АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/980/17 Справа № б/н Слідчий суддя - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2017 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року в інтересах

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт. Васильківка Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз:

09.02.2017 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Відповідно до наданих органом досудового розслідування матеріалів ОСОБА_6 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, 23 липня 2017 року після вживання спиртних напоїв близько 00.30 год. разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішки дістались до буд. АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_9 , щоб забрати додому вітчима ОСОБА_8 - ОСОБА_10 .

Прибувши на місце ОСОБА_11 та ОСОБА_7 вступили в злочинну змову з метою спільного вчинення грабежу за адресою: АДРЕСА_3 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відірвали супутникову телевізійну антену від стіни будинку, яка виходить до дороги та сховали її. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, використавши як знаряддя для проникнення до будинку металевий предмет, ОСОБА_12 вирвав віконну раму та проник у будинок. За ним прослідував і Бідей СП.

Проникнувши до будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , застосовуючи фізичну силу, завдали тілесні ушкодження ОСОБА_13 та спричинили два удари в область тулуба ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя у момент заподіяння, та спробували заволодіти його майном - телевізором «Grol» та тюнером «Samsung». Вийшовши з будинку, помітили як під`їжджає поліцейський автомобіль та, покинувши награбоване, зникли з місця вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_6 та Бідей СП. виконали усі дії, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

23 липня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні інкримінованого правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, та затримано в порядку ст. 208 КПК України.

25 липня 2017 року ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ Васильківського ВП Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України. Ухвала слідчого судді діє протягом 60 днів з 04.00 год. 23 липня 2017 року до 21 вересня 2017 року.

Мотивуючи прийняте рішення слідчий суддя зазначив, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, злочин скоїв в період іспитового строку, за місцем проживання характеризується посередньо.

Врахувавши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, з метою попередження вчинення нових злочинів, впливу на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду або перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну та необґрунтовану та постановити нову ухвалу, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб. На його думку, слідчим у клопотанні формально зазначені всі вказані ризики, без документального підтвердження того, що підозрюваний їх порушував. Зазначив, що слідчим суддею не звернено належної уваги на дані необґрунтованих вимог слідства, у зв`язку з чим прийнято рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного на підставі припущень. Вважає, що слідством не доведено факту наявної обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення підозрюваним, оскільки підозрюваний слідчим не допитувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , які підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги захисника та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканість.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані, а доводи апеляційної скарги захисника не знайшли свого підтвердження.
Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого.
Як вбачається з наданих матеріалів, слідчий суддя дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки при розгляді клопотання слідчого слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що існує ризик, що перебуваючи на свободі підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, ухилитися від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інші кримінальне правопорушення.
Посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки відповідно до правової позиції ЄСПА у справі "Мюррей проти Об`єднаного Королівства" (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
На час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що умисні дії ОСОБА_6 , що виразилися в закінченому замаху на вчинення відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою, вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.
23 липня 2017 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України.
З наданих матеріалів вбачається, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколами допиту потерпілого ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , які прямо вказали на підозрюваного як на особу, що скоїла злочин та пояснили механізм його вчинення.

Що стосується доводів захисника підозрюваного про недостатню вагомість ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та відсутність підстав для застосування до нього виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, то вони не можуть бути прийняті до уваги зважаючи на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 186 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачене покарання до восьми років позбавлення волі, який скоїв перебуваючи на випробному терміні, раніше неодноразово судимий, за своїм місцем проживання характеризується посередньо, на лікарському обліку не перебуває, працює слюсарем, не одружений, власних дітей не має, схильний до насильства відносно близьких, що підтверджується показаннями співмешканки ОСОБА_8 .
Обраний запобіжний захід відносно підозрюваного узгоджується також з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду у справі за скаргою «Москаленко проти України», де зазначено, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Також вказано, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо відсутності будь-яких даних про наявність ризиків, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання ОСОБА_6 під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується запобіжний захід, передбачений вказаною нормою закону.
З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді не вбачається, обраний судом запобіжний захід щодо підозрюваного відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, тому колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, тому в задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2017 року, якою застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді
________________ _________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3