Справа № 1-513/11
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі трьох професійних суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши клопотання захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 про зміну підсудним кожному окремо запобіжного заходу, в рамках кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_9 , у вчиненні злочинів передбачених п. 6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст.187, ч.3 ст. 289, ч. 2 ст.358, ч. 3 ст.357, ч. 2 ст.194 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених п.6, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.3 ст.289, ч. 2 ст.358, ч. 3 ст. 357 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні суду перебуває вищевказана кримінальна справа.

В судовому засіданні захисники ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну підсудному ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, захисник ОСОБА_8 заявив клопотання про зміну підсудному ОСОБА_10 запобіжного заходу з тримання під вартою на підписку про невиїзд, у зв`язку з тривалим перебуванням їх під вартою.

Обвинувачені підтримали клопотання захисників.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисників, посилаючись на те, що підсудні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, у зв`язку з чим можуть ухилятися від суду, впливати на потерпілих та свідків.

Представник потерпілого заперечував проти задоволення клопотання захисників.

Заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 274 КПК України передбачено, що під час розгляду справи суд, при наявності для того підстав, може своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо підсудного.

Згідно вимог статті 148 КПК України, запобіжні заходи застосовуються до підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого з метою запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, перешкодити встановленню істини у кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Запобіжні заходи застосовуються за наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений, підсудний, засуджений буде намагатися ухилитися від слідства і суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність.

Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він може бути обраний, коли більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст.149 КПК України, з урахуванням тяжкості діяння, не можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та належної поведінки.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
В той же час, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії особливо тяжких та передбачає покарання на строк до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, перебуваючи на волі можуть перешкоджати кримінальному провадженню з метою ухилення від кримінальної відповідальності, впливати на потерпілих і свідків, а тому обраний відносно підсудних кожного окремо запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованих їм в вину діянь, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення підсудних від суду. Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що підсудні можуть не виконувати покладені на них процесуальні обов`язки, є реальними та триваючими, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо підсудних на більш м`який, альтернативні запобіжні заходи не забезпечать належний рівень гарантії належної процесуальної поведінки підсудних.
Також суд, приймаючи рішення, враховує, що тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності, що викладено у рішенні Європейського суду з прав людини, від 18 березня 2008 року, у справі «Ладент проти Польщі» (заява № 11036/03, пункт 55), а тому тримання підсудних під вартою є необхідним для забезпечення їх присутності в суді, та інші, менш суворі заходи, не є достатніми для досягнення цієї цілі.
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду, а за змістом п.п. «b» та «c» ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Слід також звернути увагу, що відповідно до роз`яснення Вищого Спеціалізованого Суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», правила, закріплені у ст.72 КК України, розповсюджуються лише на осіб, яким призначено строковий вид покарання. Довічне позбавлення волі до переліку таких покарань не відноситься.

Враховуючи норми кримінального процесуального закону та обставини вчинення інкримінованих підсудним діянь та наслідки їх вчинення, суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.148, 149, 274 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з утримання під вартою на особисте зобов`язання - відмовити.
В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу підсудному ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з утримання під вартою на підписку про невиїзд - відмовити.
Міру запобіжного заходу підсудним ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:
Суддя:
Суддя: