Справа № 447/256/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/802/17 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

представника цивільного

позивача ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

цивільного позивача ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційними скаргами прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_9 у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Арламова Воля Мостиського району Львівської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_12 згідно наказу №5-к від 21.07.2017 р., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

на вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 травня 2017 р.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 24 травня 2017 р. ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.
У відповідності до вимог ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави витрати за проведення експертизи в розмірі 2201,00 грн.
Речові докази, а саме: вантажний автомобіль «RENAULT MAGNUM 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «TRAILOR AYY-3KE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , які передані на відповідне зберігання ОСОБА_12 , постановлено передати законному власнику.
Задоволено цивільний позов у справі:
-стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.;
-стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.;
-стягнуто з ОСОБА_7 в користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.
За вироком суду ОСОБА_7 04 грудня 2016 р. приблизно о 17 годині 50 хвилин, керуючи вантажним автомобілем «RENAULT MAGNUM 440», реєстраційний номер НОМЕР_1 , із напівпричепом « TRAILOR AYY-3KE», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись таким по автодорозі «Київ-Чоп» в напрямку до м. Львова, при проїзді її ділянки, що в с. Розвадів Миколаївського району Львівської області, поблизу зупинки громадського транспорту «Розвадів», порушив вимоги Р.1 п.1.5; Р.2 п.2.3 б), д); Р.12 п.12.3; Р.18 п.18.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_14 , яка переходила проїзну частину дороги по пішохідному переході, позначеному дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 дод.1 Правил дорожнього руху України, справа на ліво по ходу його руху, і яку він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив своєчасних заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, що призвело до створення аварійної обстановки і, як наслідок, до наїзду на ОСОБА_14 , внаслідок чого остання померла на місці події.
Вирок суду оскаржив прокурор,просить такий скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. В решті вирок просить залишити без змін.

Вважає вирок суду першої інстанції незаконним у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Апелянт звертає увагу на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд нічого не вказав про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, відповідно таке рішення, вказівка на яке міститься у резолютивній частині вироку, нічим не обґрунтоване. Перелічення у вироку таких обставин, як щире каяття, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, неперебування його на обліку в лікаря-нарколога та психіатра, відсутність судимостей та наявність на утриманні малолітньої дитини, є характеризуючими особу ОСОБА_7 даними і враховані судом при призначенні йому покарання за ч.2 ст.286 КК України, однак, на думку прокурора, самі по собі вони не можуть бути підставою для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням. Апелянт наполягає на тому, що підстав застосовувати до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.75 КК України у суду не було, оскільки останній вчинив тяжкий злочин, в результаті чого настала смерть ОСОБА_14 , обвинувачений шкоди потерпілим не відшкодував, заявлений цивільний позов визнав лише частково, а потерпілі наполягали на призначенні йому покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України. Вважає, що зазначені обставини слід врахувати апеляційному суду.

На вирок суду також подано апеляційну скаргу потерпілим ОСОБА_9 , який оскаржує його з підстав м`якості призначеного обвинуваченому покарання. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, завдавши йому та його сім`ї непоправних втрат і моральних страждань у зв`язку із загибеллю ОСОБА_14 , а, крім цього, шкоди, завданої злочином, нікому не відшкодував. За таких обставин потерпілий вважає, що винного слід ізолювати від суспільства, тому просить вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати і ухвалити новий, яким визнати обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора ОСОБА_6 на підтримання вимог поданої ним апеляційної скарги та частково апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , доводи представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 з обґрунтуванням підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , міркування цивільного позивача ОСОБА_11 , який повністю підтримав позицію потерпілого ОСОБА_9 , заперечення обвинуваченого ОСОБА_7 і в його інтересах адвоката ОСОБА_8 проти поданих апеляційних скарг та прохання обвинуваченого суворого його не карати, обговоривши наведені доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а потерпілого частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України сумнівів не викликає та в апеляційних скаргах прокурора і потерпілого не оспорюється.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У відповідності до ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Також згідно із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Зазначеним вимогам оскаржуваний вирок в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК України не відповідає.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції, рішення про застосування до ОСОБА_7 ст.75 КК України нічим не обґрунтоване. Про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням суд вказав лише у резолютивній частині вироку.

Водночас ч.1 ст.75 КК України зобов`язує суд при розгляді питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням враховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, які дають підстави зробити висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Матеріали справи свідчать, що на боці ОСОБА_7 відсутні обставини, які б могли слугувати основою для рішення про застосування до нього ст.75 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких. В результаті його вчинення ОСОБА_7 настала смерть ОСОБА_14 дружини потерпілого ОСОБА_9 і матері цивільних позивачів ОСОБА_13 , ОСОБА_11 . Обвинувачений в добровільному порядку потерпілому і цивільним позивачам шкоди не відшкодував, останні наполягають на його суворому покаранні.

Суд першої інстанції не навів переконливих мотивів застосування ст.75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 і не обґрунтував належним чином свій висновок про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. А тому, вирок в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в апеляційному порядку.

Враховуючи зазначене та керуючись вимогами ст.65 КК України, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів можливе лише за умов реального відбуття покарання в умовах ізоляції від суспільства.

З огляду на характеризуючі особу ОСОБА_7 дані, які, як правильно зазначає в апеляційній скарзі прокурор, впливають на обрання обвинуваченому покарання, зокрема, відсутність судимостей, позитивна характеристика обвинуваченого за місцем проживання, наявність на його утриманні малолітньої дитини ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , офіційне працевлаштування з 22.07.2017 р. колегія суддів вважає за можливе обрати обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ч.2 ст.286 КК України.

При цьому, слід вважати необґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність на стороні ОСОБА_7 такої пом`якшуючої покарання обставини, як щире каяття, адже встановлено, що останній не вчинив активних дій, які б свідчили про його бажання виправити ситуацію, яка склалася, зокрема не відшкодував заподіяну моральну шкоду родичам загиблої ОСОБА_14 .

Постановляючи новий вирок в частині покарання, обраного ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що в решті оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки не суперечить вимогам чинного кримінального та кримінального процесуального законодавства України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Львівської області ОСОБА_6 задоволити повністю, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 задоволити частково.

Вирок Миколаївського районного суду Львівської області від 24 травня 2017 р. відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу звернення вироку до виконання.

В решті вирок місцевого суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4