Ухвала
іменем україни

13 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового
засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 8 вересня 2016 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000637 щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 21 березня 2016 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України на 1 рік позбавлення волі.
Стягнуто із засудженого на користь потерпілого ОСОБА_7 2000 грн. витрат на правову допомогу.

За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 13.01.2015 року о 13 год. 20 хв. по вул. Спартака в м. Тульчині, під час конфлікту з ОСОБА_7 , умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, став однією ногою на праву стопу потерпілого, після чого долонями обох рук наніс удар в груди ОСОБА_7 , від якого останній впав на землю.

В результаті умисних дій ОСОБА_6 заподіяв ОСОБА_7 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я (більш як 21 день).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 8 вересня 2016 року цей вирок змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 122 КК України на ст. 128 КК України та призначено покарання за цим законом 200 годин громадських робіт.

В решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вказує, що у порушення вимог закону, апеляційна інстанція безпосередньо не дослідила докази, дала їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, що призвело до безпідставної перекваліфікації дій винного. Зазначає, що апеляційний суд відповідей на доводи апеляційних скарг прокурора та засудженого не надав, формально зазначив, що вони не підлягають задоволенню. Вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

В надісланих запереченнях засуджений ухвалу апеляційного суду вважає законною і обґрунтованою і просить залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Також вказує, що вже відбув призначене апеляційним судом покарання.

Заслухавши доповідь судді; думку прокурора, який підтримав доводи викладені у скарзі; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, (п. 16, ч. 1 ст. 7, ст. 23 КПК України) апеляційний суд не вправі дати їм іншу оцінку, ніж та, яку дав суд першої інстанції, якщо ці докази не було досліджено під час апеляційного розгляду справи.

Переглядаючи справу за скаргами прокурора та обвинуваченого, апеляційний суд вказаних вимог закону не дотримався.

Апеляційна інстанція зазначила, що обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження та вказала, що дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_6 не виконані.

Апеляційний суд посилаючись на показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, висновки експертиз вказав, що умисел обвинуваченого на спричинення тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, не відповідає дослідженим в судовому засіданні в суді першої інстанції матеріалам кримінального провадження.

Перекваліфіковуючи дії винного, апеляційний суд дійшов висновку, що сам по собі удар, завданий ОСОБА_6 обома руками в груди потерпілого, не призвів до спричинення тілесних ушкоджень, а був лише причиною падіння останнього, внаслідок чого ним отримано середньої тяжкості тілесні ушкодження. У такому випадку винний завдаючи удару, не передбачав падіння і настання у потерпілого наслідків у виді середнього ступеня тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг це передбачити, а тому діяв з необережності у виді злочинної недбалості.

Таким чином, апеляційний суд не досліджуючи безпосередньо в судовому засіданні докази, дав їм іншу оцінку, ніж суд першої інстанції, як про це обґрунтовано заявляє прокурор у касаційній скарзі.

За таких обставин касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід врахувати наведене та ухвалити обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити.

Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 8 вересня 2016 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3