АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретарів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24 травня 2016 року за № 120 161 000 700 034 50, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 88 КК України раніше не судимого,

по обвинуваченню кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року,

за участю:

прокурора - ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

законних представників - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника

Подільського УП ГУНП у м. Києві - ОСОБА_14 ,

представника Служби у справах дітей

Подільської районної в місті Києві

державної адміністрації - ОСОБА_15 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року:

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, що передбачені ст. 76 КК України.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. ст. 75, 104 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України;

Судом першої інстанції вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини у кримінальному провадженні, доведеність винуватості обвинувачених та правильність кваліфікації їх дій, просить указаний вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. ст. 75, 104 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок його м`якості.

Обґрунтовуючи такі вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що, звільняючи ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, суд не врахував того, що вони вчинили тяжке кримінальне правопорушення, суб`єктивна сторона якого характеризується лише прямим умислом, а відтак підвищує суспільну небезпечність скоєного, що обвинувачені при цьому не працюють та суспільно-корисною діяльністю не займаються.

За таких обставин, як вважає апелянт, призначене судом покарання зі звільненням ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75, 104 КК України є неправильним, не достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а відтак не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У зв`язку із цим, прокурор просить, скасувавши вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , кожному, призначити покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Потерпілий ОСОБА_16 та його законний представник ОСОБА_17 , будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явилися, про поважні причини свого неприбуття суд не повідомили. Тому відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття потерпілого ОСОБА_16 і його законного представника ОСОБА_17 не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення: прокурора ОСОБА_9 в підтримку вимог і доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_6 , його законного представника ОСОБА_12 та захисника ОСОБА_10 , які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення; обвинуваченого ОСОБА_7 , його законного представника ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін; представника Служби у справах дітей ОСОБА_15 та представника поліції ОСОБА_14 , які вважали можливим перевиховання обвинувачених без ізоляції від суспільства, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині, що характеризують осіб обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку про те, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з вироком суду першої інстанції, 24 травня 2016 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, знаходячись в місті Києві по проспекту Правди, 2, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , керуючись злочинним умислом, направленим на вчинення нападу на ОСОБА_16 , поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для його життя чи здоров`я, з метою заволодіння його грошовими коштами, діючи відповідно попередньої змови між собою, прослідкувавши за ним та перегородивши йому дорогу, стали висловлювати потерпілому вимогу про передачу їм грошових коштів. При цьому, ОСОБА_6 тримав ніж, яким погрожував застосувати до ОСОБА_16 насильство, небезпечне для його життя чи здоров`я, а ОСОБА_7 , знаходячись поряд, висловлював вимогу передати грошові кошти і своїми діями демонстрував підтримку ОСОБА_6 . Потерпілий ОСОБА_16 , сприймаючи дії та вислови ОСОБА_6 і ОСОБА_7 як такі, що є небезпечними для його життя чи здоров`я, передав ОСОБА_6 гроші в сумі 70 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись грошима ОСОБА_16 на власний розсуд та завдавши йому матеріальної шкоди на суму 70 гривень.

Кримінальне провадження розглянуто судом першої інстанції в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. У зв`язку із цим висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, (розбою), за попередньою змовою групою осіб, які ніким з учасників судового розгляду не оспорювалися і докази щодо яких не досліджувалися, апеляційним судом відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряються.

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 і ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України.

Призначене ОСОБА_6 і ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. ст. 65, 103 КК України.

При цьому, на виконання наведених вимог закону, суд врахував, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вчинили тяжке кримінальне правопорушення, характер його скоєння, дані про особу кожного із обвинувачених, зокрема, їх молодий вік, що вони навчаються, не працюють, за місцем навчання та проживання характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебувають, що ОСОБА_6 раніше не судимий, ОСОБА_7 в силу ст. 88 КК України раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання як ОСОБА_6 , так і ОСОБА_7 , суд визнав їх щире каяття у вчиненому, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення злочину неповнолітнім.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинувачених, не встановлено.

З урахуванням кількох обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ними злочину, вищенаведених даних про осіб обвинувачених, суд дійшов висновку про можливість призначення їм покарання із застосуванням ст. 69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією закону, за яким їх визнано винуватими.

Таке рішення суду першої інстанції знайшло своє належне мотивування у вироку та прокурором в апеляційній скарзі не оспорюється.

Висновки суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. ст. 75, 104 КК України колегія суддів вважає правильними і обґрунтованими.

Відповідно до вимог указаних положень кримінального закону, якщо суд при призначення покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особи обвинувачених, які характеризуються виключно позитивно, навчаються, їх молодий вік, негативне ставлення до скоєного, щире каяття, добровільне відшкодування завданих збитків, вчинення ними злочину, будучи неповнолітніми, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про можливість їх виправлення без ізоляції від суспільства.

При цьому, судом першої інстанції та колегією суддів прийнято до уваги також позицію представників кримінальної поліції, Служби у справах захисту дітей, потерпілого та його законного представника, які вважали, що перевиховання обвинувачених можливе без реального відбування покарання у виді позбавлення волі, а також умови життя та виховання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 не працевлаштовані не спростовують обґрунтованості такого рішення суду, з огляду на те, що вони навчаються. Будь-яких даних, які б свідчили про антисоціальну поведінку обвинувачених, окрім обставин кримінального правопорушення у даному провадженні, прокурором не надано і судом апеляційної інстанції не встановлено.

Ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кримінального правопорушення у сукупності із іншими установленими конкретними обставинами у кримінальному провадженні були враховані судом як при призначенні обвинуваченим покарання, так і при їх звільненні від його відбування з випробуванням. Тому протилежні твердження апелянта не відповідають дійсності.

Будь-яких інших обставин, які б залишились поза увагою суду першої інстанції та могли вплинути на правильність звільнення обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, прокурор у своїй апеляційній скарзі не навів. Не встановлено таких і колегією суддів під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Натомість, саме таке покарання, призначене ОСОБА_6 і ОСОБА_7 судом першої інстанції, зі звільненням від його відбування з випробування на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, колегія суддів вважає справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених.

Отже, колегія суддів не вбачає неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, як на цьому наголошував прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 18 січня 2017 року щодо ОСОБА_6 і ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження: № 11-кп/796/930/2017

Категорія КК України: ч. 2 ст. 187
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_18
Суддя - доповідач: ОСОБА_1