимог закону суд не дотримався.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини справи.

Разом з тим, суд не в повній мірі зважив на дані про його особу, а саме: на вік обвинуваченого, який нещодавно досяг повноліття; що він в силу ст. 89 КК України є не судимим; попередню судимість мав за злочини, вчинені у неповнолітньому віці, а злочини, за які він засуджений оскаржуваним вироком вчинив наступного дня після досягнення повноліття; має постійне місце проживання; про вчинення ним вказаних злочинів самостійно добровільно повідомив правоохоронні органи; після вчинення злочину розкаявся, неодноразово просив вибачення у потерпілих; апеляційному суду повідомив про усвідомлення вчиненого та свій намір ніколи не вчиняти крадіжок; влаштувався на роботу, за місцем якої характеризується суто позитивно; добровільно самостійно відшкодував завдану потерпілим шкоду; повідомив про налагодження стосунків з матір`ю (через сварки з якою і вчинив злочини), про наявність у нього дівчини та припинення спілкування з особами, схильними до правопорушень; тобто є соціально адаптованою особою; відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування ним спричиненої матеріальної шкоди потерпілим.

Апеляційний суд бере до уваги вищенаведене, а також враховує позиції потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які подали власні апеляційні скарги на користь обвинуваченого та просили не позбавляти ОСОБА_7 волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Треба зауважити, що доводи прокурора ОСОБА_10 про відсутність підстав для розгляду її апеляційної скарги через висловлену нею в суді першої інстанції позицію щодо покарання ОСОБА_7 , є такими, що не ґрунтуються на законі та суперечать такій загальним засадам кримінального провадження як верховенство права та рівність перед законом і судом.

Так, відповідно до роз`яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» від 15 травня 2006 року N 1, підтримання прокурором перед судом державного обвинувачення не тотожне викладенню ним міркувань із приводу застосування кримінального закону і міри покарання щодо підсудного. У зв`язку із цим позиція прокурора щодо доцільності призначення підсудному, засудженому конкретних виду та розміру покарання не охоплюється поняттям «межі обвинувачення».

За такого, думка (міркування, позиція) потерпілої особи про міру покарання для обвинуваченого не є такою, яку за законом він не має права змінити, а тим більш на покращення становища обвинуваченого.

Враховуючи вище наведене та беручи до уваги те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, пост кримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 за період кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що конкретні обставини справи та наведені вище дані про особу обвинуваченого, а також думки потерпілих дають підстави вважати, що виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливо досягти без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таким чином, апеляційні скарги апелянтів підлягають задоволенню, а вирок суду - зміні в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 жовтня 2016 року відносно ОСОБА_7 змінити.

ОСОБА_7 , якого засуджено за ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст. 76 ч. 1 п. п. 1, 2, ч. 2 п. 2 КК України покласти на засудженого ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично зявлятися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді