Дата документу Справа № 317/4011/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/756/17 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/4011/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 квітня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
потерпілого ОСОБА_7
представника потерпілого ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника адвоката ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000717, за апеляційними скаргами заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:
зазначеним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мала Білозерка, Василівського району, Запорізької області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, пенсіонера, інваліда 3 групи, одруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк - два роки. Відповідно до ст. 76 КК України у зв`язку із звільненням від відбування покарання з випробуванням, покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої служби про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої служби. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 суму спричиненої матеріальної та моральної шкоди у розмірі 55512 грн. Запобіжний захід ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного рішення, 15.04.2016, приблизно о 09 годині 20 хвилин, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем "Renault Kangoo", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги Харків-Сімферополь, на території с. Григорівка, Запорізького району, Запорізької області, з боку м. Сімферополя в напрямку м. Харкова, зі швидкістю не менше 100 км/год., яка перевищує дозволену швидкість руху в населеному пункті.

В салоні його автомобіля перебував пасажир ОСОБА_12 .

В цей же час, у зустрічному йому напрямку рухався автомобіль "Opel Record", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 . В салоні його автомобіля перебував пасажир ОСОБА_13 .

Під час руху в районі 309 км. вищевказаної автодороги, водій ОСОБА_9 , під час подолання закруглення проїжджої частини вліво, не врахувавши складну дорожню обстановку, допустив занос керованого ним автомобіля на мокрій ділянці проїзної частини та подальший виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем "Opel Record", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , який рухався в зустрічному йому напрямку.

Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 12.4, 12.9 б), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, зі змінами № 136 від 06.03.2013, відповідно до яких:

- п. 10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

- п. 12.1. "Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним"

- п. 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

- п. 12.9. Водієві забороняється:

б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил;

Порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху, згідно висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № 600/16 від 08.09.2016, з технічної точки зору, знаходяться в прямому причинному зв`язку з подією ДТП.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля "Opel Record", реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Так, згідно висновку судової медичної експертизи № 1428 від 18.04.2016, закритий перелом кістки п`яти зі зміщенням кісткових фрагментів, набряк в області правої стопи у ОСОБА_7 в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, не небезпечні для життя, але що спричинили тривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Синець в області лівого плечового суглоба у ОСОБА_7 кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Всі тілесні ушкодження у ОСОБА_7 утворилися від дії тупих предметів і могли виникнути в результаті ударів об виступаючі частини в середині салону автомобіля, при зіткненні його з іншим транспортним засобом в умовах ДТП.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 не оспорюючи обставини кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого, вважає, що вирок відносно ОСОБА_9 підлягає скасуванню в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Так, суд першої інстанції призначивши ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати всіма транспортними засобами на 2 роки та на підставі ст.ст. 75, 76 КК України, фактично звільнив обвинуваченого від відбування не тільки основного покарання, але і додаткового, що є неприпустимим. У зв`язку з викладеним апелянт просить суд скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.286 КК України 3 роки обмеження волі з позбавленням права керувати всіма транспортними засобами на 2 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням строком на 2 роки.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 посилається на необґрунтованість та невмотивованість вироку в частині призначеного покарання та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Апелянт вважає, що ні позивачем, ні судом першої інстанції не зазначено належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної та матеріальної шкоди в розмірі 55512 грн., тому вказана сума підлягає зменшенню. Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції були встановлені обставини, які пом`якшують покарання, але їм не надано належної оцінки та призначено занадто суворе покарання. На підставі викладеного, обвинувачений просить суд скасувати вирок та ухвалити новий вирок, яким призначити йому більш м`яке покарання, в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди в розмірі 55512 грн. відмовити у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , посилається на необґрунтованість та незаконність вироку, в якому допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалений з порушенням норм процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що обвинувачений ОСОБА_9 щиро розкаявся, зізнався у тому, що скоїв, намагався відшкодовувати завдану шкоду потерпілому, але суд першої інстанції не взяв вказані обставини до уваги та зазначив, що обвинувачений не розкаявся у скоєному, добровільного відшкодування збитків не вбачає.
Крім того, під час судового розгляду стороною захисту неодноразово зазначалось, що цивільна відповідальність обвинуваченого застрахована в страховій компанії, яка повинна відшкодувати потерпілому завдані злочином збитки, але судом першої інстанції ці вимоги були проігноровані і у вироку викладено, що обвинувачений взагалі не визнав шкоду потерпілому. Також судом першої інстанції не з`ясовано факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру.
Таким чином суд першої інстанції в ухваленому ним вироку не вказав належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 50000 грн., тому така сума шкоди є занадто великою та необґрунтованою, і підлягає зменшенню.
Окрім зазначеного, апелянт вважає, що призначене покарання є занадто суворим, оскільки обвинувачений раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, одружений, повністю визнав свою провину, розкаявся у вчиненому, перебуває на обліку у психіатра, учасник бойових дій, пенсіонер, інвалід 3 групи, тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити свій вирок, яким пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_9 .
В запереченнях на апеляційні скарги, адвокат ОСОБА_8 , який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , проти апеляційної скарги заступника прокурора на вирок суду першої інстанції не заперечує, вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, натомість заперечує проти апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_10 . В обґрунтування своїх заперечень адвокат вказує, що на його думку судом при обранні міри покарання обвинуваченому обрано справедливе покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення. Посилання захисника обвинуваченого на ту обставину, що ОСОБА_9 намагався відшкодувати завдану шкоду, не відповідає дійсності, оскільки останній не визнав цивільний позов потерпілого. Також представник потерпілого вважає, що суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого. Враховуючи вказане, адвокат ОСОБА_8 вважає, необґрунтованим посилання обвинуваченого та його захисника на необхідність призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання та зменшення суми стягнення за цивільним позовом.
Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг; в судових дебатах: обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, заперечували проти апеляційної скарги заступника прокурора області; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора області, заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора області та заперечували проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарг, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга заступник прокурора Запорізької області ОСОБА_11 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчинені злочину, при обставинах, наведених у вироку, а також кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України перевірці в апеляційному порядку не підлягає.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ст.286 ч.1 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Суд першої інстанції, обираючи вид і міру покарання ОСОБА_9 , належним чином врахував обставини, передбачені законом і, зазначивши у вироку, що ОСОБА_9 вчинив злочин невеликої тяжкості, у скоєному щиро покаявся, є інвалідом 3 групи, пенсіонером, на підставі чого призначив покарання, в межах, передбачених санкцією статті обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, а також відсутність обставин, обтяжуючих покарання, дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, на підставі чого звільнив ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає як тяжкості скоєного злочину, так і особі обвинуваченого, є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Суд апеляційної інстанції не вбачає достатніх підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_9 з мотивів, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника. Колегія суддів також не вбачає достатніх підстав для скасування або зміни вироку в частині вирішення цивільного позову, оскільки визнання винним ОСОБА_9 у скоєнні злочину, наслідком якого є спричинення тілесних ушкоджень вже є підставою для визнання наявності у потерпілого фізичних і моральних страждань.

В той же час суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі вимог ст. 75 КК України, якою не передбачене звільнення від відбування покарання у виді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів, що тягне за собою скасування вироку в частині застосування ст. 75 КК України і ухвалення нового вироку в цій частині.

З огляду на зазначене та керуючись ст. ст. 404, 407,420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_11 задовольнити.
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 30 січня 2017 року відносно ОСОБА_9 скасувати в частині звільнення обвинуваченого від покарання відповідно до положень ст. 75 КК України.

Ухвалити новий вирок, яким звільнити ОСОБА_9 від призначеного судом основного покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з випробуванням строком на два роки відповідно до вимог ст.75 КК України. Зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання, відповідно до положень ст. 76 КК України.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4