УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/403/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 ч.1 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області
в складі: головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майдан-Копищенський Олевського району Житомирської області, громадянина України, українця, освіта середня спеціальна, раніше не судимого, не працюючого, не інваліда, не одруженого, не депутата, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
засуджено за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 в часткове відшкодування моральної шкоди 8000 гривень,-
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 , не оскаржуючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 та фактичні обставини кримінального провадження, просить змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову потерпілої, зменшити розмір компенсації моральної шкоди. Зазначає, що суд, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, не навів у вироку переконливих мотивів, а лише обмежився доводами потерпілої. При цьому судом не враховано тяжкості кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та майновий стан останнього.
Згідно вироку суду, 27 серпня 2016 року близько 16 години ОСОБА_8 , перебував на території одного з домогосподарств, що на хуторі Саї (вулиця та нумерація будинків відсутня), який знаходиться в с. Майдан-Копищенський Олевського району Житомирської області. В цей же день та час у ОСОБА_7 з ОСОБА_8 виник словесний конфлікт з приводу перебування останнього на території її домогосподарства. У ході словесного конфлікту у ОСОБА_8 виник умисел спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 . Реалізуючи свій умисел ОСОБА_8 застосував фізичне насильство до ОСОБА_7 , яке виразилось в триманні останньої за шию. Своїми діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді садна на правій передньо-боковій поверхні шиї, які відповідно до висновку експерта № 169 від 13.09.2016 року відносяться до легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасного розладу здоров`я.
Захисник ОСОБА_9 , в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, просив провадити розгляд у його відсутності.
Обвинувачений ОСОБА_8 також просив провадити розгляд у відсутності захисника, повідомив, що така позиція узгоджена із захисником.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 в підтримання апеляційної скарги, заперечення прокурора та потерпілої щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, яке не спричинило короткочасного розладу здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та в апеляційній скарзі не оспорюється. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України кваліфіковані правильно.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в апеляційній скарзі не оспорюється.
Судом також вирішено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_7 в часткове задоволення цивільного позову заподіяну моральну шкоду в сумі 8 000 гривень.
Наведені в апеляційній скарзі доводи про відсутність обґрунтування потерпілою розміру завданої моральної шкоди, апеляційний суд вважає безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 в порядку ст. 128 КПК України пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_8 , в якому потерпіла просить стягнути з обвинуваченого на її користь у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.
В обґрунтування розміру моральної шкоди потерпіла зазначила, що вона полягає: у моральних та фізичних стражданнях, які позначили негативні зміни в її житті, зокрема: стаціонарне лікування, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, емоційні реакції при згадуванні події; фіксованість уваги на проблемі одужання та правової реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкій настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, почуття образи, обурення, приниженої гідності (а.п. 25-27).
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих
стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди,
суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається з вироку суду, судом зазначено, що обвинувачений своїми умисними діями заподіяв потерпілій моральну шкоду, що знайшло своє підтвердження під час судового розгляду справи. Зокрема, потерпіла понесла переживання та моральні страждання, пов`язані з погрозами зі сторони обвинуваченого на її адресу та адресу її сина, які зважаючи на проживання потерпілої у віддаленості від села на хуторі у лісі несли реальну загрозу. Крім цього, обвинувачений після вчинення злочину з`являвся поблизу її будинку з незрозумілих причин, чим викликав у потерпілої переляк та природне хвилювання.
Таким чином, приймаючи рішення про часткове задоволення цивільного позову, суд першої інстанції відповідно до вимог закону врахував характер правопорушення, глибину душевних страждань, яких зазнала потерпіла у зв`язку з пошкодженням її здоров`я, ступінь вини обвинуваченого, та враховуючи вимоги розумності та справедливості, визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 8000 гривень.
Апеляційний суд не вбачає підстав для скасування вказаного рішення місцевого суду.
Також, апелянтом не наведено обґрунтованих підстав для скасування вироку суду в частині задоволення позовних вимог і в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 законний та обґрунтований і підстав для його скасування чи зміни не має.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 24 травня 2017 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її винесення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Судді: