11-сс/775/214/2017(м)
263/7808/17

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

представника підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000254 від 26 червня 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.1 ст.209 КК України, за апеляційною скаргою представника підозрюваного Адвокатського бюро «КУРИЛЬЧУК ТА ПАРТНЕРИ» на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року про арешт майна.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000254 від 26 червня 2017 року щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.1 ст.209 КК України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_7 підозрюється в тому, що у листопаді 2016 році, перебуваючи на посаді директора ТОВ «Вендс-Трейд», будучи службовою особою, скоїв заволодіння чужим майном шляхом зловживання своїм службовим становищем, внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та легалізацію (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, а саме: під час виконання договору підряду від 09 листопада 2016 року № 158, укладеного з КСОЗ «Волноваська ЦРЛ», незаконно заволодів бюджетними грошовими коштами у сумі 113099,37 грн. та здійснив щодо них фінансові операції для легалізації доходів отриманих злочинним шляхом.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що 28 листопада 2016 року на розрахунковий рахунок ТОВ «Вендс-Трейд» № НОМЕР_1 в філії ДОУ АТ «Ощадбанк» з розрахункового рахунку КЗОЗ «Волноваська центральна районна лікарня» №9066 в ГУ ДКСУ в Донецькій області було перераховано 175 000 грн., з яких 113 099,37 грн. перераховано зайво внаслідок вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України, тобто ТОВ «Вендс-Трейд» одержано неправомірну вигоду у сумі 113 099,37 грн..

В Донецьком РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 335496) ОСОБА_7 , як фізичною особою-підприємцем, відкрито розрахунковий рахунок № НОМЕР_2 , на якому зберігаються грошові кошти підозрюваного.

26 червня 2017 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 209 КК України.

27 червня 2017 року до Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області надійшло клопотання слідчого про арешт грошових коштів у безготівковій формі, які зберігаються на розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 підозрюваного ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк» із забороною розпоряджатися та користуватися ними.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на зазначені грошові кошти.

В апеляційній скарзі представник підозрюваного Адвокатське бюро «КУРИЛЬЧУК ТА ПАРТНЕРИ» просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого. Вважає дане судове рішення незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає вимогам, передбаченим ст.ст.132,170,173 КПК України, слідчий суддя застосував даний вид заходу забезпечення кримінального провадження без законних правових підстав, без обґрунтування необхідності такого ступеню втручання у права і свободи підозрюваного потребам досудового розслідування, з врахуванням принципів розумності та співрозмірності такого обмеження завданням кримінального провадження, без врахування наслідків для підозрюваного та третіх осіб. В обґрунтування вказує, що підозра, про яку повідомлено ОСОБА_7 , не є обґрунтованою, матеріали провадження не містять належних доказів на її доведення, висновки органу досудового розслідування носять суто характер припущень. Натомість, ТОВ «Вендс-Трейд», в особі директора ОСОБА_7 , належним чином виконувала усі роботи відповідно до умов договору, а отримані грошові кошти за виконання робіт в подальшому перераховувались на рахунки інших підприємств в рамках зайняття підприємницької діяльності, які не пов`язані ані з ТОВ «Вендс-Трейд», ані з самим ОСОБА_7 . Також вказує, що банківський рахунок, використовується ОСОБА_7 для здійснення підприємницької діяльності, а накладення арешту на нього призведе до невиконання обов`язків за договорами, та є тільки втручанням органів досудового розслідування в господарську діяльність, порушує конституційні права останнього на власність та вільне зайняття підприємницькою діяльністю.

Заслухавши доповідача, представника підозрюваного на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав судове рішення законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч.1 ст.170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно вимог п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч.5 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п.3 ч.2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні низки посадових злочинів, в тому числі й передбаченого ч.1 ст.209 КК України, санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, які обгрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_7 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами, а саме висновком будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого вартість ремонтних робіт значно завищено, а частина робіт, зазначених у кошторису, взагалі не виконувалася; протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в яких останні підтвердили ці обставини, а також інші докази щодо отримання коштів та їх подальшим використанням. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.191, ч.1 ст.366, ч.1 ст.209 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна. А тому доводи апелянта про необґрунтованість підозри не є слушними.

Крім того, як правильно встановив суд, грошові кошти, на які просив накласти арешт слідчий, знаходяться на власному рахунку підозрюваного ОСОБА_7 , а тому існує обґрунтований ризик їх відчуження задля запобігання можливої їх конфіскації у разі в майбутньому доведеності висунутого обвинувачення.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172,173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст.132,170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст.173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу як накладення арешту на грошові кошти.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на грошові кошти, що належать підозрюваному ОСОБА_7 , та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

А тому доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, не є слушними.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст.409 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Таким чином, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.ст.172,173 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.132,170-173, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника підозрюваного Адвокатського бюро «КУРИЛЬЧУК ТА ПАРТНЕРИ» залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 27 червня 2017 року, якою накладено арешт на грошові кошти у безготівковій формі, які зберігаються на розрахунковому рахунку № НОМЕР_2 підозрюваного ОСОБА_7 у ПАТ КБ «ПриватБанк» із забороною розпоряджатися та користуватися ними, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області