АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/54/17 Справа № 698/1175/15-к Категорія: ч.2 ст. 121 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 січня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9 ,

обвинувачуваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинувачуваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шостакове, Катеринопільського району, Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не військовозобов`язаного, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України на 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_10 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 05.09.2015 року по 08.02.2016 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_8 20865,00 (двадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять грн. 00 коп.) матеріальної шкоди та 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вирішено стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової дактилоскопічної експертизи у сумі 384,00 грн.

В порядку ст.100 КПК України вирішена доля речових доказів.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст.407, 419 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_10 визнано винуватим та засуджено за те, що він 04 вересня 2015 року в період часу з 14 год. по 19 год. перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись в подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_1 , під час сварки на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , наніс останньому удар ногою в обличчя, внаслідок чого він впав на спину. В подальшому, коли потерпілий почав підніматися, ОСОБА_10 наніс йому удар в спину у зв`язку з чим той впав на живіт. Коли ОСОБА_12 підвівся із землі та почав тікати, ОСОБА_10 наздогнавши його вдарив ногою в спину, від чого потерпілий впав на землю. Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_10 , почергово ставав ногами близько 3-4 разів на груди та шию лежачому на спині ОСОБА_12 , при цьому п`ятою ноги бив останнього по вищевказаним частинам тіла, а потім почергово ногами наніс близько шести ударів останньому по голові та тулубу, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта № 85А від 21.10.2015 року відносяться до категорії легких, середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень. Черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва, з забоєм головного мозку знаходиться у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_12 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 21 год.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_10 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми кримінального процесу стосовно правовідносин, що виникли в межах даного провадження, недооцінені обставини, які мають значення для повного і всебічного дослідження матеріалів справи, не дано аналіз встановлених судом обставин події злочину та доказів зібраних під час судового і досудового розслідування з точки зору їх належності і допустимості.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням ОСОБА_13 про те, що він разом з обвинуваченим наносив удари ОСОБА_12 почергово і безпідставно обвинувальним вироком поклав всю провину у настанні смерті останнього на ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що винуватість його підзахисного ґрунтується на припущеннях і не доведена доказами здобутими в ході судового та досудового розслідування. Крім цього стверджує, що в діях ОСОБА_10 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 в підтримку поданої апеляційної скарги адвокатом ОСОБА_11 в повному обсязі, міркування прокурора, який, вважаючи вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив його залишити без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту - без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в провадженні вказані вимоги закону були належним чином дотримані.

Так, висновок районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого при обставинах, наведених у вироку, відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на доказах, досліджених в судовому засіданні, яким суд дав належну правову оцінку.

Під час допиту судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України визнав частково та показав, що 04.09.2015 року під час спільного розпивання алкогольних напоїв з ОСОБА_14 , він розповів останньому, що ОСОБА_12 вказував на нього як на особу, що раніше проникала до його домоволодіння. Близько 18 год. до його домоволодіння приїхав ОСОБА_12 з яким ОСОБА_14 почав з`ясовувати стосунки. Під час розмови, ОСОБА_14 вдарив ОСОБА_12 двічі кулаком в обличчя, від чого останній впав на землю. Після третього удару в обличчя ОСОБА_12 знов впав на землю, а ОСОБА_14 почав стрибати на його спині, потім сів зверху на спину лежачого потерпілого і завдав близько двох ударів ліктем та кулаками в область його голови та спини. Потім ОСОБА_14 відійшов від потерпілого, а він наніс йому 2-3 удари ногою в обличчя, удар в ніс та два рази вдарив ногою в бік його голови. Потім ОСОБА_14 знов наніс ОСОБА_12 близько 5 ударів кулаками та ліктями по спині. Після чого вони пішли далі розпивати спиртні напої, а коли через деякий час повернулись, потерпілого вже не було.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_10 частково визнав пред`явлене йому органом досудового розслідування обвинувачення, зазначивши, в тому числі і в суді апеляційної інстанції, про те, що потерпілому він наносив удари спільно з ОСОБА_14 , його винуватість підтверджується перевіреними судом та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, як показав в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_15 , на початку вересня 2015 року його син ОСОБА_12 близько 14 год. повинен був загнати худобу з пасовиська, однак цього не зробив, оскільки, вважав, що він затримався у когось з товаришів з якими інколи вживав алкогольні напої.

З показань допитаної судом потерпілої ОСОБА_8 вбачається, що її син ОСОБА_12 періодично підробляв по господарству у сторонніх людей разом з ОСОБА_10 . В день побиття син був вдома, а потім з батьком поїхав на город і більше вона його живим не бачила. В обґрунтування заявленого цивільного позову пояснила, що розмір заподіяної їй матеріальної шкоди складається з витрат на поховання сина та упорядкування його могили, що складає 20865 грн., а заподіяна їй моральна шкода пов`язана з втратою дитини, що заподіяло їй непоправної психічної травми та душевних страждань, яку вона оцінює в 50000 грн.

Як показала в суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_7 , 05.09.2015 року вона була запрошена сільським головою для огляду виявленого на провулку Клубному тіла мертвого чоловіка в якому вона впізнала свого рідного брата ОСОБА_12 . Тіло брата знаходилось на провулку неподалік від будинку ОСОБА_10 . Крім того пояснила, що востаннє вона бачила брата 03.09.2015 року та зазначила, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не було неприязних відносин.

Свідок ОСОБА_14 суду першої інстанції показав, що восени 2015 року він прийшов додому до ОСОБА_10 , де вони розпивали алкогольні напої. Коли горілка скінчилася, він пішов до магазину, а коли повертався, побачив ОСОБА_12 , якому запропонував приєднатись до них, на що останній погодився. Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ним та потерпілим відбулася сварка і він вдарив його двічі кулаком в область вуха, від чого останній впав на землю. Коли ОСОБА_12 намагався підвестись до нього підійшов ОСОБА_10 і вдарив ногою в обличчя, а потім в спину, від чого потерпілий впав на землю. Після того, як в черговий раз ОСОБА_10 вдарив ногою в обличчя ОСОБА_12 , він попросив його більше не зачіпати, однак ОСОБА_10 знов наніс удар ногою в обличчя потерпілого.

На уточнюючі запитання суду ОСОБА_14 додав, що в цілому ОСОБА_10 завдав ОСОБА_12 4 удари ногою в область голови, 3 удари в область тулуба і декілька ударів в область спини, живота та грудей, а він, окрім зазначених вище ударів, завдав потерпілому ще удар кулаком у плече і ліктем в спину.

Вказані показання свідка ОСОБА_14 , на думку колегії суддів, є достовірними, узгодженими між собою і не містять протиріччя по суті події злочину та відповідають встановленим судом першої інстанції обставинам.

Крім того, як показала свідок ОСОБА_16 , восени 2015 року вона чула в сусідньому домоволодінні, де проживає ОСОБА_10 , крики та сварку. Вранці наступного дня вона побачила на вулиці напівоголеного чоловіка, який лежав на землі, виявилось, що він був мертвий. У місці де лежав чоловік на землі були сліди від пальців, якими він скріб землю.

Згідно даних протоколу огляду місця події від 05.09.2015 року вбачається, що в с. Шостакове по провулку Клубному було виявлено труп чоловіка з ознаками насильницької смерті.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи від 21.10.2015 року № 85А, причиною смерті ОСОБА_12 стала черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва, з забоєм головного мозку. Крім того, у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді переломів 6-7 ребер справа по передній паховій лінії, синці повік обох очей, садно лоба, численні садна обличчя, носа та підборіддя, ліктьових суглобів, колінних суглобів, синців попередньої поверхні шиї, по передній поверхні правого плечового суглобу, лівого плечового суглобу з переходом на плече, крововилив в м`язи шиї.

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, за який він засуджений і його дії за 2 ст. 121 КК України судом кваліфіковано правильно, а тому доводи сторони захисту щодо відсутності в діях обвинуваченого суб`єктивної сторони складу даного злочину, не узгоджуються з встановленими обставинами, які, в більшості із ним, не оспорюються і самим ОСОБА_17 .

Посилання ОСОБА_10 та його захисника на те, що смерть потерпілого настала внаслідок нанесення спільних ударів як ним особисто так і свідком ОСОБА_14 , об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими в судовому засіданні, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують їх доводи, а тому розцінюються колегією суддів як намагання обрати такий спосіб з метою зменшення відповідальності обвинуваченого за вчинене і, як наслідок, призначення більш м`якого покарання.

Зокрема як вбачається з показань свідка ОСОБА_14 очевидця подій, ОСОБА_10 завдавав ОСОБА_12 , в тому числі, і чисельні удари ногою в область голови. Факт нанесення ударів ногами в голову потерпілому ОСОБА_12 не спростовує і сам обвинувачений ОСОБА_17 . Крім того, як слідує з висновку судово-медичної експертизи від 21.10.2015 року № 85А, причиною смерті ОСОБА_12 стала черепно-мозкова травма з крововиливом під тверду мозкову оболонку зліва, з забоєм головного мозку. Вказані обставини свідчать про те, що саме від умисних дій обвинуваченого потерпілому було спричинено ті тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті.

Щодо розбіжностей в показаннях як обвинуваченого ОСОБА_10 так і свідка ОСОБА_14 , на які посилається і захисник в апеляційній скарзі, зокрема щодо кількості нанесених ними ударів потерпілому ОСОБА_12 , то суд першої інстанції обґрунтовано пов`язав їх зі станом в якому вони перебували стан алкогольного сп`яніння, що значно погіршувало їх можливість об`єктивно сприймати і пам`ятати події.

Покарання суд першої інстанції призначив обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 50, 65 КК України з врахуванням тяжкості вчиненого ним правопорушення, обставин його вчинення, особи обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується негативно, раніше не судимий, щирого каяття як обставини, що пом`якшує його покарання, обставини, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, і обґрунтовано призначив ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

Колегія суддів погоджується з тим, що виправлення та перевиховання ОСОБА_10 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства при призначенні йому покарання у виді реального позбавлення волі.

При розв`язанні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 , суд дотримався вимог ст.ст. 1166, 1167, 1168 ЦК України та обґрунтовано задовольнив його в повному обсязі, прийнявши рішення про стягнення з ОСОБА_10 моральної шкоди в сумі 50000 грн. та 20865 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, розмір якої є співрозмірним з понесеною втратою потерпілої, визнаний обвинуваченим під час розгляду справи судом першої інстанції, і ніким не оспорюються.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст.407, ст. 419 КПК України, -

у х в а л и л а :
Вирок Катеринопільського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2016 року щодо ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинувачуваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції вступає в законну силу з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_10 в той же строк з моменту вручення її копії.

Головуючий :

Судді :