АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/3699/16-к Номер провадження 11-кп/786/201/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника КВК № 29 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Крюковською виправною колонією № 29, провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою суду, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого, засудженого вироком Апеляційного суду Луганської області від 28.07.2006 року за п. 7 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1,7 ч. 2 ст. 115, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі, ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного суду України від 05.12.2006 року вирок Апеляційного суду Луганської області від 28.07.2006 року змінено, пом`якшено покарання до позбавлення волі строком на 15 років,

відмовлено в задоволенні спільного подання Крюковської виправної колонії УДПтСУ в Полтавській області № 29 та спостережної комісії при Полтавській райдержадміністрації про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Мотивуючи своє рішення, суддя вказав, що застосування заохочень до засудженого лише за останній період відбування покарання, свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_7 , але встановлені судом обставини, дані про особу засудженого, той факт, що на протязі 7 років відбуття засудженим призначеного судом покарання він не мав жодного заохочення, та в матеріалах особової справи відсутні будь-які дані про його сумлінну поведінку за цей період, не дають підстав вважати, що сумлінною поведінкою та ставленням до праці ОСОБА_7 довів своє виправлення на протязі всього періоду відбуття призначеного покарання і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, до апеляційного суду з апеляційною скаргою, звернувся засуджений ОСОБА_7 .

Вказує, що за весь час відбування покарання має лише одне незначне стягнення.

Щодо відсутності в нього заохочень на протязі значного проміжку часу пояснює, що він відбував покарання в Менській виправній колонії № 91 на ділянці максимального рівня безпеки де промислово - виробнича зона відсутня і роботи нема, у зв`язку з чим неможливо заробити заохочення.

Вказує, що 10.07.2013 року отримав заохочення за виконання ремонтних робіт.

Крім того, звертає увагу, що 30 жовтня 2013 року відносно нього було змінено рівень безпеки з максимального на середній, що свідчить про те, що він став на шлях виправлення.

З 13 січня 2014 року по 5 липня 2014 року виконував обов`язки електрика, за що отримав заохочення 09 квітня 2014 року.

В період з 17 серпня 2014 року по 15 квітня 2015 року працював на ділянці по перевезенню тирси, торфу та вугілля, за що отримав заохочення 09 січня 2015 року. Після цього влаштувався на швацьке виробництво, де працював до етапування його в КВК № 29.

Вказує, що звертався з приводу відмови комісією в застосуванні до нього пільги, до прокуратури Чернігівської області, яка визнала дії адміністрації МВК № 91 такими, що не відповідають вимогам законодавства. Після чого, відносно нього була проведена повторна комісія по зміні рівня безпеки з середнього на мінімальний, і застосована вказана пільга, однак проведення зазначеної повторної комісії не враховано в ухвалі Полтавського районного суду Полтавської області.

Крім того, вважає висновок суду першої інстанції, щодо невизнання ним вини в скоєному злочині, хибним, оскільки вину він визнав ще 5 грудня 2006 року при перегляді справи у Верховному Суді України.

Зазначає, що по прибутті в Крюковську виправну колонію № 29 він працевлаштувався на молочно-товарну ферму на найбруднішу роботу по вивозу гною з корівника, за що має два заохочення від 21 квітня 2016 року та 26 серпня 2016 року.

Таким чином, вважає, що своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Інші учасники судового провадження ухвалу суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку його апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і вважав рішення суду законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-дострокове звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, суд першої інстанції всебічно та об`єктивно дослідив дані про особу засудженого.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо того, що застосування заохочень до засудженого лише за останній період відбування покарання, свідчить про позитивні тенденції в поведінці ОСОБА_7 , але не може свідчити про те, що на протязі всього періоду відбування покарання, засуджений своє сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Слушними є і доводи засудженого ОСОБА_7 , викладені в апеляційній скарзі, щодо його працевлаштованості, наявності заохочень, та прагненні до виправлення.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що позитивні зміни в поведінці засудженого відбувалися лише протягом останнього періоду відбування покарання, а з моменту початку відбування покарання до отримання першого заохочення засудженим 10.07.2013 року пройшов тривалий проміжок часу, який є більшим ніж той, за який відбувалися позитивні зміни в поведінці засудженого, та за який відсутні відомості про сумлінну поведінку та ставлення до праці ОСОБА_7 , натомість, в матеріалах особової справи засудженого містяться відомості, що за час тримання засудженого в СІЗО м. Києва, він характеризувався негативно, за зберігання заборонених предметів мав догану правами начальника СІЗО. Крім того, згідно з вироком суду, засуджений ОСОБА_7 має позов у розмірі 111274 грн., а в апеляційній скарзі засуджений вказує на визнання ним вини у вчиненому злочині, але ні до апеляційної скарги ні в матеріалах провадження та особової справи засудженого не долучено відомостей про добровільну, хоча б часткову, сплату за позовом.

Враховуючи викладене, вивчивши всебічно та повно дані про особу засудженого ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що на даний час неможливо переконливо стверджувати про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому вважає ухвалу суду першої інстанції законною і підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 листопада 2016 року про відмову у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відносно засудженого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4