"04" серпня 2017 р. Справа № 363/3058/16-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
До Вишгородського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор вважав за необхідне призначити кримінальне провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні, викликати в судове засідання для допиту свідків, які вказані в реєстрі досудових розслідувань. Крім того, прокурором було заявлено клопотання про продовження обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до двох місяців, оскільки існують ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку з тим, що ризики наведені прокурором відсутні. ОСОБА_6 раніше не судимий, зареєстрований та проживаючий за адресою АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_8 , яка потребує допомоги сина. Окрім того перебував в зоні АТО та має позитивну характеристику.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника та клопотання щодо зміни йому запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду. Зазначив, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокурору для усунення недоліків. Також заявив клопотання про скасування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у зв`язку з тим, що ризики наведені прокурором відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 також підтримав думку свого захисника.

Потерпілі у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього документи у відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, приходить до наступного висновку.
Нормами кримінального процесуального законодавства, зокрема п.5 ч.2 ст.291 КПК України, передбачено, що обвинувальний акт повинен містити у собі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Як вбачається з обвинувального акту вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки вказаний обвинувальний акт не містять у собі належним чином сформульованого обвинувачення.

Аналіз змісту обвинувального акту у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України вказує на те, що прокурором не було дотримано цих вимог закону, оскільки направлений обвинувальний акт не містить у собі сформульованого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а наводить лише фактичні обставини, які встановлені під час досудового розслідування та правову кваліфікацію.
Виклад фактичних обставин не може одночасно вважатись і підміняти собою формулювання обвинувачення, як помилково дійшов слідчий, яким складено обвинувальний акт та прокурор, який його погоджував і підписував.
Разом з тим, згідно вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні обов`язковому доказуванню підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження.

При дослідженні обвинувального акту судом встановлено, що згідно змісту обвинувального акту, фактичні обставини кримінального провадження, які прокурор вважає встановленими, викладені поверхово, не конкретно, формулювання обвинувачення в цілому є неконкретним і не містить обставин, що підлягають доказуванню відповідно до статті 91 КПК України, взагалі не визначено даних про подію правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року звернув увагу на вказівку у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції щодо необхідності приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (п. 79 рішення у справі «Камасінскі проти Австрії» від 19 грудня 1989 року).
Також, Європейський суд з прав людини вказує про необхідність аналізувати положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» від 25 березня 1999 року; п. 58 рішення у справі «Матточіа проти Італії» від 25 липня 2000 року; п. 34 рішення у справі «І.Н. та інші проти Австрії» від 20 квітня 2006 року).
Крім того, відповідно до вимог ст.109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідування, який є невід`ємним додатком до обвинувального акту при їх розгляді судом, наряду з іншим, повинен містити реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування, а положення ст.ст.110, 283 КПК України передбачають, що всі рішення органів досудового розслідування, прокурора є процесуальними рішеннями, які оформлюються постановами та обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відомості про що вносяться прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Однак, доданий реєстр матеріалів досудового розслідування до обвинувального акту не в повній мірі відповідає вимогам ст.109 КПК України, зокрема не містить даних щодо внесення відомостей до ЄРДР про вчинене кримінальне правопорушення.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19.08.2016 року обвинувальний акт був повернутий прокурору для усунення недоліків, які ним не були виконані.

Відповідно до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

У зв`язку з вищевикладеним, суд звертає увагу на те, що розгляд кримінального провадження за відсутності належним чином сформульованого обвинувачення та не викладених у обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинуваченого, в тому числі і право на захист.
Пунктом 13 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Частиною першою статті 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
На підставі викладеного суд вважає за необхідне повернути прокурору обвинувальний акт по кримінальному провадженню за № 0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він не відповідає вимогам до нього, викладеним у ст. 291 КПК України.

Щодо заявленого клопотання захисником ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, заслухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання, інших учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 Кримінального процесуального кодексу України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 на більш м`який запобіжний захід, суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Як вбачається із наданої копії паспорта ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за вказаною адресою разом з матір`ю, за місцем проживання характеризується позитивно.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме: відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 судимостей, наявність міцних соціальних зв`язків, постійного місця реєстрації та проживання, а також не доведення стороною обвинувачення ризику переховування обвинуваченого від судового слідства, та вчинення іншого кримінального правопорушення, суд вважає за можливе змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який домашній арешт.

Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини суд вважає, що такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження та клопотання захисника про зміну запобіжного заходу - задовольнити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_7 до двох місяців підлягає до задоволення, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому суд вважає, запобіжний захід, обраний під час досудового розслідування слід продовжити до двох місяців, тобто до 04 жовтня 2017 року.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_4 щодо скасування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не підлягає до задоволення, оскільки доказів того, що всі обставини, які були підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, з часом змінилися, ні обвинуваченим ні захисником не подано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.291, 314-317, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0000563 відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору для усунення недоліків.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту - продовжити строком на два місяця, тобто до 04 жовтня 2017 року включно.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Звільнити ОСОБА_6 негайно з зали суду та поклавши на нього зобов`язання прибувати до суду за першою вимогою; у період часу з 20 години до 08 години не залишати місце постійного проживання АДРЕСА_1 , а також не відвідувати місця масового відпочинку та нічні розважальні заклади.

Строк дії ухвали до 04 жовтня 2017 року включно.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Святошинський відділ поліції Головного управління національної поліції в м.Київ, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Київської області через Вишгородський районний суд Київської області протягом 7 днів з дня її проголошення в частині повернення обвинувального акту.

Головуючий ОСОБА_1