АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2136/16 Справа № 201/7859/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року м. Дніпро

1 грудня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0002038 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого 15 липня 2016 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді 240 годин громадських робіт. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року у виді 3 років позбавлення волі. Звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України з випробовуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки, та покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Провадження № 11-кп/774/2136/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким вважати обвинуваченого ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до 240 годин громадських робіт, вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року, виконувати самостійно.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказує, що ОСОБА_7 15 липня 2016 року Жовтневим райсудом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України було засуджено до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки. Одночасно автор вказує, що оскаржуваним вироком Жовтневого райсуду обвинуваченого було засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт, тобто до покарання, яке підлягає реальному виконанню. Злочин, за який обвинуваченого засуджено, останнім було вчинено 12 липня 2015 року, тобто до постановлення вироку у першій справі. За твердженням прокурора, суд, в порушення вимог кримінального закону, призначивши обвинуваченому покарання за правилами ч. 4 ст.70 КК України, звільнив фактично від відбування реального покарання у виді 240 годин громадських робіт, визначеного вироком, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Вироком суду встановлено, що 12 липня 2015 року близько 9 години ОСОБА_7 , знаходячись в квартирі АДРЕСА_2 , за обставин і у спосіб, відображені у вироку, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_8 спричинив їй легкі тілесні ушкодження, такі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала апеляцію, принесену першим заступником прокурора Дніпропетровської області та просила її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляції прокурора.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляції і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляція першого заступника прокурора Дніпропетровської області підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Матеріалами кримінального провадження підтверджено, що ОСОБА_7 15 липня 2016 року був засуджений Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 2 роки.

Оскаржуваним стороною обвинувачення вироком суду першої інстанції від 29 серпня 2016 року ОСОБА_7 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке він вчинив 12 липня 2015 року.

Отже, по цьому провадженні ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення щодо нього вироку, який мав місце 15 липня 2016 року.

Призначаючи обвинуваченому покарання за оскаржуваним вироком, суд, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року, остаточно призначив ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі та звільнив обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Однак, в даному випадку, застосування судом ч. 4 ст. 70 КК України при призначенні покарання за сукупністю злочинів є неправильним.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», на який прокурор посилається в апеляції, встановлений принцип, відповідно до якого, в разі, якщо за вироками, по одному з яких кримінальне правопорушення вчинене до постановлення вироку в першій справі, призначені реальна міра покарання та покарання з випробуванням, такі покарання не складаються, а кожний вирок виконується самостійно.

Отже, суд першої інстанції, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвалений вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, оскільки покарання за вказаними вироками повинні виконуватись самостійно.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання, скасувати.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня його проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області