Справа №639/3394/17
Провадження №1-в/639/432/17
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2017 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4

представника Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. НовоолександрівкаВовчанського району Харківської області, українця, громадянина України, до арешту не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 29.12.2014 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, відбуваючого покарання у Холодногірській ВК №18, -

ВСТАНОВИВ:
До Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у відповідності до вимог ст. 81 КК України звернувся засуджений ОСОБА_4 .

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що на теперішній час засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Представник Холодногірської ВК №18 ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п.13 постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року).

Згідно положень п.17 вказаної постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий 20.01.2014 року Вовчанським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 4 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 29.12.2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку: 23.10.2014 року, кінець строку: 18.07.2018 року.

На момент розгляду клопотання, тобто станом на 14.07.2017 року засуджений ОСОБА_4 відбув 2 роки 11 місяців 26 днів, лишилось 1 рік 4 дні.

Як вбачається з характеристики засудженого, ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 24.10.2014 року. За час тримання в Харківській УВП №27 характеризувався задовільно, режим тримання не порушував, заохочень та стягнень не мав, до праці не залучався. З 12.05.2015 року відбуває покарання у ДУ «Холодногірська ВК №18». Працевлаштований на виробництві установи в котельній оператором котельної. До праці ставиться добре. За час перебування в установі характеризується добре, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що 1 раз заохочувався правами начальника установи. Мав одне стягнення, яке було знято у встановленому законом порядку. За характером спокійний, врівноважений, у відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує з ними рівні та доброзичливі стосунки. У відношенні до представників адміністрації колонії ввічливий, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. На заходи виховного характеру та дисциплінарного впливу реагує правильно. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті та порядку, зовнішній вигляд охайний. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Приймає участь у програмах диференційного впливу «Професія», «Духовне відродження», до реалізації яких ставиться добре. Підтримує родинні стосунки з матір`ю шляхом листування та побачень, отримує від неї посилки та передачі. За вироком суду позову не має. Вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі. Приймає активну участь у роботі самодіяльних організаціях.

Суд зазначає, що сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Згідно матеріалів наданих до суду, до ОСОБА_4 за час перебування останнього в установі було застосовано одне заохочення, зокрема 10.04.2017 року у виді зняття раніше накладеного стягнення за сумлінну поведінку та ставлення до праці.

Разом з цим, 19.01.2017 року на ОСОБА_4 накладалося стягнення у вигляді попередження за конфліктну ситуацію з іншим засудженим, яке на теперішній час знято у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 відноситься до умисних тяжких злочинів. Крім того, зазначений злочин ОСОБА_4 вчинив у період іспитового строку.

Суд зазначає, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого до праці та задовільного реагування на заходи виховного впливу, не може служити переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Таким чином, суд враховує тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину та форму вини, а саме вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, значний строк невідбутого покарання, накладення стягнення 19.01.2017 року, яке на теперішній час знято у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_4 змінив свою поведінку на кращу у період, який безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання, відтак суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення, оскільки наданими матеріалами не доведено виправлення засудженого на даний час, а тому суд вважає дане клопотання передчасним та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Відповідно до ч. 7 ст. 539 КПК України роз`яснити засудженому, що повторне звернення з приводу умовно-дострокового звільнення від відбування покарання може мати місце не раніше ніж через шість місяців з дня винесення ухвали суду про відмову.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 (семи) днів з моменту її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1