Ухвала іменем україни 09 березня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисників виправданоїОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000 від

15 квітня 2015 року, за касаційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки

АДРЕСА_1 , таку, що судимостей не має.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 1 ст. 190 КК України визнано невинуватою за відсутністю в її діях ознак події та складу злочину та виправдано.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувалася у тому, що вона, працюючи директором комунального підприємства «Прилуцька міська друкарня, у квітні 2015 року, переслідуючи корисливий мотив, шляхом обману під час укладення договору оренди частини приміщення друкарні площею 25,34 кв. м. для здійснення підприємницької діяльності з ОСОБА_9 , під приводом відшкодування витрат на розміщення оголошення в засобах масової інформації про намір очолюваного нею підприємства передати в оренду частину нерухомого майна, а саме вищезазначеного приміщення, та відшкодування витрат на оцінку даного нерухомого майна заволоділа коштами ОСОБА_9 у сумі 1300 грн.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та через істотні порушення кримінального процесуального закону.
На касаційну скаргу прокурора виправдана надіслала свої заперечення.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав касаційну скаргу частково, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції, виправданої та її захисників, які заперечила проти задоволення касаційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Тобто, розгляд доводів прокурора про неправильну оцінку судами доказів, наявних у матеріалах провадження за обвинуваченням

ОСОБА_8 , виходять за межі касаційного розгляду, а тому і не розглядаються колегією суддів.

Разом з тим, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно зі ст. 94 цього Кодексу. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

При цьому, положеннями ч. 1 ст. 373 цього ж Кодексу також передбачено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

До того ж, пунктом 1 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що у мотивувальній частині виправдувального вироку зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Однак, як випливає із тексту оскаржуваних судових рішень вони не відповідають зазначеним вимогам процесуального закону.

Зокрема, відповідно до вироку суду щодо ОСОБА_8 , останню було виправдано за відсутністю в її діях ознак події та складу інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Тобто, суд застосував підстави для виправдання, передбачені як пунктом 1, так і пунктом 3 ч. 1 ст. 373 КПК України одночасно.

Разом з тим, наведені положення є альтернативними та взаємовиключними один до одного в межах обвинувачення за одним епізодом протиправного діяння, а їх одночасне застосування при постановленні виправдувального вироку тягне за собою неконкретність судового рішення та порушення принципу його законності, визначеного статями 9 та 370 КПК України.

Крім того, оскаржуваним вироком, крім іншого, було встановлено відсутність об`єкту злочину, передбаченого ст. 190 КК України, яким відповідно до вимог процесуального закону є чуже майно, з тих підстав, що ОСОБА_9 відмовилася від статусу потерпілого у межах цього кримінального провадження і передавала ОСОБА_8 не власні кошти, а надані їй органом досудового розслідування. Однак такі висновки є сумнівними, оскільки суперечать положенням процесуального закону.

Також, суд дійшов висновку про відсутність у межах цього провадження і суб`єкта злочину, яким відповідно до вимог закону, може бути фізична особа, яка до вчинення злочину досягла 16-ти років, у той час як ОСОБА_8 відповідає наведеним вимогам.

До того, суд першої інстанції не прийняв до уваги частину доказів суду сторони обвинувачення, при цьому належним чином не мотивував свого рішення в цій частині, навіть не конкретизувавши з яких підстав та керуючись якими нормами процесуального закону, він їх відкинув.

Наведені факти є істотними порушеннями кримінального процесуального закону України, у результаті чого рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 370 КПК України та підлягає скасуванню.

Крім того, з огляду на те, що на ці ж порушення прокурор звертав увагу апеляційного суду у своїй апеляційній скарзі, однак вони були проігноровані судом, який у своїй ухвалі, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, належним чином не спростував наведених у ній доводів, ухвала суду апеляційної інстанції також підлягає скасуванню як незаконна.

Тобто, з огляду на наведене оскаржувані судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими, тому вони підлягають скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого суд повинен урахувати наведене в цій ухвалі, оцінити кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність із точки зору достатності та взаємозв`язку, після чого ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення відповідно до вимог процесуального та матеріального законів.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

касаційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області задовольнити.

Вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 21 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 13 червня 2016 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3