Ухвала
іменем україни
31 травня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року.

Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області

від 19 лютого 2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року без змін,

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця

с. Кам`янка та проживаючого на

АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;
- за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим йому остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він

28 серпня 2015 року близько 01.00 год., перебуваючи на подвір`ї домогосподарства, яке розташоване на АДРЕСА_2 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_8 у нього виник злочинний умисел, направлений на протиправне позбавлення життя останньої. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, бажаючи заподіяти смерть ОСОБА_9 , наніс молотком декілька ударів в область голови та тіла останньої, після чого дістав з внутрішньої кишені свого піджака ніж, та із значною силою наніс один удар ножем в область грудної клітки ОСОБА_9 , від чого остання померла.
Цього ж дня, після умисного вбивства потерпілої у ОСОБА_6 виник злочинний умисел на вчинення крадіжки з її будинку. На виконання свого умислу він в період часу з 01:00 годин по 02:00 годин цього ж дня ОСОБА_6 через незачинені двері проник до будинку потерпілої, звідки таємно викрав належне їй майно, а саме: бензопилу «Stihl» моделі «MS 370», три розкладних металевих вимірювальних метри, одеколон та дезодорант марки «Cobra», три скляних банки ємністю по 3 літри з самогоном та господарську пропіленову сумку, а всього викрав майно на загальну суму 1765,30 гривень.

У касаційній скарзі захисник просить змінити судові рішення, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з ч. 3 ст. 185 на ч. 1 цієї ж статті та призначити покарання за ч. 1 ст. 115 із застосуванням ст. 69 КК України. На обґрунтування своїх вимог вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. Стверджує, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку щодо настання умислу на крадіжку, а тому неправильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло. Крім того вказує на суворість покарання та просить застосувати ст. 69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали касаційну скаргу, заперечення прокурора, який вважав цю касаційну скаргу безпідставною, перевіривши матеріали провадження та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 1

ст. 115 КК у касаційній скарзі не оскаржується, з цього приводу не надійшло касаційних скарг і від інших учасників судового процесу, а тому у цій частині оскаржувані судові рішення не перевіряються.
Що стосується правильності висновків суду щодо кваліфікації дій засудженого за ч. 3 ст. 185 КК, то колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до вимог ст. 433 КПК до компетенції касаційного суду не відноситься перевірка обставин, зазначених у ст. 410, 411 КПК щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним, доводи захисника в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Відповідно до ст. 94 КПК, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Ці вимоги закону судом дотримано.
Висновок суду про направленість умислу ОСОБА_6 на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням до житла ґрунтується на сукупності зібраних у кримінальному провадженні доказів і є правильним.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне, недозволене, протиправне потрапляння (входження) до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Проникнення - це термін не фізичний, а юридичний, тому головне в ньому не фізичне пересування, а його юридичний зміст: за дозволом чи без такого особа перебувала у житлі та чи легально вона увійшла до нього.

За таких обставин проникнення також буде вважатися і входження до житла без подолання перешкод та опору людей за відсутності їх згоди на таке.

Проникнення виключається лише у випадках, коли мета на викрадення виникла у винного вже під час перебування у житлі, за умови, що винна особа увійшла туди легально, за дозволом чи запрошенням.

Твердження у касаційній скарзі захисника про вчинення засудженим крадіжки без проникнення до житла спростовуються показаннями самого засудженого про те, що з початку потерпіла його виштовхнула з будинку, при цьому він помітив в кімнаті якісь коробки, а потім після її вбивства зайшов до будинку та викрав речі. Будь-яких інших мотивів для того щоб зайти до будинку ні районним, ні апеляційним судами не встановлено.

Натомість матеріалами кримінального провадження установлено, що ОСОБА_6 не проживав у господарстві ОСОБА_8 та не мав права вільно заходити до її помешкання. Після вбивства потерпілої він протиправно зайшов до її будинку, звідки викрав речі, після чого пішов до себе додому, про скоєне не повідомив та допомогу не викликав.

Оцінивши сукупність зібраних у справі доказів, враховуючи показання засудженого про обставин вчинених ним злочинів, його поведінку після вчинення вбивства, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло.

Апеляційний суд переглянув дане кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 та у відповідності до вимог ст. 419 КПК виніс мотивовану ухвалу, якою визнав вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 законним і обґрунтованим.
Викладені в ухвалі мотиви про визнання доводів захисника безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими, та такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд дотримався вимоги ст. 65 КК та урахував характер і суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, їх тяжкість, дані про особу винного, обставину, що обтяжує покарання - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Взявши до уваги усі зазначені обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише в умовах реального відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі і навіть не в мінімальних межах санкції частини 1 статті 115 КК. Доводи захисника про можливість застосування до засудженого ст. 69 КК та пом`якшення йому покарання за ч. 1 ст. 115 КК колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як районним, так апеляційним судом належно враховано усі обставини, що пом`якшують покарання, дані про особу ОСОБА_6 та тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень.
Отже підстав вважати призначене засудженому покарання несправедливим внаслідок суворості підстав немає. Не з`ясовано й нових обставин, що пом`якшують покарання. Також не наведено таких обставин захисником і в касаційній скарзі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що підстав для подальшого пом`якшення призначеного засудженому покарання немає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанцій повно і всебічно розглянути провадження і постановити законні та обґрунтовані рішення, не встановлено.
Керуючись статтями 434, 436 КПК України, п. 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року, колегія суддів
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 14 квітня 2016 року щодо ОСОБА_6 без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення

й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3