Справа № 199/9005/16-к
УХВАЛА

09.12.2016 року місто Дніпро
Підставою для внесення по даному факту відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань став рапорт прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області юриста 2 класу ОСОБА_3 про те, що громадянка ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволоділа правом на майно, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом використання завідомо підроблених документів, а саме: договору купівлі- продажу від 25.07.2012 та свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1999.
Органом досудового розслідування встановлено, що на підставі рішення Індустріального районного суду м. Дніпро від 06.05.2016 № 202/2232/16-ц зареєстровано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 .
Суд при винесені вказаного рішення встановив, що право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1999, виданого виконкомом міської ради народних депутатів згідно з розпорядження від 21.10.1999, № 1/1786-99.
Крім того, суд встановив, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був підписаний договір купівлі-продажу вищевказаної квартири укладений 25.07.2012.
Вищевказані документи, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1999 та договір купівлі-продажу від мають ознаки фіктивності, оскільки згідно інформації Департаменту житлового господарства, відсутня інформація у департаменті щодо передачі у власність громадян квартири АДРЕСА_2 , а також розпорядженням органу приватизації від 19.10.1999 № 1/1786-99 передана у власність громадян квартира АДРЕСА_3 .
Також, згідно інформації КП «ДМБТІ» встановлено, що в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_1 відсутні відомості щодо реєстрації права власності.
Таким чином, квартира розташована за вищевказаною адресою ніколи не була приватизована тому укладання цивільно-правових угод, а саме договору купівлі-продажу від 25.07.2012, є неможливе.
Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_6 Дніпропетровського міського нотаріального округу при реєстрації права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_2 на підставі рішення Індустріального районного суду справа № 202/2232/16-ц не перевірила інформацію з КП «ДМБТІ» про те, що вказана квартира ніколи не була приватизована, що дає підстави органу досудового розслідування вважати про причетність приватного нотаріуса ОСОБА_6 до злочинної змови з ОСОБА_4 .
Враховуючи виїцевикладене, громадянка ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволоділа правом на майно, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом використання завідомо підроблених документів, а саме: договору купівлі- продажу від 25.07.2012 та свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1999.
У зв`язку з тим, що громадянка ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволоділа правом на майно, а саме: квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом використання завідомо підроблених документів, а саме: договору купівлі- продажу від 25.07.2012 та свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1999, то вищевказана квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 вибула з володіння законного власника, яким являється Департамент житлового господарства Дніпропетровської міської ради.
Таким чином, є достатні підстави вважати, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 є предметом, набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, тому згідно з ч.2 ст. 170 КК України підпадає під майно, яке підлягає арешту.
Враховуючи вищевикладене, у даному кримінальному провадженні виникла нагальна потреба в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а саме: квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 з метою: запобігання ризикам знищення, втрати, пошкодження даного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином; встановлення об`єктивної істини по даному кримінальному правопорушенні; забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Враховуючи, що є достатні підстави вважати, що вищезазначене майно є набутим в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме шляхом використання ОСОБА_4 завідомо підроблених документів, а саме: договору-купівлі-продажу від 25.07.2012 та свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1999, порушується питання про накладення арешту на зазначене нерухоме майно».
У своєму клопотанні прокурор ОСОБА_3 просить: накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам відчужувати вказане майно, розпоряджатися ним та використовувати його.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив задовольнити клопотання.
Вислухавши думку прокурора, вивчивши подане клопотання та надані матеріали, вважаю, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини 1 і 3 ст.170 КПК України арешт майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого, осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна.
Таким чином, цією нормою закону визначено коло осіб, на майно яких може бути накладено арешт, і розширеному тлумаченню ця норма закону не підлягає.
У відповідності зі ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу повідомлено про підозру, або особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.
Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею цього Кодексу.
Разом з тим, у клопотанні та наданих слідчому судді документів, відсутні відомості про те, що якій-небудь особі, на даний час, письмово повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, або є у кримінальному провадженні обвинувачений, що виключає можливість в порядку КПК України накладення арешту на майно у відповідності з ст.170-172 КПК України, як це зазначено у клопотанні.
Крім того, термін «майно» характеризується сукупністю певних ознак. Такими ознаками є: 1)юридична право на майно належить певному власнику на законній підставі, для суб`єкта злочину воно є чужим; 2)економічна має певну вартість, що вимірюється вкладеною в нього працею людини; 3)фізична майно це предмети матеріального світу, які можна вилучити, привласнити, спожити, пошкодити, знищити тощо.
Крім того, у відповідності з ч.3 ст.170 КПК України метою арешту майна є забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.
Разом з тим, санкція частини 1 ст.190 КК України не передбачає такий вид покарання, як «конфіскація майна», а в клопотанні та наданих слідчому судді документах відсутні відомості про те, що у кримінальному проваджені був пред`явлений цивільний позов.
Крім того, у відповідності з вимогами ч.4 ст.171 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, повинна бути співмірною із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Також саме клопотання повинно містити перелік додатків до самого клопотання, однак зазначене клопотання не містить відомостей про кількість самих документів доданих до нього.
Відповідно до ч.1,4 ст.107 КПК України, за відсутності клопотань сторін, під час ухвалення даного рішення, фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.
Керуючись ст.ст.28,107,110, 131, 132, 170-173, 369-372 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1