11-кп/775/167/2014(м)
266/3785/13-к

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст.185 ч.1 КК України : ОСОБА_2

У Х В А Л А
іменем У к р а ї н и
26 травня 2014 року колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
секретаря ОСОБА_6 , ОСОБА_7
прокурора ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
виправданого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі апеляцію прокурора, який приймав участь при розгляді справи у суді першої інстанції, на вирок Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 28 лютого 2014 року, яким
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Добруш Гомельської області республіки Білорусь громадянин України, що має середню освіту, неодружений, непрацюючий, раніше судимий: 08.05.2012р. Приморським районним судом м. Маріуполя Донецької області за ст. 164 ч.1 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого умовно-достроково 29.04.2013 р. на 5 місяців 15 днів на підставі ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19.04.2013 р., що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,-
визнаний не винним у пред`явленому йому обвинуваченні у вчинені кримінального правопорушення за ст. 185 ч.1 КК України та виправданий за недоведеністю йоговини у вчиненні кримінального правопорушення, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Приморського райсуду м. Маріуполя Донецької області ОСОБА_10 виправданий за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України.
Органом досудового слідства ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення в тому, що 17 липня 2013р. приблизно о 07.00 годині він знаходячись на території вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька Залізниця», розташованого по вул. Паровозній б. 30 у Приморському районі м. Маріуполя, переслідуючи мету викрадення чужого майна, діючи навмисно, з корисних мотивів біля 10 залізничної колії станції Маріуполь, шляхом вільного доступу, таємно викрав 91 кг металобрухту вартістю 145,15 грн., який виніс з території вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька Залізниця», заподіявши підприємству матеріальну шкоду на вказану суму. Дії ОСОБА_10 кваліфікованого за ст. 185 ч.1 КК України, як умисне таємне викрадення чужого майна.
Не погодившись з виправдувальним вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок. Визнати Климено ОСОБА_11 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.185 ч.1 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 11 місяців. На підставі ст. 71 ч.1 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що свідчення ОСОБА_10 про його невинуватість та про те, що до нього застосовувались з боку працівників недозволені методи слідства спростовуються як свідченнями свідків, так і матеріалами кримінального провадження відносно працівників міліції, яке було закрите 29.08.2013 р. на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України. Прокурор визнає, що в протоколі огляду місця події не містяться відомості про роз`яснення прав ОСОБА_10 , щодо права на захист, права відмовитись від давання показань, не визначено його процесуальний статус. Однак вважає, що пояснення ОСОБА_10 в протоколі огляду місця події, складеному 17.07.13 року, де він визнавав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та поясняв обставини вчинення ним злочину, у присутності понятих, носять інформативний характер і не є поясненнями у розумінні ст. 95 КПК України, як вважає суд.
Зауважує на тому, що у вироку суду не правильно вказана дата повідомлення ОСОБА_10 про підозру, насправді про підозру йому було повідомлено 13.08.13 року, а не 13.07.13 року, як вказано у вироку.
Оспорює прокурор висновки суду про те, що металобрухт, викрадений ОСОБА_10 було передано на відповідальне зберігання представнику потерпілого ОСОБА_12 , насправді він при проведенні досудового слідства представником потерпілого не визнавався, останньому було передано на зберігання брухт чорного металу вагою 91 кг. як матеріально-відповідальній особі підприємства.
Не погодився прокурор і з висновком суду про те, що металобрухт вагою 91 кг, який знаходиться на зберіганні в ДП «Донецька Залізниця» за інвентаризаційним описом № 1 від 18.07.2013 року товарно - матеріальних цінностей вагонного депо Маріуполь не можна ідентифікувати. Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги пояснення начальника депо ОСОБА_13 про те, що вилучений брухт чорних металів не має індивідуальних ознак, бо він утворюється у ході розбирання пасажирських вагонів та обліковується на бухгалтерському обліку вагонного депо Маріуполь, що підтверджує інвентаризаційний описом №1 від 18.07.2013 р. товарно-матеріальних цінностей вагонного депо Маріуполь, в якому зафіксовано нестачу у потерпілого металобрухту у кількості 91 кг.
Вислухавши доповідача, прокурора який підтримав свої апеляційні вимоги, просив вирок суду скасувати, виправданого ОСОБА_10 та його захисника, які заперечували проти апеляційних вимог прокурора, вважали вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні вимоги прокурора задоволенню не підлягають за наступними підставами.
Колегія суддів вважає, що виправдувальний вирок суду постановлений щодо ОСОБА_10 за обвинуваченням, висунутим слідством за ст. 185 ч.1 КК України відповідає вимогам ст. 370,373 КПК України (в ред. 2012 року), є законним, обґрунтованим та мотивованим.
Згідно з вимогами, передбаченими ст. 91 КПК України в (редакції 2012 р.) у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив, і мета вчинення кримінального правопорушення); вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, що впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів погоджується з висновками суду у частині визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 17.07.13 року, складеного за участю ОСОБА_10 , в порядку ст. 237 КПК України, в якому повідомляв про обставини вчинення ним крадіжки металобрухту з території вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька Залізниця» за обставин викладених в обвинуваченні.
Висновки суду про те, що єдині пояснення де ОСОБА_10 визнавав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є недопустимим доказом згідно ст. 87 ч.2 п.4 КПК України, оскільки ці пояснення були отримані від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від дачі пояснень або не відповідати на питання, або отриманих з порушенням цього права є обґрунтованими і такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження та встановленим судом обставинам.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_10 було повідомлено про підозру лише 13.08.13 року і одночасно повідомлено про його права передбачені ст. 42 КПК України, в тому числі про право на захист та про право відмовитися від дачі пояснень або не відповідати на питання, в повному обсязі під підпис. 13.08.13 року підозрюваному ОСОБА_10 на його вимогу було призначено захисника. У подальших поясненнях ОСОБА_10 заперечував свою вину у вчиненні крадіжки металобрухту. Таким чином, пояснення. отримані працівниками міліції 17.07.13 року від ОСОБА_10 та занесені до протоколу огляду місця події з фототаблицями були отримані з порушенням права особи на захист, тому цей доказ не можна вважати допустимим.
Аргументи, наведені прокурором у скарзі в частині того, що пояснення, надані ОСОБА_10 , зафіксовані у протоколі огляду місця події від 17.07.13 року, не можна вважати показами підозрюваного в розумінні ст. 95 КПК України, те, що вони носять інформативний характер, тому нема підстав для визнання цього доказу недопустимим, є неспроможними, не спростовують висновків суду і не можуть бути розцінені інакше ніж у межах вимог, передбачених ст. 87 КПК України.
На думку колегії суддів, судом при постановленні вироку правильно були розцінені і пояснення свідків працівників міліції ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , присутніх при складанні протоколу огляду місця події від 17.07.13 р., як недопустимий доказ у межах вимог, передбачених ст. 97 ч.6,7 КПК України, за якою пояснення з чужих слів не можуть бути допустимим доказом фактів або обставин, на доведення яких вони дані, якщо ці пояснення не підтверджуються іншими доказами, визнаними допустимими. У будь-якому випадку не можуть бути визнані допустимими доказами пояснення з чужих слів, якщо вони дані слідчим, прокурором, працівником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих працівникам органів досудового слідства під час здійснення ними кримінального провадження.
Колегія суддів вважає, що доводи, наведені прокурором в апеляції, щодо неточностей, яких припустився суд в мотивувальній частині вироку, зокрема стосовно дати повідомлення ОСОБА_10 про підозру - 13.08.13 року, передання металобрухту матеріально відповідальній особі вагонного депо Маріуполь ДП «Донецька Залізниця» ОСОБА_12 , а не представнику потерпілого, закриття кримінального провадження стосовно працівників міліції причетних до розслідування справи щодо ОСОБА_10 за ст. 284 ч1 п.2 КПК України в наслідок перевірки його заяви про застосування недозволених методів ведення слідства, ніяким чином не впливають на висновки суду, наведені у виправдання обвинуваченого у вироку та не можуть вплинути на постановлення іншого процесуального рішення по справі.
Колегія суддів погоджується і з висновками суду про те, що обвинуваченням не надано достатніх та допустимих доказів у підтвердження ідентифікації металобрухту, вилученого у ОСОБА_10 та переданого на зберігання потерпілому, як речового доказу, з металобрухтом нестачу якого зафіксовано в інвентаризаційному описі № 1 товаро - матерілаьних цінностей, складеному 18.07.13 р. Маріуполь ДП «Донецька Залізниця», оскільки цей документ містить лише родові ознаки металобрухту виду № 501.
Доводи, наведені в апеляції прокурором стосовно пояснень в суді свідка начальника депо ОСОБА_13 про те, що вилучений брухт чорних металів не має індивідуальних ознак, бо він утворюється у ході розбирання пасажирських вагонів та обліковується на бухгалтерському обліку вагонного депо Маріуполь, висновків, наведених судом у вироку, не спростовує.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду, про те, що слідством та судом не були встановлені обставини, які підлягають доведенню у кримінальній справі, передбачені ст. 91 КПК України за обвинуваченням ОСОБА_10 і можливості зібрання доказів по справі на сьогоднішній час вичерпані.
Підстав для скасування або зміни вироку суду, передбачених ст. 409 КПК України, апеляція прокурора не містить та судом не встановлено.
Виходячи зі змісту ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом та на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Досліджена судом під час судового слідства сукупність доказів, зібраних слідством, свідчить про недоведеність участі ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.1 КК України, та підтверджує переконливість, наведених судом висновків, покладених в основу виправдувального вироку, з якими погоджується колегія суддів.
На підставі викладеного, керуючись стст.405,407 КПК України, колегія суддів, -
Апеляцію прокурора - залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Маріуполя від 28 лютого 2014 року, постановлений щодо ОСОБА_10 - залишити без зміни.
Ухвала суду може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.
Судді: