Номер провадження: 11-сс/785/140/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.02.2017 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого: адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 07.09.2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, якою накладено арешт на майно, яке зазначено в мотивувальній частині ухвали,-

встановив
Оскарженою ухвалою було задоволено клопотання директора ТОВ ВКФ «Юніол» ОСОБА_10 та накладено арешт на автомобіль марки Toyota RAV4 кузов № НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 за реєстраційним номером НОМЕР_2 , тобто заборонено користуватись та розпоряджатись даним майном.
Приймаючи рішення про арешт вищезазначеного майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність накладення арешту, посилаючись на положення кримінального процесуального законодавства.

Не погоджуючись з прийнятим слідчим суддею рішенням, ОСОБА_9 була подана апеляційна скарга, в якій вона зазначила, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною та такою, яка підлягає скасуванню, постановленою в порушення вимог кримінального процесуального закону.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що підстави для накладення арешту відсутні, ВКФ «Юніол» у вигляді ТОВ не доведено та судом не встановлено достатніх доказів того, що потреба забезпечення цивільного позову виправдовує такий ступінь втручання у право власності ОСОБА_9 як арешт майна оскільки такий захід не виправдовує таке втручання, в т ому числі з урахуванням того, що вона не є підозрюваною, обвинуваченою

Крім того апелянт зазначає, що про оскаржувану постанову дізналась випадково лише 16.01.2017 року, а тому вважає, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді нею не пропущений.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову, якою про накладення арешту на автомобіль марки Toyota RAV4 кузов № НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача; представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу у повному обсязі; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; апеляційний суд вважає що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.405 КПК України, апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції та з урахуванням особливостей, передбачених главою 31.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і при вирішення питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, який розглядав клопотання, не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не прийняв жодних заходів щодо повного всебічного розгляду клопотання та необґрунтовано і без достатніх на те правових підстав задовольнив клопотання про арешт майна.
Так, в оскаржуваній ухвалі, слідчий суддя обмежився лише зазначенням вимог клопотання директора ВКФ «Юніол» у вигляді ТОВ та норм кримінального процесуального закону, які передбачають можливість накладення арешту на майно, однак мотиви прийняття рішення про накладення арешту на майно взагалі не виклав, тому ухвала є необгрунтованою та не мотивованою.
При цьому слідчий суддя, фактично не маючи у наявності жодних документальних підтверджень, які вказують на об`єктивність зазначених у цьому клопотанні обставин, прийняв передчасне та необгрунтоване рішення щодо накладення арешту на майно, що вказує на неповноту судового розгляду та у відповідності до п.1 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування постановленої за результатами розгляду клопотання ухвали.
Щодо розгляду апеляційним судом клопотання директора ТОВ ВКФ «Юніол»ОСОБА_10 як цивільного позивача, про накладення арешту на майно по суті, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.171 КПК України, у клопотанні цивільного позивача у кримінальному провадженні про арешт майна підозрюваного, обвинуваченого, юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третіх осіб для відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, повинно бути зазначено:

1) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір позовних вимог;

2) докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди.

Натомість, клопотання представника ТОВ ВКФ «Юніол»не відповідає вищезазначеним вимогам КПК України.

Як видно з матеріалів судової справи, до клопотання директором ТОВ ВКФ «Юніол»взагалі не надані копії документів, які б підтверджували витрати ТОВ ВКФ «Юніол», пов`язані із спричиненням останньому майнової шкоди, та інші документи, в тому числі які вказують на наявність кримінального провадження, заявлений у справі цивільний позов та статусу товариства у даному кримінальному провадженні і спричиненого збитку.

Зазначені докази не були надані представником ТОВ ВКФ «Юніол» і апеляційному суду.
Проте слідчий суддя розглядаючи клопотання про арешт майна не надав належної оцінки цим обставинам та маючи в наявності лише надане представником ТОВ ВКФ «Юніол» клопотання,долучену до нього копію результатів інвентаризації та довідку про вартість автомобіля марки Toyota RAV4 кузов № НОМЕР_1 , за відсутності інших доказів, які вказували на факт скоєння кримінального правопорушення, його реєстрації, наявного у цих матеріалах справи цивільного позову та доказів на підтвердження спричиненої ТОВ ВКФ «Юніол»шкоди, прийняв передчасне рішення про накладення арешту на майно.

Припустившись зазначених вище порушень кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування судового рішення, слідчий суддя не звернув уваги на невідповідність цього клопотання вимогам ст.171 КПК України, та не виконав приписів ч.3 ст.172 КПК України, згідно яких слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст.171 цього Кодексу, своєю ухвалою повертає представнику цивільного позивача клопотання з встановленням строку для усунення недоліків.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що обов`язок надання слідчому судді документів на підтвердження розміру спричиненої шкоди та докази факту завдання цієї шкоди і його розміру, у відповідності до положень ч.3 ст.171 КПК України полягає саме на цивільного позивача, який не обмежений в отриманні цих доказів у органа досудового розслідування, в провадженні якого як стверджує заявник перебуває кримінальне провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового.

Пункт 1 ч. 1 ст. 410 КПК України передбачає, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню, і з урахуванням положень ч.1 ст.173 КПК України з прийняттям апеляційним судом нової ухвали про повернення клопотання представника потерпілого для усунення недоліків, з підстав його невідповідності вимогам ст.171 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 117, 376, 395, 399, 405, 419 КПК України, апеляційний суд Одеської області, -

постановив
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 07.09.2016 року, якою у рамках кримінального провадження №0005312 від 16.08.2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, якою накладено арешт на автомобіль марки Toyota RAV4 кузов № НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_11 за реєстраційним номером НОМЕР_2 , із забороною користуватись та розпоряджатись даним майном- задовольнити частково.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання директора ТОВ ВКФ «Юніол» ОСОБА_10 - повернути ініціатору клопотання для усунення недоліків, зазначених в мотивувальних частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в 72 години з моменту отримання копії ухвали апеляційного суду.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту прийняття рішення.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 . ОСОБА_12 .