Провадження № 11-кп/780/752/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 2 12.07.2017

УХВАЛА
Іменем України
12 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргоюзахисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Біла Церква, Київської області, освіта середня, працюючого робітником на ПАТ « Білоцерківський консервний завод», проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 1760 гривень 80 коп. судових витрат.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів по справі, -

ВСТАНОВИЛА:
Як вбачається з вироку суду, 18 серпня 2016 року близько 06 години 30 хв. в кухонній кімнаті в квартирі АДРЕСА_2 під час спільного вживання алкогольних напоїв обвинуваченого ОСОБА_7 зі своїм батьком ОСОБА_9 , в ході взаємної сварки ОСОБА_9 схопив свого сина ОСОБА_10 рукою за шию, затиснувши його голову між тулубом та правою рукою зігнутою в ліктьовому суглобі і став його душити. Обвинувачений ОСОБА_11 перебуваючи в напівзігнутому положенні тулубу обличчям до низу, із кухонного столу, який стояв поруч, схопив невідомий йому предмет, як в подальшому виявилось кухонний ніж, та не маючи наміру на заподіяння смерті батька наніс йому два удари ножем по тулубу, не передбачаючи при цьому потрапляння цих ударів в життєво важливі органи та можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті батька, хоча повинен був та міг їх передбачити. У результаті нанесених ударів ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження в вигляду проникаючої колото-різаної рани грудей зліва з ушкодженням аорти та лівої легені з крововтратою та рани на передній поверхні грудей зліва в 1 міжрєбрії майже по середньоключичній лінії. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 помер на місці події.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змінити вирок суду першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував тяжкість злочину та обставини, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують вину при призначенні покарання.

Зокрема судом не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, мав постійну роботу, характеризується тільки позитивно.

Заслухавши суддю-доповідача,

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, та просив вирок суду залишити без змін,

потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника,

вивчивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги. У зв`язку з цим, апеляційний суд не наводить доводів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оскаржено в апеляційній скарзі.

Вирок суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_7 кваліфікація його дій, учасниками судового розгляду не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів захисника, викладених в апеляційній скарзі, про те, що суд першої інстанції призначив надто суворе покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Так, згідно з положеннями ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Дотримуючись вимог закону, суд першої інстанції, обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, крім ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, врахував щиросердне каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину що визнав обставинами, які пом`якшують покарання та обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнав скоєння злочину в стані алкогольного сп`яніння, прийняв до уваги дані про особу винного, а тому обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 119 КК України.

Доводи захисника про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання у виді позбавлення волі не заслуговують на увагу.

За положеннями ст. 75 КК України у разі, якщо суд при призначенні покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, відношення обвинуваченого до своїх дій та особу винного, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_7 лише в умовах ізоляції від суспільства та вважає, що призначене обвинуваченому покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а тому не вбачає підстав для пом`якшення покарання і застосування ст. 75 КК України, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.

В той же час колегія суддів вважає необхідним зазначити, що всі обставини провадження та сукупність даних, що характеризують особу ОСОБА_7 , з якими апелянт пов`язує свої вимоги і які підтверджені документально, були враховані судом при вирішенні питань, пов`язаних з призначенням покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги.

Порушень матеріального чи процесуального права при розгляді справи та ухваленні вироку, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргузахисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 квітня 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І :
(підпис)(підпис)(підпис)