Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0006008 щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Косенівка Уманського району Черкаської області,

громадянина України, що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 06.11.2014 року ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

________________________________

Справа № 11-кп/796/832/2016
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1 .

На підставі ч.5 ст.74, п.2 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_10 звільнений від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 задоволено частково, позов прокурора в інтересах держави в особі Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в повному обсязі. Ухвалено стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 35 912 гривень 28 копійок у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 гривень моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 66 320 гривень 81 копійку у рахунок відшкодування матеріальної та 50 000 гривень моральної шкоди; на користь Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги витрати на стаціонарне лікування від злочину потерпілої ОСОБА_13 в сумі 3 135 гривень 82 копійки і ОСОБА_12 2 213 гривень 52 копійки.

Судом прийнято рішення щодо процесуальних витрат.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції скасувати і закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає про неповноту судового розгляду, оскільки суд відхилив його клопотання про проведення огляду місця події, про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи і не допитав свідка ОСОБА_14 , клопотання про допит якого задовольнив. Клопотання про огляд місця події було зумовлено тим, що під час досудового розслідування слідчий відхилив клопотання про відтворення обстановки і обставин ДТП за участю всіх учасників пригоди, так само, як і клопотання про проведення слідчого експерименту за правилами ст.240 КПК України. А тому вважає, що висновки судової транспортно-трасологічної експертизи № 402ат від 23.09.2008 року, автотехнічної експертизи № 392ат від 29.09.2009 року, додаткової автотехнічної експертизи № 11238 від 14.12.2009 року, комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 1331/11-18 від 30.03.2012 року, комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6178/6672 від 30.07.2013 року не можуть бути допустимими доказами, оскільки суперечать один одному, складені на підставі суперечливих показань учасників пригоди, і отримані не у спосіб, встановлений КПК України, а останній висновок також базується на даних, зібраних до набрання чинності діючим КПК України.

За твердженням захисника, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що виразилося в тому, що за наявності суперечливих показань ОСОБА_10 і потерпілої ОСОБА_15 , а також відсутності технічної можливості встановити місце зіткнення і, відповідно, перевірити технічну спроможність їхніх показань, про що вказано у висновках експертів, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Не вказано у вироку і про те, що автомобіль Hyundai Getz д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 зіткнувся з автомобілем Toyota Camry д/н НОМЕР_2 .

Звертає увагу і на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки постановою слідчого від 23.12.2009 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_10 за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і більшість слідчих дій проведена за правилами КПК України 1960 року в кримінальній справі щодо ОСОБА_13 27.05.2014 року, тобто після набрання чинності нині діючим КПК України, ОСОБА_10 повідомлено про підозру за наявності не скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи відносно нього. Оскільки згідно з Розділом ХІ Перехідні положення КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності, а протоколом огляду місця ДТП від 14.03.2008 року, схемою пригоди з фототаблицею, довідкою № 15969 від 14.09.2008 року, висновками судової транспортно-трасологічної експертизи № 402ат від 23.09.2008 року, додаткової автотехнічної експертизи № 11238 від 14.12.2009 року, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та обвинуваченого доведено відсутність у діях ОСОБА_10 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, враховуючи положення ст.62 Конституції України, згідно з якими усі сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним і необґрунтованим.

Крім того, захисник не погоджується з рішенням про цивільні позови і вважає, що розмір завданої потерпілим матеріальної та моральної шкоди, який встановив суд, завищений. При цьому вказує, що під час судового провадження не доведено, чи була завдана потерпілим матеріальна шкода у заявленому ними розмірі, і в чому виразилося спричинення моральної шкоди. Зокрема, надані ОСОБА_13 документи не підтверджують, що витрати було здійснено саме на її лікування. Що стосується позову ОСОБА_12 , то суд взяв до уваги лише висновок автотоварознавчого дослідження і не врахував, що її автомобіль застрахований.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_9 і обвинуваченого ОСОБА_10 на підтримку поданої апеляційної скарги; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, у визначених судом апеляційної інстанції межах; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_10 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_13 і ОСОБА_12 тілесні ушкодження середньої тяжкості,за наступних обставин.

14 березня 2008 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем Daewoo Nexia д/н НОМЕР_3 по вул. Градинській зі сторони вул. Бальзака в м. Києві, наближаючись до нерегульованого перехрестя з вул. Радунською, грубо порушив вимоги п.п.2.3 б, 10.1, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу. Порушення ОСОБА_10 вказаних вимог ПДР виразилося в тому, що він не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну. На нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг ОСОБА_10 , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю Hyundai Getz д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_13 , який наближався до даного перехрестя по головній дорозі по вул. Радунській зі сторони вул. Лисківської, при цьому не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу, і перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод та небезпеки іншим учасникам руху, розпочавши виконувати поворот ліворуч.

Внаслідок цього сталося зіткнення керованого ОСОБА_10 автомобіля Daewoo Nexia д/н НОМЕР_3 з автомобілем Hyundai Getz д/н НОМЕР_1 , який відкинуло на смугу зустрічного руху, де той зіткнувся з автомобілем Volkswagen Golf д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_12 , який наближався до перехрестя по вул. Радунській зі сторони вул. Драйзера. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритої травми хребта компресійного уламкового перелому тіла п`ятого поперекового хребця, закритої травми правого передпліччя перелому обох кісток променевої та ліктьової на межі середньої та нижньої третин, а ОСОБА_12 тілесне ушкодження середньої тяжкості у виді перелому правого надколінника з ушкодженням власної зв`язки.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю наведених у ньому доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, потерпіла ОСОБА_13 дала послідовні показання про те, що 14 березня 2008 року в денний час вона, керуючи автомобілем Hyundai Getz, рухалася по вул. Радунській зі сторони вул. Милославської в напрямку вул. Драйзера в крайній лівій смузі по головній дорозі. Перед нею на відстані приблизно 50 м рухався мікроавтобус. Коли проїхала половину перехрестя з вул. Градинською, раптово побачила ліворуч на відстані приблизно 4-6 метрів автомобіль Daewoo Nexia і застосувала екстрене гальмування для уникнення зіткнення. Після цього відчула удар в ліву задню частину свого автомобіля, від чого автомобіль став некерованим та продовжив рух. Отямилася вона на землі біля автомобіля. В результаті даної пригоди їй було спричинено тілесні ушкодження у виді переломів хребта та обох кісток правого передпліччя.
Потерпіла ОСОБА_12 показала, що у цей же час керувала автомобілем Volkswagen Golf і рухалася по вул. Радунській зі сторони вул. Драйзера в середній смузі. Перед перехрестям з вул. Градинською почала перестроюватись в крайню праву смугу, а в середній смузі рухався автомобіль Тоyоtа Саmry, який закрив оглядовість з лівої сторони. Вона прийшла в себе в лікарні, і у неї були тілесні ушкодження у виді відкритого перелому коліна, травми голови. Обставин ДТП не бачила.

За показаннями свідка ОСОБА_16 він у цей же час, керуючи автомобілем Тоyоtа Саmry, рухався по вул. Радунській в середній смузі по головній дорозі, коли перед перехрестям раптово побачив автомобіль Hyundai Getz, який рухався зі смуги зустрічного руху, зачепив його автомобіль і після цього він почув звук удару позаду. Одразу зупинившись після зіткнення на відстані приблизно 20 метрів від перехрестя, побачив автомобіль, який перекинувся. У зв`язку з чим автомобіль Hyundai Getz виїхав на смугу зустрічного руху, не бачив.

Свідок ОСОБА_18 пасажир автомобіля Тоyоtа Саmry дав показання аналогічного змісту, а також додав, що бачив на місці пригоди автомобілі Hyundai Getz і Volkswagen Golf, а на смузі зустрічного руху напроти вул. Градинської в лівій смузі автомобіль Daewoo Nexia.
Показання потерпілих та свідків суд першої інстанції правильно поклав в основу обвинувального вироку, оскільки вони послідовні, логічні. Про такі самі обставини потерпілі та свідки зазначали в ході досудового слідства при відтворенні обстановки та обставин події, в тому числі за участю представника ШЕУ Деснянського району м. Києва, під час визначення параметрів перехрестя та розташування відносно нього транспортних засобів, і відомості у цих протоколах також взято судом до уваги (т.1 а.с.189-193, 194-199, 207-211, т.2 а.с.50-61). І колегія суддів не вбачає в них істотних суперечностей, про які йдеться в апеляційній скарзі захисника.

До того ж, ці показання об`єктивно узгоджуються з даними, що містяться в інших доказах у справі, зокрема:

- протоколі огляду місця події № 15969 від 14.03.2008 року, довідці по дорожньо-транспортній пригоді № 15969 від 14.03.2008 року, схемі пригоди, фототаблиці, згідно з якими дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Daewoo Nexia д/н НОМЕР_3 , Hyundai Getz д/н НОМЕР_1 , Toyota Camry д/н НОМЕР_2 , Volkswagen Golf д/н НОМЕР_1 сталася в районі нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вул. Радунської вул. Градинської в м. Києві, в яких також зафіксовано напрямки руху транспортних засобів, їх розташування після зіткнення, характер та локалізацію пошкоджень, відомості про водіїв (т.1 а.с.99-104, 109, 110-118, 119-120);

- висновку експерта № 424/Е від 14.05.2008 року, згідно з яким у ОСОБА_12 на момент звернення за медичною допомогою 14.03.2008 року мали місце: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана медіальної (внутрішньої) поверхні правої гомілки у верхній третині розміром 1,0 х 0,2 см, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я, перелом правого надколінника з ушкодженням власної зв`язки, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що виникли внаслідок дії тупого(их) предмету(ів), що могло бути при автомобільній травмі (травма від дії внутрішніх частин салону автомобіля на водія), що мала місце 14.03.2008 року до 16 години 25 хвилин (т.1 а.с.125-128);
- висновку експерта № 425/Е від 12.05.2008 року, висновку комісійної судово-медичної експертизи № 81-2013/о від 11.04.2014 року, згідно з якими на момент надходження ОСОБА_13 до стаціонару 14.03.2008 року о 17 годині 30 хвилин у неї мали місце: садна обличчя, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, закрита травма правого передпліччя перелом обох кісток (променевої та ліктьової) на межі середньої та нижньої третин, закрита травма хребта компресійний уламковий перелом тіла п`ятого поперекового хребця, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що утворилися від дії тупих предметів, що можливо і внаслідок транспортної травми (травма в салоні автомобіля, який рухався, при зіткненні останнього з перешкодою) 14.03.2008 року (т.1 а.с.136-138, т.2 а.с.118-124);
- протоколах огляду транспортного засобу від 27.05.2008 року, від 28.05.2008 року, від 04.09.2008 року, від 28.10.2008 року з фототаблицями, в ході яких оглянуто всі автомобілі, за участю яких сталася пригода, і зафіксовано пошкодження, які вони отримали внаслідок ДТП (т.1 а.с.152-158, 159-170, 212-222, 223-230);
- топографічному плані перехрестя вулиць Радунської і Градинської, схемі розташування дорожніх знаків, а саме, дорожнього знаку 2.3 Головна дорога на вул. Радунській перед перехрестям з вул. Градинською та дорожнього знаку 2.1 Дати дорогу на вул. Градинській перед перехрестям з вул. Радунською (т.1 а.с.172, 174);
- висновку експерта № 402ат від 23.09.2008 року, згідно з яким в момент первинного контакту повздовжні вісі автомобілів Hyundai Getz і Daewoo Nexia розташовувались під кутом приблизно 35 ± 100 (т.1 а.с.179-188);

- висновку експерта № 392ат від 29.09.2009 року, згідно з яким по варіанту 1 (відповідно до показань ОСОБА_19 ) в ситуації, що склалась на дорозі безпосередньо перед ДТП, водій автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 повинна була керуватися вимогами п.12.3 ПДР, водій автомобіля Daewoo NexiaОСОБА_10 вимогами п.16.11 ПДР, водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_16 вимогами п.12.3 ПДР, водій автомобіля Volkswagen Golf ОСОБА_12 вимогами п.12.3 ПДР. В даній дорожній ситуації водій автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Daewoo Nexia шляхом застосування екстреного гальмування, водій автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Hyundai Getz шляхом виконання вимог п.16.11 ПДР, водій автомобіля Toyota Camry ОСОБА_16 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Hyundai Getz шляхом застосування екстреного гальмування, водій автомобіля Volkswagen Golf ОСОБА_12 не мала технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Hyundai Getz шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Volkswagen Golf ОСОБА_12 з технічної точки зору невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР не вбачається, в діях водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_16 з технічної точки зору невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР не вбачається, в діях водія автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 з технічної точки зору вбачається невідповідність вимогам п.16.11 ПДР, в діях водія автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 з технічної точки зору невідповідностей вимогам п.12.3 ПДР не вбачається. По варіанту 2 (відповідно до показань ОСОБА_10 ) надати висновок по зазначених обставинах не представляється можливим, оскільки не були встановлені численні параметри, необхідні експерту для дослідження, а саме, момент виникнення небезпеки, траєкторію руху та швидкість руху автомобіля Hyundai Getz, тобто механізм скоєння ДТП (т.1 а.с.236-248);
- висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №1331/11-18 від 30.03.2012 року, згідно з яким встановити точне розташування місця зіткнення автомобілів Daewoo і Hyundai по відношенню до елементів проїзної частини з технічної точки зору не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи уточнюючої слідової інформації від даних транспортних засобів на проїзній частині, однак, враховуючи визначення терміну перехрестя, зіткнення вказаних автомобілів відбулося в межах перехрестя вулиць Радунської та Градинської. При встановленому характері контактування автомобілів Daewoo і Hyundai на них будуть діяти деформуючі зусилля, направлені поза центром їх ваг, що призведе до виникнення обертових моментів, які можуть призвести до зміни траєкторії руху обох автомобілів. Пояснення водія ОСОБА_10 стосовно механізму ДТП є підстави вважати технічно неспроможними, а пояснення водія ОСОБА_13 стосовно механізму даної ДТП можуть вважатись технічно спроможними з технічної точки зору. Пояснення водія ОСОБА_16 в тій частині, що в момент виїзду на його смугу руху автомобіль Hyundai був за межами перехрестя, слід вважати неспроможними з технічної точки зору, і встановити технічну спроможність або неспроможність його ж пояснень про те, що виїзд автомобіля Hyundai на зустрічну смугу руху відбувся на відстані 14,1 м від продовження уявної лінії краю проїзної частини вул. Градинської, експертним (розрахунковим) шляхом на основі наданих на дослідження матеріалів не виявляється можливим. В даній дорожній обстановці перевагу в русі через перехрестя вулиць Градинської та Радунської має водій автомобіля Hyundai ОСОБА_13 . В даній дорожній обстановці водій автомобіля Daewoo ОСОБА_10 з технічної точки зору повинен був діяти відповідно до вимог п.16.11 ПДР, а водій автомобіля Hyundai ОСОБА_13 відповідно до вимог п.12.3 ПДР. В умовах даної ДТП водій ОСОБА_10 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.16.11 ПДР, водій автомобіля Hyundai ОСОБА_13 в момент виникнення небезпеки для руху не мала технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем Daewoo шляхом застосування екстреного гальмування. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля Hyundai ОСОБА_13 не вбачається з технічної точки зору невідповідності вимогам п.12.3 ПДР. За умов даної ДТП є підстави технічного характеру вважати дії водія автомобіля Daewoo ОСОБА_10 такими, що не відповідали вимогам п.16.11 ПДР (т.2 а.с.69-78);
- висновку судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6733/6734/12-52 від 09.01.2013 року, згідно з яким в момент взаємного контакту між задньою лівою дверкою автомобіля Hyundai з правою передньо-кутовою частиною автомобіля Daewoo не виключається можливість знаходження автомобілів в момент первинного контакту під кутом, визначеним експертом у висновку № 402ат від 23.09.2008 року, тобто приблизно 35 ± 100 (т.2 а.с.82-90);
- висновку комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6178/6672 від 30.07.2013 року, згідно з яким визначити експертним шляхом конкретне розташування місця зіткнення автомобілів Hyundai Getz і Daewoo Nexia по відношенню до меж проїзної частини дороги не уявляється можливим. Напрямок руху автомобіля Daewoo Nexia, який рухається паралельно осьовій лінії дороги по крайній лівій смузі зі швидкістю 20 км/год., від бокового перехресного косого ковзного ексцентричного удару, направленого на його автомобіль з правої сторони в праву передню частину автомобілем Hyundai Getz, який рухається зі швидкістю 60-65 км/год., зміниться в ліву сторону. Показання водія автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 відносно механізму зіткнення та розташування місця зіткнення, зважаючи на кінцеве положення його автомобіля після ДТП та враховуючи характер зіткнення з автомобілем Hyundai Getz, являються з технічної точки зору неспроможними. Напрямок руху автомобіля Hyundai Getz, якщо він рухається в крайній лівій смузі по напрямку свого руху зі швидкістю 60-65 км/год., може змінитись у сторону зустрічних смуг руху від бокового перехресного косого ковзного ексцентричного удару, який направлений на його задню бокову частину зі сторони автомобіля Daewoo Nexia під кутом 35 ± 100. Показання водія автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 про механізм зіткнення з автомобілем Daewoo Nexia з урахуванням характеру удару являються з технічної точки зору спроможними. Показання водія автомобіля Toyota Camry ОСОБА_16 в тій частині, що в момент виїзду на його смугу руху автомобіль Hyundai Getz був за межами перехрестя, слід вважати з технічної точки зору неспроможними. Оскільки показання водія автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 відносно механізму зіткнення його автомобіля з автомобілем Hyundai Getz та відносно розташування місця зіткнення являються з технічної точки зору неспроможними, подальший аналіз механізму ДТП не проводився за його показаннями, і подальше дослідження виконане на основі показань водія автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 . В даній дорожній обстановці водій автомобіля Hyundai Getz ОСОБА_13 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР, а водій автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 відповідно до вимог п.п.16.3, 16.11, Розділу 33 п.п.2.1 ПДР, і технічна можливість запобігти зіткненню для ОСОБА_10 визначалась виконанням ним вимог вказаних пунктів ПДР, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля Daewoo Nexia ОСОБА_10 не відповідали вимогам п.п.16.3, 16.11, Розділу 33 п.п.2.1 ПДР та знаходяться з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.98-115).

Не спростовують таких висновків суду і показання обвинуваченого ОСОБА_10 , згідно з якими під час руху на автомобілі Daewoo Nexia по вул. Градинській перед перехрестям з вул. Радунською він зупинився. Побачивши ліворуч два автомобілі на відстані 150-200 метрів, переконався, що має можливість безпечно повернути ліворуч, і почав здійснювати поворот на вул. Радунську. Коли закінчив поворот і проїхав 18-20 метрів прямо в крайній лівій смузі по вул. Радунській, повз нього проїхав автомобіль чорного кольору Hyundai Getz, він відчув удар справа у свій автомобіль, після чого автомобіль Hyundai Getz виїхав на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з іншим автомобілем. Після зіткнення він почав гальмувати та зупинився від місця зіткнення максимум через 2 метри, при цьому його автомобіль не перемістився.

Суд першої інстанції у вироку дав належну оцінку показанням обвинуваченого й навів ґрунтовні мотиви, чому відкидає їх, зокрема, тому, що вони спростовуються сукупністю раніше наведених доказів.

Колегія суддів зауважує, що показання ОСОБА_10 за наслідком проведення низки експертиз визнані технічно неспроможними з огляду на те, що за викладених ним обставин про механізм зіткнення кінцеве розташування автомобіля Daewoo Nexia не могло бути таким, як зафіксоване на схемі ДТП. Також експерти дійшли висновку про те, що зіткнення відбулося в межах перехрещення, а не під час руху ОСОБА_10 вже по головній дорозі, а тому дії обвинуваченого не відповідали вимогам ПДР, які регламентують проїзд перехресть нерівнозначних доріг.

Також на фототаблиці до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події перед автомобілем Daewoo Nexia в його кінцевому положенні знаходиться каналізаційний люк, порівнюючи розташування якого на топографічному плані, можливо ще раз переконатися в тому, що зіткнення автомобілів Daewoo Nexia і Hyundai Getz відбулося в межах перехрещення.

Крім того, згідно з висновком додаткової автотехнічної експертизи № 11238 від 14.12.2008 року в даній дорожній обстановці при вказаних у постанові про призначення експертизи обставинах взаємного зближення автомобілів Hyundai і Daewoo безпосередньо перед їх зіткненням водій автомобіля Hyundai ОСОБА_13 повинна була діяти відповідно до вимог п.10.3 ПДР, а водій автомобіля Daewoo ОСОБА_10 відповідно до вимог п.12.3 ПДР. В даній дорожній обстановці при вказаних у постанові про призначення експертизи обставинах взаємного зближення автомобілів Hyundai і Daewoo безпосереднього перед їх зіткненням питання про технічну можливість попередження зіткнення водієм ОСОБА_10 шляхом виконання ним вимог п.12.3 ПДР, відповідно до яких він повинен був діяти, не має технічного змісту. В даній дорожній обстановці при вказаних у постанові про призначення експертизи обставинах взаємного зближення автомобілів Hyundai і Daewoo безпосередньо перед їх зіткненням вважати дії водія автомобіля Daewoo ОСОБА_10 такими, що не відповідали вимогам п.12.3 ПДР, немає підстав технічного характеру. В такій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Hyundai ОСОБА_13 вбачаються невідповідності вимогам п.10.3 ПДР, згідно з якими вона повинна була діяти (т.2 а.с.24-27).

Вказана експертиза призначалася слідчим, оскільки згідно з висновком експерта № 392ат від 29.09.2009 року по варіанту 2 (відповідно до показань ОСОБА_10 ) надати висновок не представилося можливим. І при проведення дослідження експерт використовував лише вихідні дані, про які зазначав у своїх показаннях ОСОБА_10 , чому у вироку надано відповідну оцінку.
Таким чином суд у вироку зазначив, чому за наявності суперечливих доказів він взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а тому посилання в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є надуманими.
Що стосується відсутності у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, відомостей про те, що автомобіль Toyota Camry д/н НОМЕР_2 також був учасником ДТП, то такі відомості відсутні і у висунутому ОСОБА_10 обвинуваченні. Суд же розглядав кримінальне провадження саме в межах висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, яке це передбачено ст.337 КПК України, однак всі обставини дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі зіткнення автомобіля Hyundai під керуванням ОСОБА_13 з вказаним автомобілем знайшли своє відображення в судовому рішенні.
Безпідставними є і посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, оскільки суд відмовив у задоволенні клопотань захисника про проведення огляду місця події та про призначення комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи. Необхідність проведення цих слідчих дій була обґрунтована виключно тим, що зібрані в кримінальному провадженні докази є недопустимими, зважаючи на дію в часі Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року та Кримінального процесуального кодексу України 2012 року.

А тому, відмовляючи у задоволенні клопотань сторони захисту, суд першої інстанції правильно зазначив, що у кримінальному провадженні проведено достатній обсяг слідчих дій з метою дослідження всіх обставин, а оцінку здобутим доказам буде надано у вироку.

До того ж, з урахування тривалого проміжку часу, який пройшов з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а також умов, за яких захисник клопотав провести огляд місця події, його проведення не можна вважати доцільним.

Що стосується допиту свідка ОСОБА_14 , то суд відмовив у задоволенні клопотання захисника у судовому засіданні 18.09.2014 року, оскільки ухвалою суду вже було визначено обсяг доказів, що підлягають дослідженню, та порядок їх дослідження, а також роз`яснено захиснику про право заявити аналогічне клопотання в подальшому, чим сторона захисту не скористалася.

Таким чином суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, і навів у вироку сукупність доказів на підтвердження встановлених обставин, якими повністю доведено винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які з точки зору достатності та взаємозв`язку правильно покладено в обґрунтування висновків, у тому числі щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.03.2008 року порушено кримінальну справу № 03-12443 за фактом порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, за ознаками складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (т.1 а.с.98).

Постановами слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.12.2009 року в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 відмовлено за відсутністю в їхніх діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (а.с.27, 28, 29-31). Мотивуючи винесене щодо ОСОБА_10 рішення, слідчий зробив висновок про механізм дорожньо-транспортної пригоди, про який він зазначав у своїх показаннях, і дійшов висновку про недотримання ОСОБА_13 вимог п.п.10.1, 10.3, 13.1 ПДР. 23.12.2099 року слідчий порушив кримінальну справу щодо ОСОБА_13 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, і наступного дня виніс постанову про притягнення її як обвинуваченої (т.2 а.с.32-35, 38-40).

В ході судового розгляду кримінальної справи щодо ОСОБА_13 постановою Деснянського районного суду м. Києва від 03.12.2010 року її було повернуто прокурору на додаткове розслідування у зв`язку з неправильністю і неповнотою досудового слідства (т.2 а.с.62-63), після чого постановою слідчого СУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.02.2011 року кримінальну справу, порушену щодо ОСОБА_13 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю доказів її винуватості, і продовжено досудове слідство у справі по факту дорожньо-транспортної пригоди (т.2 а.с.64-66).

Згідно з ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Водночас, у відповідності з п.8 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України допустимість доказів, отриманих до набрання чинності цим Кодексом, визначається у порядку, що діяв до набрання ним чинності.

Оскільки більшість з доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків, в тому числі, протокол огляду місця події, довідка по дорожньо-транспортній пригоді, схема пригоди, фототаблиці, протоколи огляду транспортних засобів, протоколи відтворення обстановки та обставин події, висновки судово-медичних експертиз, а так само автотехнічних та транспортно-трасологічних експертиз тощо, були зібрані під час досудового слідства у кримінальній справі № 03-12443 з дотриманням вимог чинного на той час КПК України 1960 року, а після набрання чинності КПК України в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0006008, внесеному до ЄРДР 22.04.2013 року, зокрема, висновок комплексної автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 6178/6672 від 30.07.2013 року і висновок комісійної судово-медичної експертизи № 81-2013/о від 11.04.2014 року, і ці докази безпосередньо досліджені під час судового провадження в суді першої інстанції, доводи в апеляційній скарзі захисника про їх недопустимість, і що суд, мотивуючи ними свої висновки, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, безпідставні.

Що стосується винесеної щодо ОСОБА_10 постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, то з дня набрання чинності КПК України прокурор втратив процесуальну можливість скасувати таку постанову. За наслідками досудового розслідування, маючи в наявності достатньо доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий 27.05.2014 року повідомив ОСОБА_10 про підозру у відповідності з вимогами ст.ст.276, 277 КПК України (т.2 а.с.126-130).

Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли потягти зміну чи скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Під час судового провадження відповідно до вимог ст.128 КПК України потерпілі пред`явили цивільні позови до ОСОБА_10 , в яких ОСОБА_12 просила стягнути на її користь 94 479 гривень 45 копійок матеріальної шкоди і 10 000 гривень моральної шкоди, ОСОБА_13 66 860 гривень 81 копійку матеріальної і 200 000 гривень моральної шкоди. Також прокурор пред`явив позов в інтересах держави в особі Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілих.

У вироку наведено докладні мотиви прийнятого рішення про цивільні позови.

Зокрема, позов прокурора задоволено в повному обсязі.

Суд частково задовольнив матеріальні вимоги ОСОБА_12 на суму 35 912 гривень 28 копійок збиток, завданий пошкодженням автомобіля за висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 932 від 07.08.2008 року, і відхилив вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з цим дослідженням, евакуацією автомобіля та лікуванням, які не були підтверджені належними доказами.

Також суд частково задовольнив матеріальні вимоги ОСОБА_13 на суму 66 320 гривень 81 копійка, що складалися зі збитку, завданого пошкодженням автомобіля за висновком експерта автотоварознавця № 348/14 від 30.05.2014 року, з вирахуванням сплаченого СК ТАС страхування страхової суми за договором добровільного страхування, витрат на проведення цієї експертизи та лікування, і відхилив вимоги про стягнення витрат, пов`язаних з евакуацією автомобіля, які не були підтверджені.

Посилання захисника на те, що у документах, наданих на підтвердження витрат, пов`язаних з лікуванням, не вказано, що вони були здійснені саме на лікування ОСОБА_13 , що вони датовані не тим днем, коли сталася пригода, і не свідчать про оплату, безпідставні.

Вартість ліків, зазначена у листах, рахунках та накладних, продубльована у касових та товарних чеках, квитанціях, які підтверджують факт оплати (т.1 а.с.67-74). При цьому у деяких документах зазначено, що покупцем є ОСОБА_13 , або номер палати у Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, і вони датовані з 16.03.2008 по 27.03.2008 року, що узгоджується з часом перебування потерпілої на стаціонарному лікуванні з 14.03.2008 року по 31.03.2008 року. Оскільки жодних підстав вважати, що ці витрати були здійснені не на лікування ОСОБА_13 , немає, суд першої інстанції правильно взяв ці докази до уваги.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував характер і обсяг завданих потерпілим страждань, оскільки ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , які з вини ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження, терпіли фізичний біль та моральні страждання, було порушено їхній звичайний спосіб життя, а ОСОБА_13 також перенесла кілька оперативних втручань, необхідність проведення яких передбачена і в подальшому.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що ОСОБА_12 з 14.03.2008 року по 26.03.2008 року і ОСОБА_13 з 14.03.2008 року по 31.03.2008 року знаходилися тільки на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги, ОСОБА_12 також перенесла оперативне втручання, що свідчить про тривалість фізичних і моральних страждань потерпілих, вимушеність змін у життєвих стосунках, витрачання часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Таке рішення відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а тому доводи в апеляційній скарзі про те, що під час судового провадження не доведено, в чому саме виразилися моральні страждання і чи дійсно завдана матеріальна шкода, заявлена потерпілими, є недоречними.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості злочину і конкретні обставини його вчинення, а так само особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Оскільки з дня вчинення ОСОБА_10 злочину і до дня ухвалення вироку закінчилися строки давності, рішення суду про звільнення його від покарання з цих підстав є правильним.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим й вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 6 листопада 2014 року щодо ОСОБА_10 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3