Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
30 березня 2017 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря судового засідання - ОСОБА_4
за участю прокурора - ОСОБА_5
В обґрунтування свого рішення суд послався на те, що під час підготовчого судового засідання встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки згідно наведеної в обвинувальному акті правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і частини статті закону України про кримінальну відповідальність частини другої статті 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно. Проте, у чому полягає кваліфікація дій обвинуваченого за ознакою повторності в обвинувальному акті не зазначено. Крім того, по іншому епізоду дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб. Між тим, кваліфікуючі ознаки повторності та вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб не передбачені як кваліфікуючі ознаками даного злочину, а є обставинами, що обтяжують покарання, однак цього не зазначено в обвинувальному акті. Поряд з цим, дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб, незважаючи на відсутність наведених кваліфікуючих ознак у диспозиції інкримінованої обвинуваченому статті та без їх належного зазначення як ознак, що обтяжують покарання.
В поданій на ухвалу апеляційній скарзі прокурор просить судове рішення щодо повернення йому обвинувального акту скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Стверджує, що ухвала суду є незаконною, а висновки, викладені місцевим судом необґрунтовані. При цьому вказує, що обвинувальний акт містить як відомості про фактичні обставини кримінального правопорушення, за яких обвинувачені вчинили інкриміновані їм злочини, так і правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону та формулювання обвинувачення.
Заслухавши суддю - доповідача, думку прокурора Бернадської- ОСОБА_8 , яка підтримала подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок/ухвала суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Покликання прокурора на те, що висновок суду про повернення йому обвинувального акту є безпідставним та необґрунтованим, а у обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування належним чином зазначено усі необхідні відомості відповідно до вимог КПК України, колегія суддів розцінює критично. Зазначена позиція прокурора не знайшла свого підтвердження у ході апеляційного розгляду кримінального провадження.
Колегією суддів встановлено, що суд дійшов вірного юридичного висновку, про недотримання прокурором вимог п.5 та п.6 ч.2 ст.291 КПК України, а саме відсутність в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення передбаченого законом. Слушними є й покликання суду на те, що правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки покликання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.
Так, формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених даних про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення.
Відсутність в обвинувальному акті формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій особи, унеможливлює якісно і належним чином здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що порушує право особи на захист.
Враховуючи наведене, покликання апелянта про дотримання передбачених законом вимог ст.291 КПК України, свого підтвердження у ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження не знайшли.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.
Про повернення матеріалів кримінального провадження (обвинувального акту, або клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру) прокурору суд постановляє відповідну ухвалу. Такою ухвалою суд зобов`язує прокурора усунути виявлені недоліки. Ухвала направляється прокуророві для усунення зазначених у ній недоліків обвинувального акту.
Прокурором не звернуто належної уваги на той факт, що підставою для повернення судом обвинувального акту слугувала саме його невідповідність вимогам п.5 та п.6 ч.2 ст.291 КПК України, що й передбачено положеннями ч.3 ст.314 КПК України.
На думку колегії суддів, висновки суду про невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України, є обґрунтованими і підстав для скасування ухвали суду, колегія суду не знайшла.
Керуючись ст.ст.376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
Ухвалу Володимирецького районного суду Рівненської області від 13 лютого 2017 року залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.
Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
__________ _________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3