Ухвала
іменем україни
24 січня 2017 рокум. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі колегії:

головуючоїОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні кримінальне провадження № 20000489 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бояни Новосельцького району Чернівецької області, молдованина, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , судимого вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2008 року за ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, на підставі ст. 81 КК звільненого 02 грудня 2013 року умовно-достроково ухвалою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 22 листопада 2013 року з невідбутим строком покарання 1 рік 10 місяців 28 днів,
у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК, за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_8 , який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року,

в с т а н о в и в:

Вироком Новоселицького районного суду Чернівецької області від 10 лютого 2016 року ОСОБА_7 засуджено за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком на остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років 6 місяців.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 14 серпня 2015 року по 10 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прийняте рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення умисного вбивства, 14 серпня 2015 року близько 09 години, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в господарстві ОСОБА_9 у с. Припруття Новоселицького району Чернівецької області, в ході суперечки з останнім, діючи умисно, з метою позбавлення життя наніс потерпілому два удари долонею руки в обличчя, від яких той впав на землю, після чого наніс ОСОБА_9 не менше 12 ударів ногами по череву та грудній клітині, а також удар ступнею правої ноги по грудній клітині зверху, заподіявши потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року вирок змінено. Дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. На підставі ст. 71 КК до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК в строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 10 лютого 2016 року по 24 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляді в суді апеляційної інстанції. На думку прокурора, з урахуванням обставин злочину, характеру, кількості завданих потерпілому ударів, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про перекваліфікацію дій засудженого з п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК, чим неправильно застосував кримінальний закон. Призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК прокурор вважає несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_5 на підтримку касаційної скарги, захисника ОСОБА_6 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга прокурора не підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

За встановлених фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК апеляційним судом кваліфіковані правильно.

Переглянувши вирок за апеляціями захисника та прокурора, провівши часткове судове слідство, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_7 умислу на позбавлення життя потерпілого, а тому правильно перекваліфікував дії засудженого з п. 13 ч. 2 ст. 115 КК на ч. 2 ст. 121 КК.

Такий висновок апеляційного суду достатньо вмотивований, ґрунтується на доказах, які були предметом безпосереднього дослідження судів першої та апеляційної інстанції, зокрема показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_10 , експерта ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_14 , а також на даних протоколів слідчих дій і висновках судових експертиз.

Як встановив апеляційний суд, побиття потерпілого тривало незначний проміжок часу. Будь-яких знарядь чи засобів для заподіяння тілесних ушкоджень, що могло б свідчити про бажання позбавити потерпілого життя, ОСОБА_7 не застосовував. При цьому на прохання свідка ОСОБА_10 , яка кричала, припинив наносити удари потерпілому. Під час залишення ОСОБА_7 подвір`я потерпілий був ще живий, що бачив та усвідомлював ОСОБА_7 та у випадку наявності у нього умислу на вбивство не мав жодних перешкод довести злочин до кінця. Через незначний проміжок часу ОСОБА_7 зі свідком ОСОБА_10 повернулись на подвір`я та виявили, що ОСОБА_9 помер.

Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та поведінку обвинуваченого під час і після вчинення злочину, висновок апеляційного суду про відсутність у діях обвинуваченого умислу направленого саме на вбивство потерпілого є обґрунтованим.

Тому кваліфікацію вчиненого ОСОБА_15 діяння за ч. 2 ст. 121 КК як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, колегія суддів вважає правильною.

Призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК у виді позбавлення волі на строк 10 років, а також за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для скасування ухвали апеляційного суду, не встановлено.
За таких обставин, касаційні скарга прокурора не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Ухвалу Апеляційного суду Чернівецької області від 24 травня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3