Справа № 441/162/17 1-кп/441/48/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.04.2017 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
потерпілого - ОСОБА_4 ,
обвинуваченого - ОСОБА_5
та його захисника - ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок матеріали кримінального провадження №0000469 від 10.10.2015р. про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та

жителя АДРЕСА_1 ,

громадянина України, з повною середньою освітою, непрацюючого,

розлученого, військовозобов`язаного, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
09.10.2015 року близько 19.45 год. ОСОБА_5 , керуючи в стані алкогольного спяніння автомобілем марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , в напрямку м. Львова правою смугою руху вулицею Львівською в м. Городок Львівської області, при проїзді в районі будинку № 134 проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення перешкоди для руху у виді появи в його полі зору велосипа «McKinley» червоного кольору під керуванням ОСОБА_7 , який рухався у попутному йому напрямку руху по правому краю цієї ж смуги руху і якого він мав обєктивну можливість виявити із відстані 108.7 м, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним автомобіля або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди з дотриманням безпечного бокового інтервалу до неї, здійснив наїзд на задню частину велосипеда «McKinley». Такими діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п.1.5, 1.10, 2.3 "б", 2.3 "д", 2.9 "а", 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. (далі - ПДР). Внаслідок наїзду на велосипед водій такого - ОСОБА_7 , отримав садно на чолі зліва, два садна на лівій стопі та лівій гомілці, рану на лівому коліні, яка розташована у поперечному напрямку на висоті приблизно 40 см від підошви, перелом грудного відділу хребта, перелом з 2 по 9 ребер справа по прихребетній лінії, переломи з 2 по 7 ребер справа по середній паховій лінії, крововилив в тканину правої легені, які утворилися прижиттєво, одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним від контактів з тупими предметами, за ознакою небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та призвели до смерті ОСОБА_7 .. В продовження ОСОБА_5 , привівши потерпілого ОСОБА_7 у небезпечний для життя стан шляхом наїзду на керований ним велосипед 09.10.2015р. близько 19.45 год. на вул. Львівська, 134 в м. Городок Львівської області, внаслідок чого потерпілий через безпорадний стан був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, в порушення вимог п.2.10 ПДР України не зупинив керований ним автомобіль марки «ВАЗ 2101», р.н НОМЕР_1 , на місці пригоди, завідомо залишивши потерпілого ОСОБА_7 без допомоги.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав повністю та пояснив, що дійсно 09.10.2015р. рухався в стані алкогольного сп`яніння з м. Городок в м. Львів на своєму автомобілі. Пив в цей день горілку і вино. В цей час вже смеркалося, дорога була суха, опадів не було. Рухався зі швидкістю близько 50-60 км/год. Одразу не відчув, що зачепив велосипед, лише на КПП його зупинили і сказали, що у нього вдарена права сторона автомобіля. Працівники ДАІ возили на його на експертизу, яка встановила перебування його в стані алкогольного сп`яніння. На наступний день зранку йому повідомили, що він вбив людину. Щиро розкаюється у вчиненому, просить вибачення у потерпілого, оскільки усвідомлює, яку непоправну шкоду йому заподіяв. Цивільний позов визнає в повному обсязі.
Як вбачається із пояснень потерпілого ОСОБА_4 , про обставини ДТП йому відомо лише з матеріалів досудового розслідування, оскільки очевидцем такої він не був. Його батько 09.10.2015р. їхав на велосипеді на роботу, велосипед був у справному стані, бо батько постійно ним їздив. Рухався батько на велосипеді завжди повільно, оскільки сам довший час працював водієм і добре знав правила дорожнього руху. Після смерті його батька обвинувачений не просив у нього вибачення, заподіяної шкоди не відшкодував. Один раз дзвонила захисник і запитала, яка повинна бути сума відшкодування. Проте це не можна розцінювати як бажання обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду, оскільки з моменту пред`явлення ним цивільного позову жодного відшкодування не поступило. Просить про максимальну міру покарання для обвинуваченого.
Враховуючи те, що обвинувачений свою вину у вчинених злочинах визнав повністю, останній та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Суд знаходить винуватість обвинуваченого доведеною повністю. Вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, оскільки він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , а також за ч.1 ст.135 КК України, оскільки він завідомо залишив без допомоги особу, яка перебувала у небезпечному для життя стані і була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через свій безпорадний стан, сам поставивши таку особу в небезпечний для життя стан.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує його покарання.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення ним злочину в стані сп`яніння.
Враховується також, що обвинувачений вчинив злочин невеликої тяжкості та тяжкий злочин, вперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не відшкодував потерпілому заподіяної шкоди, згідно досудової доповіді виправлення ОСОБА_5 з урахуванням його особи та поведінки на досудовому слідстві практично неможливе без ізоляції від суспільства.
Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в ізоляції від суспільства шляхом застосування до нього покарання у виді позбавлення волі, що є необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових злочинів. При цьому суд вважає за необхідне застосувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
З приводу заявленого цивільного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно вимог ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права має право на її відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Вимогами ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім"єю.

За змістом п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов"язковому з"ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Таким чином ОСОБА_4 як син померлого ОСОБА_7 має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті батька.

Стаття 1201 ЦК України передбачає, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов"язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам"ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Визначаючи розмір відшкодування завданої майнової шкоди, при відсутності доказів допомоги на поховання, суд приходить до висновку про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_4 37210 грн. витрат на придбання ритуальних атрибутів та встановлення надгробного пам`ятника, які підтверджуються товарним чеком від 10.10.2015р. (а.с.33) та договором про виконання робіт № Г02/16_20 від 24.11.2016р. (а.с.34-35). Також підлягають стягненню з обвинуваченого в користь потерпілого понесені останнім та документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 900 грн..

Відповідно до ст.2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" поховання померлого - це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином витрати на поминки померлого (поминальний обід), які підтверджуються накладними від 11.10.2015р., не є витратами на поховання ОСОБА_7 , а тому не підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.

Беручи до уваги характер та обсяг страждань сина від втрати батька, який проживав разом з ним, був його опорою, виховував його, допомагав долати усі труднощі, неможливість відновлення такої втрати для нього, тривалість страждань, яких він уже зазнав і буде постійно відчувати у майбутньому, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_5 слід стягнути в користь сина загиблого в якості відшкодування моральної шкоди 250 000 грн., що справедливо відповідає ступеню тяжкості діяння, вчиненого ОСОБА_5 ..

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності зі ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у справі слід покласти на обвинуваченого.
Обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України та ч.1 ст.135 КК України, і призначити йому покарання: за ч.2 ст.286 КК України у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки, за ч.1 ст.135 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_5 остаточне покарання - 6 (шість) років позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання - 19.01.2017р..
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 19.01.2017р. по дату набрання даним вироком законної сили на підставі ч.2 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Процесуальні витрати за проведені у справі експертизи в сумі 10583 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят три) грн. 40 коп. стягнути з ОСОБА_5 в дохід держави.

Цивільний позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_4 37210 (тридцять сім тисяч двісті десять) гривень понесених витрат на поховання, 900 (девятсот) гривень понесених судових витрат та 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди, а всього 288110 (двісті вісімдесят вісім тисяч сто десять) грн..

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Речові докази - автомобіль марки «ВАЗ 2101», р.н. НОМЕР_1 , який зберігається на території Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути ОСОБА_5 , велосипед марки "McKinley" червоного кольору, який зберігається на території Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - повернути ОСОБА_4 , вказівник повороту, резиновий ущільнювач вказівника повороту, фрагмент лакофарбового покриття, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Городоцького ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, - знищити.
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1