Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

25 липня 2017 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва ОСОБА_1 , перевіривши апеляційну скаргу прокурора на вирок Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 у кримінальному провадженні № 0007247,

у с т а н о в и в :

Вироком Печерського районного суду м. Києва від 16.05.2017 року ОСОБА_2 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України і йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст.71 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2015 року у виді арешту на строк 5 місяців, більш суворим, призначеним за цим вироком, ОСОБА_2 призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Також постановлено вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13.05.2017 року на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.

12.06.2017 року прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_2 винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, «будучи особою, яка вчиняла корисливі злочини, передбачений ст.309 КК України», і призначити йому за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим прокурор просив призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Апеляційну скаргу було подано без додержання вимог ст.396 КПК України, а саме, апеляційні вимоги захисника не були чітко сформульовані і не відповідали вимогам закону з огляду на недоречність прохання про визнання ОСОБА_2 винним за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України, що ніким не оспорювалося, незрозумілість необхідності зазначити у вироку про те, що ОСОБА_2 «будучи особою, яка вчиняла корисливі злочини, передбачений ст.309 КК України», призначення ОСОБА_2 покарання за ч.2 ст.186 КК України, тобто за законом України про кримінальну відповідальність, за яким йому обвинувачення не висувалося і вироком суду першої інстанції він винним не визнавався. Також прокурор просив призначити обвинуваченому на підставі ст.71 КК України покарання за сукупністю вироків шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, тобто за принципом, який застосований бути не може, і без урахування того, що злочин було вчинено до постановлення вироку Святошинського районного суду м. Києва. Поза увагою прокурора залишилося і те, що за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року остаточне покарання ОСОБА_2 призначено у виді арешту на строк 5 місяців і штрафу в розмірі 850 гривень, який згідно з ч.3 ст.72 КК України виконується самостійно і про який прокурор нічого не вказав у своїй апеляційній скарзі.
А тому ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07.07.2017 року апеляційну скаргу залишено без руху і встановлено строк для усунення недоліків.
Копія ухвали отримана уповноваженою особою Київської місцевої прокуратури № 6 12.07.2017 року.

На виконання ухвали прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_4 21.07.2017 року подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_2 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року, більш суворим, призначеним цим вироком, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, остаточно призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2016 року за сукупністю вироків, на підставі ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно.
Прокурор усунув недоліки апеляційної скарги у строк, встановлений суддею-доповідачем, є особою, яка має право подати апеляційну скаргу, і підстави для повернення апеляційної скарги або відмови у відкритті апеляційного провадження відсутні.

А тому апеляційне провадження належить відкрити.
На підставі викладеного, керуючись ст.398 КПК України,

у х в а л и в :

Відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Печерського районного суду м. Києва від 16 травня 2017 року щодо ОСОБА_2 .
Надіслати учасникам судового провадження копії ухвали з копіями апеляційної скарги та інформацією про їхні права та обов`язки.

Встановити строк, протягом якого учасники судового провадження можуть подати заперечення на апеляційну скаргу, до 4 серпня 2017 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Апеляційного суду
міста Києва ОСОБА_1