Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________
Справа № 490/7715/16-к
Провадження № 1-кп/490/561/2016
У Х В А Л А
04 травня 2017 року м.Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі - ОСОБА_4

за участі прокурорів - ОСОБА_5

ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000021 за обвинуваченням:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаєві, є громадянином України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , -

у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 14 - частиною 1 статті 111, частиною 4 статті 407, частиною 3 статті 409 Кримінального Кодексу України, -

встановив:
До Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених частиною 1 статті 14 - частиною 1 статті 111, частиною 4 статті 407, частиною 3 статті 409 Кримінального Кодексу України.

Під час судового розгляду прокурор просив про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, спираючись про те, що ризики, які зумовили обрання запобіжного заходу, наразі не змінились та не зменшились.

Обвинувачений під час судового розгляду кримінального провадження проти задоволення клопотань прокурора заперечував.

Він по суті стверджував, що всупереч вимог діючого законодавства та безпідставно відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою; до того ж - строк дії цього запобіжного заходу судом продовжувався всупереч вимог національного та міжнародного права.

В якості таких порушень обвинувачений вказував, що суд не перевірив обґрунтованість висунутої відносно нього підозри, не перевірив можливість застосування відносно нього альтернативного запобіжного заходу. Зокрема, обвинувачений вказував, що висунуте йому обвинувачення ґрунтується на припущеннях, розгляд справи відносно нього не здійснюється невідкладно та першочергово, під час продовження строку тримання його під вартою суд не наводить підстав такого, лише посилається на обґрунтованість раніше прийнятих рішень про обрання відносно нього запобіжного заходу, повторно не досліджує обґрунтованість його тримання під вартою, не враховує, що зі спливом строку раніше враховані підстави втрачають свою актуальність, та суд має навести нові підстави до такого.

Також обвинувачений зазначав, що державне обвинувачення відносно нього підтримується, та, відповідно, про продовження строку дії раніше обраного відносно нього запобіжного заходу просить прокурор, який належним чином не був призначений для участі у кримінальному провадженні.

Обвинувачений також посилається про свій сімейний стан, стан свого здоров`я.

Спираючись про таке, обвинувачений просить не продовжувати та скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений також вказував, що на момент розгляду питання про продовження строку дії обраного відносно нього запобіжного заходу строк дії раніше обраного запобіжного заходу сплинув. За такого обвинувачений просив негайно звільнити його з-під варти.

Після вислуховування сторін та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження суд дійшов такого.

1. Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Миколаєва ОСОБА_10 від 08 квітня 2016 року відносно ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 червня 2016 року.

В подальшому ухвалами слідчих суддів цей строк продовжувався неодноразово, востаннє - до 4 серпня 2016 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 3 серпня 2016 року строк дії цього запобіжного заходу відносно обвинуваченого був продовжений до 1 жовтня 2016 року, а подальшими ухвалами суду - до 04 травня 2017 року.

2. ОСОБА_7 стверджував, ніби на момент розгляду питання строк дії раніше обраного відного нього запобіжного заходу скінчився.

Він зазначав, що був затриманий о 09 годині 10 хвилин.

Як на його думку, за такого строки дії запобіжного заходу відносно нього закінчуються у 09 годині 10 хвилин дня, вказаного у відповідній ухвалі суду.

Проте, ці твердження обвинуваченого є хибними.

Так, ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 17 січня 2017 року строк дії обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу був продовжений до 17 березня 2017 року.

До закінчення строку дії цієї ухвали - 6 березня 2017 року - строк тримання ОСОБА_7 під вартою був продовжений: "На 60 діб - до 4 травня 2017 року"; при цьому ця ухвала була винесена після 17-00 години.

За такого відповідно до вимог статті 197 КПК України та з урахуванням вимог частини 3 статті 115 КПК України строк тримання обвинуваченого під вартою спливає о 24 годині 4 травня 2017 року, а з урахуванням буквального тексту ухвали - після 17-00 години 04 травня 2017 року.

Отже, розгляд питання про доцільність тримання обвинуваченого під вартою відбувається в межах строку дії відповідного запобіжного заходу.

За такого вказані обвинуваченим перешкоди для розгляду питання про доцільність продовження його тримання під вартою, так само, як й вказані ним підстави для його негайного звільнення наразі є відсутніми
3. Закінчення розгляду справи до сплинення вказаного вище строку вочевидь не є можливим.

4. Обвинувачений вказує на наявні, як на його думку, перешкоди для розгляду питання про доцільність продовження строку його тримання під вартою.

Так, обвинувачений стверджує, ніби прокурор, який здійснює повноваження у цьому кримінальному провадженні, був призначений всупереч вимог статті 37 КПК України.

Зокрема, обвинувачений вказував, що спочатку процесуальне керівництво у цій справі здійснювали прокурори прокуратури миколаївської області, а зараз ці повноваження здійснюють прокурори Військової прокуратури Миколаївського гарнізону.

Проте, ці твердження є хибними, оскільки базуються на хибному розумінні вимог діючого законодавства.

Так, вказана норма регулює порядок призначення та зміни прокурора у кримінальному провадженні в межах одного органу прокуратури.
Розподіл же повноважень щодо здійснення процесуального керівництва між різними органами прокуратури /що й відбулось у цьому випадку/ здійснюється відповідно до наказів Генеральної прокуратури України, Кримінальним Процесуальним Законом України він не врегульований.

Обвинувачений стверджує про те, що запобіжний захід відносно нього був обраний, а строк тримання його під вартою продовжувався всупереч встановленого законом порядку.

Але ці посилання, по-перше, не ґрунтуються на дійсних фактичних обставинах справи, адже законність обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялась, та була підтверджена судом апеляційної інстанції.

По-друге, діюче законодавство /статті 331, 199 КПК України/ не передбачають вирішення питання про законність раніше винесених ухвал, але - лише вирішення питання про те, чи змінились ризики, що зумовили обрання запобіжного заходу. До речі, таке ж відповідає сталій практиці Європейського Суду з прав людини. При цьому суд звертає увагу на те, що ці обставини раніше неодноразово роз`яснювались обвинуваченому під час винесення попередніх ухвал. За такого ці посилання наразі можуть бути розцінені не інакше, як зловживання обвинуваченим своїми правами з метою штучного створення організаційних перепон для розгляду справи.

Обвинувачений стверджує, ніби розгляд питання про доцільність його тримання під вартою має розглядатись виключно за умови наявності письмового клопотання прокурора про продовження строку його тримання під вартою.

Але таке відповідає прямим вказівкам статті 331 КПК України, відповідно до частини 3 якої це питання розглядається незалежно від наявності клопотань.

При цьому суд звертає увагу на те, що ця обставина також неодноразово роз`яснювалась обвинуваченому під час винесення попередніх ухвал.

За такого ці посилання наразі можуть бути розцінені не інакше, як зловживання обвинуваченим своїми правами з метою штучного створення організаційних перепон для розгляду справи.

Отже, вказані обвинуваченим перешкоди для розгляду питання про продовження строку його тримання під вартою в дійсності не існують.

4. Розглядаючи питання про доцільність продовження відносно обвинуваченого строку тримання під вартою суд враховує таке.

Під час обрання запобіжного заходу та продовження строку його дії слідчі судді виходили з наявності ризику того, що обвинувачений, маючи достатні навики з протидії правоохоронним органам та міцні соціальні зв`язки на території тимчасово окупованої АР Крим, може переховуватись від слідства або у інакший спосіб перешкоджати йому.

На цей час вказаний ризик не зменшився.

Більше того, матеріали справи свідчать, що навіть перебуваючи під вартою, обвинувачений вживає залежних виключно від нього суто організаційних заходів, спрямованих на затягування судового процесу з метою організаційного вирішення питання про його звільнення.

Так, як зазначалось в попередній ухвалі, маючи на меті клопотати про зміну підсудності справи, обвинувачений та його захисники розпочали, діючи недобросовісно, адже самі не мали допуску до державної таємниці, вимагати зміни складу суду, а після такої зміни - захисники напряму відмовились від участі у судовому засіданні.

Далі, вказуючи про стан свого здоров`я, обвинувачений у той же час відмовляється від отримання медичної допомоги у суді.

Далі, захист у справі не є належним чином організований, адже аж до січня 2017 року захисники намагались брати участь у справі, не бажаючи отримувати допуск до матеріалів, що містять державну таємницю.

Наведене свідчить, що обвинувачений та його захист не тільки не утримуються, але навпаки - свідомо використовують заходи, що затягують провадження у справі, більше того - із тим, щоб в подальшому використати факт такого затягування задля обґрунтування процесуальних дій, як то - безпідставна зміна запобіжного заходу відносно обвинуваченого.

Далі, у цій ухвалі вище вказувались випадки зловживання обвинуваченим своїми правами.

Окрім того, матеріали справи свідчать, що обвинувачений штучно створює обставини, які потім використовує для створення уяви про наявні перепони у розгляді справи, а створені таким чином перепони використовує для затягування процесуального часу з метою вжиття організаційних заходів задля свого звільнення.

Так, обвинувачений, склавши звернення, у яких зазначив свідомо неповну інформацію про обставини розгляду справи, отримав ухвалу про внесення відповідних відомостей до ЄРДР, яку використав з метою заявлення безпідставного та такого, що ґрунтується на перекрученої інформації, відводу з метою затягування процесуального строку розгляду справи.

Далі, захисник обвинуваченого, який за презумпцією діє за його вказівкою, будучи завчасно повідомленим про час та місце розгляду справи, спізнився у судове засідання більш, ніж на 4 години, що змусило суд оголосити перерву.

Далі, обвинувачений надав суду вочевидь для нього неповну інформацію про склад прокурорів та просив про оголошення перерви у судовому засіданні, а на слідуючий день заявив клопотання про його негайне звільнення, знов використавши перекручену інформацію.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про високий ступень ризику того, що, перебуваючи на волі, обвинувачений зашкодить судовому розгляду справи, що унеможливлює обрання відносно нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

5. Обвинувачений вказує, ніби під час вирішення питання про продовження раніше обраного відносно нього запобіжного заходу суд має переконатись в обґрунтованості обраної відносно нього підозри, чого не робив раніше.

Але ці посилання не відповідають дійсності.

Так, по-перше, в попередніх ухвалах суду, копії яких були вручені обвинуваченому, питання обґрунтованості висунутої відносно нього підозри обговорювалось неодноразово.

По-друге, ці посилання не відповідають вимогам діючого законодавства. Так, відпвоідно до статті 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. При цьому у главі 18 Кримінального Процесуального Кодексу України містяться як поняття "застосування запобіжного заходу", так й поняття "продовження" строку їх дії.

Порядок продовження строку тримання під вартою є врегульований спеціальною нормою - статтею 199 КПК України, яка передбачає особливості доведення під час розгляду цього питання, а саме - що доведенню підлягає те, що заявлені раніше ризики не зменшились, або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Та саме ця обставина й обговорюється судом під час винесення цієї ухвали.

Не є доречними, а навпаки - є типовими, та такими, що не мають відношення до ситуації обвинуваченого - його посилання про те, що суд не обговорює можливість обрання відносно альтернативного триманню під вартою запобіжного заходу, адже такі (альтернативні) запобіжні заходи в його випадку діючим законодавством не передбачені взагалі.

Отже, підстави для скасування або зміни раніше обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу є відсутніми, через що суд вважає за необхідне продовжити строк дії обраного відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань обвинуваченого про звільнення його з-під варти, а також про зміну, скасування раніше обраного відносно нього запобіжного заходу - відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_11 строк тримання під вартою - до 2 липня 2017 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді ОСОБА_2
ОСОБА_3

19.05.2017