Пр-ня по справі № 1кп/521/440/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2017 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі кримінальне провадження за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області Овідіопольського району с. Петродолинське, громадянки України, українки, одруженої, маючої середню спеціальну освіту, неофіційно працююча покоївкою в міні-готелі, зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 , раніше не судимої, у скоєні злочинів передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_8 23 листопада 2014 року, більш точний час не встановлено, будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майно, а саме грошовими коштами гр. ОСОБА_5 шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись в приміщенні павільйону №№ НОМЕР_1 , К27-а, розташованого на території ринку КП Малиновський ринок по вул. М. Бабаджаняна 40В в м. Одесі, використовуючи раніше обладнану вітрину із зразками міжкімнатних дверей та каталог продукції, для входження у довіру громадян, які бажають придбати міжкімнатні двері, та створення у них уяви про начебто дійсне здійснення роздрібної торгівлі у вказаному місці міжкімнатними дверима та їх комплектуючими, умисно в усній розмові повідомила ОСОБА_5 завідомо неправдиві відомості щодо здійснення ОСОБА_8 продажу міжкімнатних дверей з Китайської народної Республіки, свідомо не маючи реальної можливості та намірів здійснити таку угоду. Після чого підготувала і надала йому договір поставки № 23112014, згідно якого ОСОБА_8 зобов`язувалась поставити ОСОБА_5 міжкімнатні двері у кількості двох одиниць, моделі № 41, кольору домшон, полотно ПО-80-1, ПО-90-1, загальною вартістю 6869 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 4870 гривень, які належали ОСОБА_5 за поставку двох одиниць міжкімнатних дверей, однак свої зобов`язання не тільки не виконала, а й не мала наміру їх виконувати.

Крім того, ОСОБА_8 03 грудня 2014 року, більш точний час не встановлено, будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майно, а саме грошовими коштами гр. ОСОБА_5 шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись в приміщенні павільйону №№ НОМЕР_1 , К27-а, розташованого на території ринку КП Малиновський ринок по вул. М. Бабаджаняна 40В в м. Одесі, використовуючи раніше обладнану вітрину із зразками міжкімнатних дверей та каталог продукції, для входження у довіру громадян, які бажають придбати міжкімнатні двері, та створення у них уяви про начебто дійсне здійснення роздрібної торгівлі у вказаному місці міжкімнатними дверима та їх комплектуючими, умисно в усній розмові повідомила ОСОБА_5 завідомо неправдиві відомості щодо здійснення ОСОБА_8 продажу міжкімнатних дверей з Китайської народної Республіки, свідомо не маючи реальної можливості та намірів здійснити таку угоду. Після чого підготувала і надала йому договір поставки № 23112014, згідно якого ОСОБА_8 зобов`язувалась поставити ОСОБА_5 міжкімнатні двері у кількості чотирьох одиниць, моделі ландиш, кольору сапель, полотно ПО-80-4, загальною вартістю 12149 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 10000 гривень, які належали ОСОБА_5 , в якості авансового платежу, за поставку чотирьох одиниць міжкімнатних дверей, однак свої зобов`язання не тільки не виконала, а й не мала наміру їх виконувати.

Крім того, ОСОБА_8 19 травня 2015 року, більш точний час не встановлено, будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майно, а саме грошовими коштами гр. ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись в приміщенні павільйону №№ НОМЕР_1 , К27-а, розташованого на території ринку КП Малиновський ринок по вул. М. Бабаджаняна 40В в м. Одесі, використовуючи раніше обладнану вітрину із зразками міжкімнатних дверей та каталог продукції, для входження у довіру громадян, які бажають придбати міжкімнатні двері, та створення у них уяви про начебто дійсне здійснення роздрібної торгівлі у вказаному місці міжкімнатними дверима та їх комплектуючими, умисно в усній розмові повідомила ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості щодо здійснення ОСОБА_8 продажу міжкімнатних дверей з Китайської народної Республіки, свідомо не маючи реальної можливості та намірів здійснити таку угоду. Після чого, для створення уяви про справжність намірів і можливостей реалізувати замовлення ОСОБА_10 , підготувала і надала йому накладну без номера від 19.05.2015 року, та зобов`язалась поставити ОСОБА_10 міжкімнатні двері у кількості десяти одиниць, моделі мира, кольору ясень, полотно ПГ-70-3 80-2, ПГ-70-3 80-2 колір венге, загальною вартістю 14310 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 14310 гривень, які належали ОСОБА_10 , за поставку десяти одиниць міжкімнатних дверей, однак свої зобов`язання не тільки не виконала, а й не мала наміру їх виконувати.

Крім того, ОСОБА_8 25 червня 2015 року, більш точний час не встановлено, будучи зареєстрованою як фізична особа підприємець, діючи умисно, повторно, з метою заволодіння чужим майно, а саме грошовими коштами гр. ОСОБА_10 шляхом обману та зловживання довірою, знаходячись в приміщенні павільйону №№ НОМЕР_1 , К27-а, розташованого на території ринку КП Малиновський ринок по вул. М. Бабаджаняна 40В в м. Одесі, використовуючи раніше обладнану вітрину із зразками міжкімнатних дверей та каталог продукції, для входження у довіру громадян, які бажають придбати міжкімнатні двері, та створення у них уяви про начебто дійсне здійснення роздрібної торгівлі у вказаному місці міжкімнатними дверима та їх комплектуючими, умисно в усній розмові повідомила ОСОБА_10 завідомо неправдиві відомості щодо здійснення ОСОБА_8 продажу міжкімнатних дверей з Китайської народної Республіки, свідомо не маючи реальної можливості та намірів здійснити таку угоду. Після чого, для створення уяви про справжність намірів і можливостей реалізувати замовлення ОСОБА_10 , підготувала і надала йому накладну без номера від 25.06.2015 року, та зобов`язалась поставити ОСОБА_10 комплектуючи до міжкімнатних дверей: коробка 8 см. ясень 5 одиниць; коробка 8 см. вене 5 одиниць; лиштва (наличник) вене 25 одиниць; лиштва (наличник) ясень 25 одиниць; добір ясень 7 одиниць; добір венне 7 одиниць, загальною вартістю 8400 гривень та заволоділа грошовими коштами в сумі 4000 гривень, в якості авансового платежу, які належали ОСОБА_10 , за поставку комплектуючих, однак свої зобов`язання не тільки не виконала, а й не мала наміру їх виконувати.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину в інкримінованих їй злочинах визнала повністю та показала, що обставини злочинів які викладені в обвинувальному акті у відношенні потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вона повністю визнає. Вона визнає, що заволоділа грошовими коштами потерпілих обманним шляхом у період часу який визначений в обвинуваченні. В теперішній вона у скоєному розкаюється, просить суд суворо її наказувати, та встановити строки для погашення позовних вимог. Цивільні позови потерпілих вона визнала в повному обсязі.

Окрім повного визнання своєї вини, винність обвинуваченої ОСОБА_8 в інкримінованих їй злочинах повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 КПК України за згодою учасників судового розгляду судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченої та дослідженням доказів обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченої та обтяжують чи пом`якшують покарання. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченою обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність її позиції, та роз`яснено вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, що у такому випадку вона буде позбавлена права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство); та за ч. 2 ст. 190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченій, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винної, її вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчинених злочинів, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та знаходження на утримані чоловіка ОСОБА_11 , який є інвалідом ІІ-групи.

Обставин, що обтяжують покарання судом під час судового розгляду не встановлено.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , та встановлюючи ступінь її вини у вказаних злочинах, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченої, а і її особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки вона має нахили до скоєння правопорушень.

Даючи оцінку особистості обвинуваченої, судом встановлено, що ОСОБА_8 в теперішній час мешкає разом з чоловіком який потребує додаткового догляду та уваги. Раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась. Відомостей про притягнення обвинуваченої до адміністративної відповідальності, під час судового розгляду прокурором не надано. Працює неофіційно покоївкою в готелі в м. Одесі. В теперішній час намагається постійно працювати для задоволення своїх життєвих потреб та чоловіка, який є інвалідом ІІ-групи. Таким чином бідність, відсутність належної освіти і належного виховання, а також обов`язок по забезпеченню чоловіка, який потребує певних грошових коштів на лікування та додаткового догляду, на думку суду привели обвинувачену до скоєння вказаного злочину.

Разом з тим, суд вважає, що не вирішення в добровільному порядку питання заподіяної матеріальної шкоди, ухилення на протязі тривалого часу від врегулювання вказаного конфлікту з потерпілими та відсутність бажання відшкодувати шкоду без рішення суду на думку суду свідчать про недобросовісність обвинуваченої та нечесність по відношенню до потерпілих.

Затягування судового розгляду відбулось в зв`язку з намаганням сторонами в добровільному порядку врегулювати питання відшкодування завданої шкоди обвинуваченою. Однак фактично обвинувачена ухилилась від заявленого особисто бажання про відшкодування шкоди до рішення суду.

Суд вважає, що обставини встановлені під час судового розгляду свідчать, що ОСОБА_8 не є особою суспільно небезпечною. Не відшкодування шкоди на думку суду не може свідчити про нахили обвинуваченої до системного скоєння правопорушень, однак надають право суду призначити більш суворе покарання ніж запропоновано прокурором.

Злочин вчинений обвинуваченою ОСОБА_8 є суспільно небезпечним, оскільки посягає на право власності особи. Окрім того, особа обвинуваченої, її поведінка під час розгляду провадження, на думку суду свідчать про можливість застосування до обвинуваченої покарання у межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, не пов`язане зі штрафом, оскільки обвинувачена не має стабільного заробітку та єдиної суми грошових коштів для відшкодування завданої шкоди. Штраф на думку суду буде додатковим тягарем для обвинуваченої та об`єктивною перешкодою для виплати суми за позовом.

Тобто, враховуючи обставини які пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченій, зв`язане з позбавлення волі і відповідно до ст. 75 КК України, із звільненням останньої від відбування покарання з випробуванням, оскільки вважає, що її виправлення можливо без відбуття покарання у вигляді позбавлення волі.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд керується вимогами ст. ст. 128, 129 КПК України, ст. 11 ЦПК України і ст. 1166 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що шкода завдану майну потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заподіяна обвинуваченою ОСОБА_8 у зв`язку з чим позов заявлений потерпілими виключно до ОСОБА_8 , як до особи що заподіяла її. Сама обвинувачена повністю визнала всі позовні вимоги потерпілих.

Заподіяння шкоди майну потерпілих ОСОБА_5 і ОСОБА_6 підтверджується матеріалами кримінального провадження, дослідження яких відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним, оскільки учасники судового провадження не оспорювали фактичних обставин по провадженню.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Документально потерпілим ОСОБА_5 підтверджено заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 14870 гривень. Потерпілою ОСОБА_6 підтверджено заподіяння матеріальної шкоди на загальну суму 18310 гривень. Суд вважає за необхідне позови потерпілих в частині стягнення матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі.

В частині відшкодування моральної шкоди потерпілі від позовних вимог відмовились.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню, які пов`язанні з залученням експертів, відповідно до ст. ст. 118, 122, 126 КПК України, належить покласти на обвинувачену.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України,

СУД, -
У Х В А Л И В:
Визнати ОСОБА_8 , винною у скоєні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України, у вигляді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ч. 2 ст. 190 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 70 КК України визначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням строком на 2 (два) роки, поклавши на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а також п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

-попросити публічно пробачення у потерпілих;

-працевлаштуватись.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченій не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 14870 (чотирнадцять тисяч вісімсот сімдесят) гривень матеріальної шкоди.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 18310 (вісімнадцять тисяч триста десять) гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у загальній сумі 3031 (три тисячі тридцять одна) гривня 04 копійок.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

С У Д Д Я: ОСОБА_1