Провадження № 1-кп/470/9/17
Справа № 470/799/16-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 лютого 2017 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

сторони обвинувачення начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та їх представника ОСОБА_6 , діючого на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 275 від 01 березня 2002 року та ордерів серії МК № 025887 і серії МК № 025888 від 19 і 29 грудня 2016 року та відповідно договорів про надання правової допомоги № 32 і № 35, представника цивільного позивача головного лікаря Березнегуватської центральної районної лікарні ОСОБА_7 , діючої на підставі розпорядження № 416 від 04 липня 2006 року,

сторони захисту обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_9 , діючого на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК № 001001 від 08 вересня 2016 року та ордеру серії МК № 66053 і договору про надання юридичних послуг від 13 грудня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду об`єднане кримінальне провадження № 0000390, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 та 22 листопада 2016 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Березнегувате Миколаївської області, громадянки України, із вищою педагогічною освітою, пенсіонерки, раніше не судимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ч.2 ст.125 КК України, в тому, що

В С Т А Н О В И В:
11 листопада 2016 року, близько 19 год. 20 хв., ОСОБА_8 , знаходячись в приміщенні та на території житлового будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно нанесла під час сварки із-за поділу спільного сумісного майна подружжя: колишній свасі ОСОБА_4 не менше двох ударів ногою по правій нозі та один удар долонею правої руки в голову, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та двох синців на правій нозі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; колишній невістці ОСОБА_5 не менше двох ударів долонею правої руки в область голови, внаслідок чого вона вдарилась головою об стіну, після чого кулаками обох рук нанесла не менше двох ударів в тім`яну область голови, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, синець на лівій щоці, які, окрім синця, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а синець на обличчі - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих їй злочинів, передбачених ч.1 ст.125 і ч.2 ст.125 КК України не визнала. Суду показала, що під час сварки із-за належного сину майна ніякого насилля до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не застосовувала, а тому позов прокурора про стягнення з неї 2441,22 грн. на користь лікарні також не визнає.

Проте її вина у вчиненні вказаних злочинів повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_4 просила старшого слідчого поліції притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , яка того дня спричинила їй та доньці тілесні ушкодження ( а. п. 77 ).

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_4 суду показала, що коли донька припинила проживати із бувшим зятем, то вона допомагала їй збирати речі та меблі в будинку. В цей час приїхала його мати ОСОБА_8 зі своїм чоловіком та влаштувала сварку. Вона ( ОСОБА_8 ) схопила її за одяг, била ногами по ногам, виштовхала на терасу, де вдарила в обличчя. Вдарила доньку в обличчя та потилицю, внаслідок чого ОСОБА_5 потрапила в лікарню зі струсом мозку.

Ці покази потерпілої повністю узгоджуються із даними проведеного з нею слідчого експерименту від 27.11.2016 року із відеозаписом та стенограмою до нього, де ОСОБА_4 на місці підтвердила та показала викладені нею обставини ( а. п. 92-93, 94, 95-99 ).

У відповідності з висновком судово-медичної експертизи № 164 від 21.11.2016 року встановлено, що у ОСОБА_4 малися тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці, синців та садно на лівій кисті, синці на правій нозі, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень ( а. п. 81 ).

Згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 22.11.2016 року вбачається, що ОСОБА_5 просила притягти до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 , яка близько 19 год. 11.11.2016 року спричинила їй тілесні ушкодження та побила матір ( а. п. 79 ).

Будучи допитаною в судовому засіданні в якості потерпілої ОСОБА_5 суду показала, що в процесі розлучення добровільно домовилась з чоловіком про поділ спільного майна, яке попросила перевезти матір та брата 11.11.2016 року. Увечері приїхала ОСОБА_8 із тестем та вчинила сварку, почала ображати і побила матір. Вдарила її в обличчя та била по голові кулаками, внаслідок чого вона потрапила в лікарню зі струсом мозку.

Ці покази потерпілої повністю узгоджуються із даними проведеного з нею слідчого експерименту від 27.11.2016 року із відеозаписом та стенограмою до нього, де ОСОБА_5 на місці підтвердила та показала викладені нею обставини ( а. п. 100-101, 102, 103-106 ).

У відповідності з висновком судово-медичної експертизи № 173 від 28.11.2016 року встановлено, що у ОСОБА_5 малися тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забій м`яких тканин правої тім`яної ділянки голови, синець на лівій щоці, які, окрім синця, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а синець на обличчі - відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень ( а. п. 83-84 ).

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні підтвердив, що на прохання сестри, котра розлучалася, завантажив речі та меблі на причеп свого автомобіля за місцем її проживання. Потім з`явилися ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які влаштували сварку, і він поїхав, щоб не втручатися в конфлікт, а згодом дізнався, що обвинувачена спричинила тілесні ушкодження матері та сестрі, яка наступного дня потрапила в лікарню.

Вказане частково узгоджується із показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що під час розлучення не дійшов згоди з колишньою дружиною ОСОБА_5 щодо поділу спільного сумісного майна, а тому, коли дізнався про те, що вона самовільно вивозить речі, попросив батьків перешкодити цьому.

Допитаний в судовому засіданні фельдшер центральної районної лікарні ОСОБА_13 суду показав, що того дня о 22 год. 30 хв. виїжджав на виклик та надавав медичну допомогу потерпілій ОСОБА_5 , яка, з її слів, отримала тілесні ушкодження від родичів колишнього чоловіка та відмовилася від подальшої госпіталізації.

Тому, свідчення потерпілих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про спричинення їм тілесних ушкоджень обвинуваченою, є послідовними, співвідносяться із аналізом досліджених вище доказів, а тому не довіряти їм у суду немає підстав.

Проте, покази свідка ОСОБА_11 в частині того, що його дружина потерпілих не била, та свідка ОСОБА_12 про те, що його колишня дружина не мала видимих тілесних ушкоджень, які є заінтересованими особами по справі, оскільки перший чоловік, а другий син обвинуваченої, судом відкидаються як недостовірні, оскільки їх свідчення протирічать сукупності досліджених в судовому засіданні доказам.

Таким чином, вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинів суд знаходить доведеною, а такі її дії кваліфікує за правилами сукупністю злочинів: за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження; за ч.2 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Тому, твердження захисника ОСОБА_9 про необхідність визнання висновку судово-медичної експертизи № 173 від 28.11.2016 року недопустимим доказом з підстав того, що надані експерту медичні матеріали в судовому засіданні не досліджувались, є безпідставними, адже висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження ( ч.3 ст.101 КПК ). Водночас, з копії постанови про призначення цієї експертизи від 28.11.2016 року вбачається, що старшим слідчим відділення поліції експерту направлялася медична карта та історія хвороби ОСОБА_5 ( а. п. 82 ), а в описовій частині свого висновку судово-медичний експерт ОСОБА_14 цих вимог процесуального закону дотримався та зробив докладний їх опис ( а. п. 83-зв- 84 ).

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_8 встановлено, що вона раніше не судима, про що свідчить відповідна довідка на а. п. 113-114, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває ( а. п. 117, 118-119 ), заміжня, пенсіонерка, за місцем проживання характеризується виключно позитивно, що підтверджується характеристикою Висунського сільського голови ( а. п. 115 ).

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд враховує тяжкість вчинених злочинів, що відносяться до злочинів невеликої тяжкості, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченої.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченій судом не встановлено.

Виходячи з цього, суд доходить висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченій за ч.1 ст.125 КК у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а за ч.2 ст.125 КК України у виді 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, як про це просили начальник відділу місцевої прокуратури, потерпілі та представник, що є необхідним й достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Цивільний позов прокурора про відшкодування витрат в сумі 2441,22 грн. на лікування особи, яка потерпіла від злочину, на підставі ст.1206 ЦК України підлягає задоволенню, так як вказане підтверджується довідкою Березнегуватської центральною районною лікарнею, зі змісту якої слідує, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у відділенні хірургічного профілю з 12 по 25.11.2016 року, тобто 14 ліжко-днів ( а. п. 37 ).

Допитана в судовому засіданні головний лікар ОСОБА_7 суду підтвердила, що вказаний діагноз був основний, а захворювання на пневмонію було супутнім і не впливало на розрахунок витрат в сумі 2441,22 грн., оскільки із супутнім діагнозом потерпіла могла лікуватися амбулаторно.

За такого ці витрати знаходяться в причинному зв`язку із злочинними діями обвинуваченої ОСОБА_8 , а тому посилання захисника ОСОБА_9 про необхідність виправдання його підзахисної та відмови в задоволенні позову прокурора є безпідставним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
ОСОБА_15 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125; ч.2 ст.125 КК України, призначивши їй покарання:

-за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн.;

-за ч.2 ст.125 КК України у виді штрафу в сумі 1700 грн.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді штрафу в сумі 1700 ( однієї тисячі сімсот ) грн.

Цивільний позов начальника Березнегуватського відділу Баштанської місцевої прокуратури задовольнити. Стягнути з ОСОБА_8 на користь Березнегуватської центральної районної лікарні витрати на лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 2441,22 грн.

Речові докази по справі, а саме: два ключі від замків вхідних дверей до будинку АДРЕСА_2 залишити в потерпілої ОСОБА_5 як законного володільця.

Вирок суду може бути оскаржений до Апеляційного суду Миколаївської області через Березнегуватський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченою у той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1