АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000934 за апеляційними скаргами прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, виключивши посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 - вчинення злочину щодо малолітньої особи, в іншій частині вирок залишити без змін.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що ОСОБА_8 вчинив злочин, якій відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдавати тілесних ушкоджень саме малолітній особі.
Крім того, суд вийшов за рамки висунутого обвинувачення, оскільки обвинувальний акт не містить посилання на наявність обтяжуючих обставин.
В апеляційній скарзі захисник, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, правову кваліфікацію злочину та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального злочину та особі обвинуваченого, та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання, не в повній мірі врахував усі обставини провадження, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_8 вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, злочин вчинив з необережності, потерпіла в момент дорожньо - транспортної пригоди також порушила пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, неодноразово просив вибачення у потерпілої, раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на його утриманні перебуває дружина інвалід, крім того, він є єдиним годувальником сім`ї.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, 27 вересня 2015 року о 17 годині 45 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автобусом марки «ПАЗ - 4230», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 17 травня 2007 року належить ОСОБА_10 , перевозячи дорослих і малолітніх пасажирів, зі швидкістю не менш ніж 85.1 км/год., рухався з боку лісу по правій смузі проїзної частини дороги вул. Чапаєва в с. Вербки Павлоградського району Дніпропетровської області в напрямку вулиці Ковпака.

В той же час в попутньому напрямку по правому краю проїжджої частини по вищевказаній вулиці Чапаєва, керуючи велосипедом марки «Україна» рухалась малолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перевозячи в якості пасажира малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на саморобному дитячому сидінні встановленого на рамі велосипеда.

Виявивши попереду по ходу руху малолітнього велосипедиста ОСОБА_11 , водій автобуса ОСОБА_8 , всупереч вимогам п. 1.7 Правил дорожнього руху України, не проявив особливу уважність, своєчасно не оцінив небезпеку для руху, створювану дитиною, яка знаходилася на проїжджій частині як учасник дорожнього руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не маючи будь яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху і продовжив рух далі.

Наближаючись до малолітнього велосипедиста ОСОБА_11 , водій автобусу ОСОБА_8 з перевищенням швидкості руху дозволеного в населених пунктах почав маневр її обгону, частково виїхавши на смугу зустрічного руху.

У ході руху малолітня велосипедист ОСОБА_11 перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, виїхала на зустрічну смугу вищевказаної вулиці Чапаева по якій стала рухатися далі в попутному вказаному автобусу напрямку.

Виявивши ці дії, водій автобусу ОСОБА_13 несвоєчасно застосувавши екстрене гальмування допустив зіткнення передньою частиною керованого ним автобуса із задньою частиною велосипеда під управлінням малолітнього велосипедиста ОСОБА_11 з послідуючим їх переїздом.

Внаслідок вказаної дорожньо транспортної пригоди малолітній велосипедист ОСОБА_11 була смертельно травмована, оскільки їй були спричинені тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння у вигляді: тупої сумісної травми тіла, яка супроводжувалася багагоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу (його сплющуванням), розмізчуванням головного мозку, множинними переломами шийного відділу хребта, відкритими переломами ребер, ампутацією лівого передпліччя, множинними саднами та крововиливами в м`які тканини голови та обличчя, грудної клітини та кінцівок, які утворилися від дії тупих предметів, можливо в строк та при обставинах дорожньо-транспортної пригоди, а саме механізм цих пошкоджень міг утворитися при наїзді на особу яка рухалася на велосипеді вантажним транспортним засобом (автобусом) з послідуючим переїздом, про що свідчить характер пошкоджень (роз плющення голови, двосторонні переломи ребер, ампутація лівого передпліччя та сліди протекторів на грудній клітині).

Смерть ОСОБА_11 настала внаслідок вищеописаної тяжкої сумісної травми тіла та знаходиться в прямому причино - наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 1.7, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, які вимагають:

п. 1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7 «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п. 12.3 «Уразі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.»

п. 12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год».

Порушення водієм ОСОБА_8 п.12.3. Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Заслухавши суддю-доповідача, сторони, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню повністю, а апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Висновок суду щодо фактичних обставин кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюється, а тому апеляційним судом не перевіряється.
Доводи прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів вважає такими, що знайшли підтвердження при здійсненні апеляційного розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 не міститься посилання на наявність у обвинуваченого обтяжуючих обставин, оскільки ОСОБА_8 вчинив злочин, якій відноситься до необережних злочинів, і не хотів завдати тілесних ушкоджень саме малолітній ОСОБА_11 .
Пункт 3 частини 1 статті 413 КПК України передбачає, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою, зокрема, зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, який суперечить його точному змісту.
Отже, суд першої інстанції допустив помилкове застосування положень п.6 ч.1 ст.67 КК України, у зв`язку з чим, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, внаслідок чого апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості кримінального злочину та особі обвинуваченого, то колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
На думку колегії суддів доводи захисника щодо не врахування в повному обсязі судом при призначенні покарання особи обвинуваченого, який вину визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, злочин вчинив з необережності, неодноразово просив вибачення у потерпілої, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, на його утриманні перебуває дружина інвалід, не заслуговують на увагу з таких підстав.
Так, колегія суддів не вбачає щирого каяття обвинуваченого у вчиненні злочину, оскільки щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає у тому , що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Однак в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 , хоча і говорив, що щиро кається, але разом з тим мав деякі заперечення щодо встановлених обставин, зокрема, в частині встановлення швидкості, з якою він рухався, крім того, сам будь-яких заходів до надання матеріальної допомоги потерпілій не вживав, що в своїй сукупності не свідчить про щире каяття та повне визнання вини.
Надана характеристика за фактичним місцем проживання без реєстрації хоча і містить дані щодо позитивної характеристики, але будь-яких обґрунтувань цьому, окрім відсутності зауважень та спокійного способу життя, не містить.
Характеристика за місцем роботи надана за короткий проміжок часу-один місяць, а тому не може впливати на призначене судом покарання.
Ті обставини, що на утриманні обвинуваченого перебуває хвора дружина, як і відсутність судимостей, порушення малолітньою потерпілою Правил дорожнього руху, були враховані судом при призначенні покарання, на що є посилання у вироку суду, та не слугують підставою для його пом`якшення, оскільки за встановленими у вироку обставинами, що не оспорюються учасниками кримінального провадження, малолітня потерпіла за своїм віком не могла правильно орієнтуватись в дорожній ситуації та приймати безпечні рішення, а тому її рух мав розцінюватися іншими учасниками дорожнього руху, як небезпека.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 не перебуває на обліку у лікаря психіатра і лікаря нарколога не може бути підставою для пом`якшення призначеного покарання, оскільки не може вказувати на які-небудь характеристики особи, що заслуговують на увагу, тим більше, щодо особи, яка є водієм, оскільки вказана професія виключає можливість перебування особи на таких обліках.
Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений є єдиним годувальником сім`ї, не підтверджується матеріалами кримінального провадження.
Наявність у обвинуваченого матері та батька, які є особами похилого віку та мають певні захворювання, не є підставами для пом`якшення покарання, оскільки будь-яких даних щодо їх утримання обвинуваченим матеріали кримінального провадження не містять.
Виключення із вироку суду обставини, що обтяжує покарання, не впливає на висновки суду в частині призначеного покарання, оскільки призначене покарання відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Отже, судом першої інстанції обґрунтовано призначено ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст.286 КК України, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, особи обвинуваченого, який не судимий, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, вини у повному обсязі не визнав, заходів щодо відшкодування шкоди потерпілій не вживав, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області, який приймав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку посилання суду на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , - «вчинення злочину щодо малолітньої особи».
В решті вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2016 року - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4