Справа № 452/1969/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/1144/16 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 грудня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши кримінальне провадження № 0000489 від 25.04.2016 року про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, раніше неодноразово судимого останній раз 31.01.2013 року Самбірським міськрайонним судом Львівської області за ч.3 ст.185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 18.02.2016 року звільненого з місця ув`язнення на підставі ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29.01.2016 року,-

- за ч. 2 ст. 186 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , -

встановила:
на вирок суду заступник прокурора Львівської області ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу в якій просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Вважає, що висновок суду не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, згідно з якими при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Судом не було враховано з достатньою повнотою зазначені обставини при звільненні ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.
Зазначає, що призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не в повній мірі врахував ту обставину, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не погашена у встановленому законом порядку.
Також судом першої інстанції не враховано, що вчинений обвинуваченим злочин, відповідно до положень ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжких і становить підвищену суспільну небезпеку.
Окрім того, обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, щодо особи похилого віку, що згідно з ст.67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.
Наголошує, що судом першої інстанції належним чином не мотивовано своє рішення про застосування до ОСОБА_6 вимог ст. 75 КК України, зокрема, у вироку не зазначено, які обставини справи і дані про особу дають підстави стверджувати про можливість його виправлення без відбування покарання.
Підкреслює, що застосовуючи вимоги ст.75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд врахував пом`якшуючі відповідальність обставини, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування завданих збитків. Однак, наведені обставини необхідно розцінювати виключно як характеристику особи ОСОБА_6 та враховувати при призначенні покарання останньому у межах санкції ст.186 ч.2 КК України, а не як такі, що дають підстави для застосування вимог ст.75 КК України при призначенні покарання.Також, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , визнано активне сприяння розкриттю злочину. Однак, активне сприяння розкриттю злочину передбачає надання особою органам досудового слідства або суду будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи. У вироку суду першої інстанції не наведено обставин, які б вказували на те, яка поведінка ОСОБА_6 свідчить про наявність в його діях вказаної пом`якшуючої обставини.
Стверджує, що призначене ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України є безпідставним та недостатнім для виправлення обвинуваченого.
Звертає увагу, що в ході перегляду судового рішення необхідно дати оцінку правильності призначеного покарання, з метою недопущення істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, в порядку КПК Українидослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, зокрема документи, які стосуються попередніх судимостей ОСОБА_6 та його звільнення з місць позбавлення волі, дані, що характеризують особу засудженого, оскільки такі досліджені судом першої інстанції не повністю.
Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, та засуджено його за цією статтею до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Згідно вироку, ОСОБА_6 24 квітня 2016 року приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи в м. Самборі біля будинку №23 пл. Ринок Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна потерпілої ОСОБА_9 , яка знаходилася біля даного будинку, повторно, скориставшись відсутністю посторонніх осіб, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій відкрито викрав у потерпілої жіночу сумочку в якій знаходились грошові кошти в сумі 680 грн., та мобільний телефон марки "Nokia 1110і" вартістю 200 грн., чим заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 880 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав доводи поданої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечив апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 186 КК України, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності, які не заперечувалися також обвинуваченим, досліджувались судом за його згодою та іншими учасниками судового процесу в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, вчинененому за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам та не оскаржується в апеляційній скарзі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.409 КПК України підставами для скасування вироку є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту вироку, суд з врахуванням вимог ст. 65 КК України призначив покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.186 КК України у виді 5 років позбавлення волі та враховуючи його позитивну характеристику по місцю проживання, думку потерпілої, пом`якшуючі обставини, прийшов до висновку про можливість його виправлення без відбуття покарання з застосуванням ст. 75 КК України.

Однак, на думку колегії суддів, висновок суду про можливість застосування до ОСОБА_6 положень ст. 75 КК України є необґрунтованим.

На переконання колегії суддів, доводи прокурора в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та його особі внаслідок м`якості, зокрема безпідставного застосування ст. 75 КК України заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Згідно роз`яснень наведених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання в кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини , що обтяжують та пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до застережень, наведених у п. 9 Постанови, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі с. 75 КК України має бути належним чином мотивоване.

Даних вимог закону суд першої інстанції не дотримався.

Мотивуючи своє рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суд послався на те, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, пом`якшуючі відповідальність обставини, а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просить суд суворо не карати обвинуваченого ОСОБА_6 .

Разом з тим, суд не дав належної оцінки ступеню тяжкості вчиненого злочину, а саме що злочин передбачений ч. 2 ст. 186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії тяжких та застосувавши ст. 75 КК України суд не навів переконливих мотивів про можливість виправлення засудженого без реального відбуття покарання і дійшов до необґрунтованого висновку про недоцільність відбування ним призначеного покарання.

Крім цього суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_6 не врахував, що останній раніше судимий, зокрема, вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 09.07.2012 ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі; вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 31.01.2013 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 роки 6 місяців позбавлення волі. При цьому, з місць позбавлення волі ОСОБА_6 звільнений 18.02.2016, а вже 24.04.2016 р. вчинив новий повторний умисний злочин, що свідчить про небажання останнього стати на шлях виправлення.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_6 покарання з застосуванням ст. 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого внаслідок м`якості, тому вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку.

Як встановлено колегією суддів, ОСОБА_6 24 квітня 2016 року приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи в м. Самборі біля будинку №23 пл. Ринок Львівської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна потерпілої ОСОБА_9 , яка знаходилася біля даного будинку, повторно, скориставшись відсутністю посторонніх осіб, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій відкрито викрав у потерпілої жіночу сумочку в якій знаходились грошові кошти в сумі 680 грн., та мобільний телефон марки "Nokia 1110і" вартістю 200 грн., чим заволодів майном потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 880 грн.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання та оцінюючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, апеляційний суд враховує, окрім обставин вчинення злочину, дані про особу засудженого, який раніше притягався до кримінальної відповідальності та був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, невдовзі після звільнення повторно вчинив злочин, позитивно характеризується за місцем проживання, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила суворо не карати.

Обставинами, які пом`якшують покарання, апеляційний суд визнає щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 неможливе без ізоляції від суспільства, а тому призначає йому мінімальне покарання передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України

На підставі наведеного керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 414, 418, 420 КПК України, колегія суддів ,-

ухвалила:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати і в цій частині постановити новий вирок.

ОСОБА_6 за ч.2 ст. 186 КК України призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Врешті вирок залишити без змін.

На вирок суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4