АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1894/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/29/К/17 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Кривому Розі 01 березня 2017 року апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 за кримінальним провадженням №0000933 на вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, дітей на утриманні не має, не працюючого, має повну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України до покарання у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Дубівка Таращанського району Київської області, громадянина України, українця, не одруженого, дітей на утриманні не має, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією майна;

- п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, громадянина України, українця, має середню-технічну освіту, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , працюючого вантажником супермаркету «Варус», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі;

- ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, українця, не одруженого, дітей на утриманні не має, не працюючого, має неповну вищу освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_6 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, який визнаний винним та засуджений за:

- ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

Цивільний позов Комунального підприємства «Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» до ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 на користь Комунального підприємства «Покровське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» 10 725 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на користь держави витрати на залучення експертів в сумі 20 794 гривні 44 копійки.

Питання з речовими доказами вирішено.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_14

обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_7

ОСОБА_11 , ОСОБА_13

захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_15

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6

захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10

потерпіла ОСОБА_16 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 та призначити покарання за п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.4 ст.187 КК України у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Визнати ОСОБА_7 винним та призначити покарання за п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.4 ст.187 КК України у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Визнати ОСОБА_17 винним та призначити йому покарання за ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю; за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбування 9 років позбавлення волі, з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Визнати ОСОБА_13 винним та призначити йому покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

Зазначити у мотивувальній частині вироку обставину, яка обтяжує покарання ОСОБА_11 за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, встановлену п.6 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , просить змінити вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , просить скасувати вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року ОСОБА_9 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185, ч.4 ст.187, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_7 був визнаний винним та засуджений за ч.4 ст.187, п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, ОСОБА_11 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185, ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_13 був визнаний винним та засуджений за ч.2 ст.185 КК України за наступних обставин.

В ніч на 23.09.2014 року, точного часу в ході слідства встановити не надалося можливим, ОСОБА_9 вступив у злочинний зговір із ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме металевих кришок каналізаційних люків розташованих на території м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області.

ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, для скоєння вище вказаного злочину підшукали необхідний їм автомобіль «Opel Corsa» д/н НОМЕР_1 синього кольору, що належить вітчиму ОСОБА_11 - ОСОБА_18 , на якому в ніч на 23.09.2014 року прибули до заздалегідь обумовленого місця біля магазину «АТБ», розташованого по вул. Л.Чайкіної, 29, в м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, де забрали ОСОБА_13 .

В той день та час, ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_11 і ОСОБА_13 , приступили до реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, а саме металевих кришок каналізаційних люків розташованих на території м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, так в нічний час з 22.09.2014 року на 23.09.2014 року пересуваючись на автомобілі «Opel Corsa» д/н НОМЕР_1 синього кольору, умисно, з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, шляхом демонтажу таємно викрали:

- 2 металеві кришки каналізаційних люків розташованих біля будинку №1 по вул. Горького вартістю 825 грн. за одну кришку;

- 1металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №3 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №5 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №9 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №12 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №18 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №22 по вул. Горького вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого на перехресті вул. Горького та вул. Середи вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №26 по вул. Петровського вартістю 825 грн.;

- 1 металеву кришку каналізаційного люку розташованого біля будинку №40 по вул. Петровського вартістю 825 грн.;

- 2 металеві кришки каналізаційних люків розташованих біля будинку №25 по вул. Г.Правди вартістю 825 грн. за одну кришку.

Таким чином, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 загалом таємно викрали 13 металевих кришок каналізаційних люків, які належать міському комунальному підприємству «Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства».

Після вчинення крадіжки, ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились за власним розсудом, завдавши міському комунальному підприємству «Орджонікідзевське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» матеріального збитку на загальну суму 10 725 грн.

Крім цього, приблизно наприкінці січня 2015 року ОСОБА_11 , знаходячись в м. Нікополь Дніпропетровської області зустрів раніше йому знайомого ОСОБА_9 та в ході розмови поскаржився останньому на те, що в нього склалися недоброзичливі стосунки із своєю бабусею - ОСОБА_19 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_8 .

Під час розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , розповів йому, що ОСОБА_19 при собі має золоті прикраси, а також, за місцем свого мешкання зберігає значну кількість золотих виробів. Вислухав ОСОБА_11 у ОСОБА_9 відразу виник умисел на вчинення таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 , про що він повідомив ОСОБА_11 . Останній дав свою добровільну згоду, тим самим у той час вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 на скоєння таємного викрадення майна ОСОБА_19 , поєднаного з проникненням до житла останньої.

Так, ОСОБА_9 та ОСОБА_11 реалізуючи свій злочинний намір, розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_9 підшукав співучасника для скоєння вказаного злочину, свого знайомого - ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 своїми діями мав полегшити співучасникам його вчинення, а саме вказав місце розташування золотих виробів у приміщенні домоволодіння ОСОБА_19 .

У подальшому ОСОБА_9 , реалізуючи злочинний умисел направлений на скоєння таємного викрадення майна ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло, приблизно у перших числах лютого 2015 року (точної дати та часу в ході досудового розслідування встановити не вдалося можливим) прибув до домоволодіння АДРЕСА_3 , де зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_7 , та в ході розмови запропонував останньому вчинити таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, на що ОСОБА_7 відразу дав свою добровільну згоду, тим самим вступивши у злочинний зговір з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 який спрямований на скоєння таємного заволодіння майном ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на скоєння таємного викрадення майна потерпілої ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло, 22 лютого 2015 року ОСОБА_9 приблизно о 20.00 годинні прибув за місцем мешкання співучасника злочину ОСОБА_7 , за адресою АДРЕСА_3 , де зі свого абонентського номеру телефону НОМЕР_2 викликав таксі, автомобіль марки «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_20 .

Далі на вказаному автомобілі ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 23 лютого 2015 року приблизно о 00 годинні 01 хвилину, прибули до домоволодіння АДРЕСА_8 та через огорожу перелізли на його територію, де ОСОБА_9 за допомогою викрутки вийняв віконне скло з вікна і через даний отвір, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_7 протиправно, проникли до приміщення вищевказаного будинку, з метою таємного заволодіння майно потерпілої ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло.

Перебуваючи в даному будинку в той же день та час, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , зайшли до зальної кімнати, де знаходилась ОСОБА_19 , яка лежала на ліжку. Потерпіла ОСОБА_19 побачила у своїй кімнаті сторонніх осіб, а саме ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , які реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне викрадення майна, не припиняючи своїх протиправних дій навіть після їх виявлення потерпілою ОСОБА_19 , напали на неї, з метою подолання її опору і продовження своєї злочинної діяльності.

У ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які розуміли та усвідомлювали настання для них негативних наслідків, у разі їх викриття у вчиненні корисного злочину, раптово виник злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_19 за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою приховування корисного злочину або полегшення його вчинення та заволодіння майном потерпілої ОСОБА_19 .

Так, ОСОБА_9 відразу запропонував ОСОБА_7 вчинити навмисне вбивство ОСОБА_19 , на що ОСОБА_7 без сумніву надав свою добровільну згоду, тим самим вступивши у злочину змову з ОСОБА_9 спрямовану на умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою приховування корисного злочину або полегшення його вчинення.

У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел направлений на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, з метою приховування корисного злочину або полегшення його вчинення та заволодіння чужим майном потерпілої ОСОБА_19 , знаходячись у вищевказаному домоволодінні разом підійшли до її ліжка, де діючи з прямим умислом усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині та бажаючи їх настання, діючи спільно, з метою перешкоджання опору потерпілої, ОСОБА_9 утримуючи своїм тілом тіло потерпілої та тримаючи обома руками за шию ОСОБА_19 , яка лежала на спині на ліжку, та подавляючи її опір, негайно почав душити останню, при цьому ОСОБА_7 обома руками, за безпосередньою вказівкою ОСОБА_9 утримував потерпілу за її ноги.

Вказані сумісні злочинні дії ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , призвели до настання смерті потерпілої ОСОБА_19 , тобто спричинило особливо тяжкі наслідки.

В результаті сумісних злочинних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи №122 від 24.03.2015 року, потерпілій ОСОБА_19 були спричиненні наступні тілесні ушкодження: «внутрішні шкірні крововиливи передньої поверхні грудей (екхімози); переломо-вивих лівого великого рогу під`язикової кістки; переломи правого, лівого верхніх рогів та правого нижнього рогу щитовидного хряща; крововиливи у м`яких тканинах органокомплексу шиї по передній, задній та боковим поверхням в області під`язикової кістки та щитовидного хряща. Смерть ОСОБА_19 настала від закритої тупої травми шиї, у вигляді крововиливів шиї, переломів під`язикової кістки та щитовидного хряща, внаслідок чого розвилась механічна асфіксія, яка є безпосередньою причиною смерті».

Надалі ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, який переріс у розбійний напад на ОСОБА_19 , за попередньою змовою групою осіб, поєднаним з проникненням у житло, з метою заволодіння майном останньої з корисливих мотивів, заволоділи з будинку АДРЕСА_8 мобільним телефоном марки Самсунг GT-C 3322 вартістю 999 гривень, у якому знаходилась сім-картка оператора мобільного зв`язку «Київстар» вартістю 20 гривень, та сім-картка оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 20 гривень, ТВ тюнером Т-2 «Strong» вартістю 800 гривень, пультом від телевізора «Rainford» вартістю 100 гривень, жіночим гаманцем вартістю 100 гривень, сумкою «AVON» вартістю 100 гривень із документами та іншими речами, золотими виробами та коштовностями у невстановленій слідством кількості, яке належало потерпілій ОСОБА_19 , тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_16 матеріальну шкоду на загальну суму 23 835 грн.

Після вчиненого ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 з місця злочину зникли, та знаходячись на автобусні зупинці по вул. І.Малки в м. Покров (Орджонікідзе), ОСОБА_9 зі свого абонентського номеру телефону НОМЕР_2 знову викликав таксі, автомобіль марки «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_20 , де останні сіли до автомобілю та з викраденим майном поїхали в м. Нікополь до ОСОБА_11 , якому ОСОБА_9 з метою приховування злочину передав золоті вироби, що належали ОСОБА_19 .

Далі ОСОБА_9 знаходячись у м. Нікополь Дніпропетровської області, 23.02.2015 року приблизно о 03.00 годинні знову зі свого абонентського номеру телефону НОМЕР_2 викликав таксі, автомобіль марки «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_20 , на якому ОСОБА_9 та ОСОБА_7 направились до м. Покров (Орджонікідзе) Дніпропетровської області, де по дорозі, ОСОБА_9 наказав ОСОБА_20 зупинитися поблизу с. Олексіївка Нікопольського району, біля зупинки громадського транспорту Садова, що знаходиться на проїжджій частині сполученням від м. Покров (Орджонікідзе) до повороту на с. Капулівка Нікопольського району.

Зупинившись у вказаному місці, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вийшли з автомобіля та відішли в північно-західному напрямку від зупинки «Садова» де ОСОБА_9 та ОСОБА_7 з метою приховати слідів злочину викинули частину речей та документів, які вони викрали з будинку ОСОБА_19 .

В той же день, 23.02.3015 року приблизно о 09.00 годин ОСОБА_9 знаходячись в м. Нікополі Дніпропетровської області разом з ОСОБА_11 , зі свого абонентського номеру телефону НОМЕР_2 знову викликав таксі, автомобіль марки «Рено Кенго», д.н.з. НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_20 на якому останні виїхали до м. Дніпропетровськ. Також, у цей час ОСОБА_9 зі свого абонентського номеру телефону НОМЕР_2 подзвонив до свого знайомого ОСОБА_21 що знаходився в м. Дніпропетровську, та домовився з ним про зустріч у м. Дніпропетровську.

23.02.2015 року ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_21 приблизно в період часу з 12.00 годин по 13.00 годин збули в ломбард «Капітал», що розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Харківська, 8 А, частину золотих виробів здобутих злочинних шляхом, які належали ОСОБА_19 на загальну суму 21 696 грн.

Далі ОСОБА_9 разом з ОСОБА_11 та ОСОБА_21 23.02.2015 року в період часу з 13.00 годи по 14.30 годин збули в пункти прийому золотих виробів розташовані в ЦУМі м. Дніпропетровська іншу частину золотих виробів здобутих злочинних шляхом, на не встановлену слідством суму, гроші, які вони отримали від продажу поділили між собою, якими кожен з обвинувачених у подальшому розпорядився на власний розсуд. Частину коштів ОСОБА_9 віддав ОСОБА_7 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що він не згоден з вироком суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилається на ті обставини, що суд першої інстанції не розглянув, не дослідив і в оскаржуваному вироку жодним чином не мотивував ті обставини, що провина обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачені ч.4 ст.187 та п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України, створювалася штучно. Під час досудового слідства було проведено три молекулярно-генетичні експертизи. При цьому в усіх трьох вищезазначених експертних висновках зазначається, що об`єктом експертного дослідження були біологічні сліди на трьох рукавичках, а експерт ОСОБА_22 з невідомих підстав досліджувала дві з них. Однак, як з`ясувалося в ході судового засідання, жодних біологічних слідів для вищезазначених молекулярно-генетичних експертиз ніколи процесуально не вилучалося і на дослідження експертам не надавалося. При цьому в усіх трьох експертних висновках вказувалося саме на те, що ДНК-клітини обвинуваченого ОСОБА_7 були виявлені саме на біологічних слідах на вищезазначених гумових рукавичок. Також, судова колегія відмовила захиснику в клопотанні про виклик та допит в якості свідка експерта ОСОБА_23 та в додатковому допиті слідчого ОСОБА_24 . Крім того, слідством не встановлено, яким письмовим доказом або якими слідчими діями підтверджується, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_11 розподілили між собою ролі. Також, на ОСОБА_7 як особу, що заподіяла потерпілій ОСОБА_19 смертельні тілесні ушкодження вказав тільки обвинувачений ОСОБА_9 .. Але при цьому ОСОБА_7 вказав так само на ОСОБА_9 як особу, що заподіяла потерпілій ОСОБА_19 смертельні тілесні ушкодження поза волею ОСОБА_7 . Він не тільки не мав наміру і жодного мотиву вбивати ОСОБА_19 , а й навіть грабувати її, що підтверджується тим, що він жодним чином не претендував на те, щоб збувати викрадене майно, зокрема, золоті вироби і ділити виручку, а задовольнився отриманою від ОСОБА_9 винагороду від викрадення домової книги, що назвав ОСОБА_7 єдиним мотивом для їхнього нічного проникнення до оселі ОСОБА_19 сам ОСОБА_9 . Суд при цьому жодним доказом ці обставини не спростував. Окрім того, судом було постановлено 23 липня 2016 року ухвалу в режимі відеоконференції, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто, до 15.00 години 21 вересня 2016 року, без участі обвинуваченого і його захисника, яка є обов`язковою. Крім того, судом неправильно застосовано ст.115 та 187 КК України до ОСОБА_7 , оскільки його провина у діяннях, відповідальність за які передбачена цими статтями, жодним чином не доведена.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , посилається на ті обставини, що висновок суду про винуватість ОСОБА_9 ґрунтується тільки на показаннях обвинуваченого ОСОБА_11 , які викликають сумніви та мають ознаки обмови, зважаючи обвинувачення його у пособництві у таємному викраденні чужого майна. Крім того, судом достовірно не встановлено точну кількість викрадених люків, адже у вироку мова йде від 10 до 13 штук. Не встановлено судом й жодних даних які б свідчили про наявність у обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 попередньої змови на крадіжку. Крім того, проведенням рядом експертиз не встановлено жодних даних про перебування ОСОБА_9 на території домоволодіння АДРЕСА_8 , де сталась подія злочину. З наданих у судовому засіданні пояснень експертів щодо можливості настання смерті за обставин, які вказують обвинувачений ОСОБА_7 та ОСОБА_25 при здійсненні з ними слідчих експериментів (неодноразових) вбачається, що тілесні ушкодження від яких наступила смерть ОСОБА_19 заподіяні інакше ніж вказують обвинувачені. При цьому суд у вироку не наводить мотивів з яких не бере до уваги вказані пояснення експертів, проте приймає як доказ показання обвинувачених про те, що саме ОСОБА_9 безпосередньо вчинив вбивство. Крім того, суд ніяк не мотивує, чому за наявності експертних висновків про те, що на знайдених рукавичках наявний ДНК-профіль ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_19 , тобто ці дві особи контактували з вказаним об`єктом дослідження, приходить до висновку про заподіяння смерті саме ОСОБА_9 . Не досліджено судом, також можливість проникнення ОСОБА_9 у будинок ОСОБА_19 через виставлене скло вікна, зважаючи на його фізіологічні розміри. Поза увагою суду, залишилось й встановлення того, які точно золоті прикраси було викрадено у ОСОБА_19 та чи саме їх було здано у ломбард ОСОБА_9 і ОСОБА_21 у м. Дніпропетровську. Також, суд неправильно застосував норму закону України про кримінальну відповідальність, визнавши ОСОБА_9 винним одночасно за п.6 та п.9 ч.2 ст.115 КК, які виключають їх одночасну кваліфікацію особі у випадку вчинення одного посягання. Крім того, 23 липня 2016 року було проведено судове засідання і оголошено ухвалу про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 . Захисники ОСОБА_9 не повідомлялись про дату та час судового засідання на 23 липня 2016 року, в той же час були повідомленні про судове засідання 28 липня 2016 року на 11.00 годину. Також, всупереч вимогам закону та Конвенції, ОСОБА_9 не було роз`яснено права та можливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних. Прокурор та суд у попередньому судовому засіданні, формально вручивши пам`ятки про права, не повідомили жодних даних, які б стосувалися здійснення розгляду кримінального провадження у суді присяжних та щодо особливостей такого розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор відділу прокуратури Дніпропетровської області, посилається на ті обставини, що суд приймаючи рішення про призначення ОСОБА_9 та ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.187 КК України та п.п.6, 9, 12 ч.2 ст.115 КК України ближче до мінімального розміру передбаченого санкціями статей Кримінально кодексу України не врахував ті обставини, що ОСОБА_9 та ОСОБА_7 вчинили злочини, які є особливо тяжкими за наявності обставин, що обтяжують покарання та за відсутності пом`якшуючих покарання обставин. Посилання у судовому рішенні на те, що обвинувачені ОСОБА_9 ОСОБА_7 вперше притягуються до кримінальної відповідальності, не зменшують цінність життя та здоров`я людини, не усувають небезпечності винності діяння засуджених, а тому не можуть бути підставами для пом`якшення покарання.

Крім тог, суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_9 та ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, у порушення вимог ст.59 України, не зазначив, яке саме майно чи його частина підлягають конфіскації.

Також, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання за ч.5 ст.27, ст.185 КК України, суд першої інстанції не врахував та не зазначив у мотивувальній частині вироку обставину, яка обтяжує покарання, передбачену п.6 ч.1 ст.67 КК України, а саме вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Крім того, суд першої інстанції ухвалюючи вирок посилається на те, що державним обвинуваченням не надано суду жодного матеріального доказу показань свідків або потерпілих, який би доводили вину обвинувачених ОСОБА_11 в скоєнні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України.

Так, відповідно, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_11 необхідно перекваліфікувати з ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України на ч.5 ст.27, ч.3 ст.185 КК України, оскільки останній вчинив кримінальне правопорушення передбачене у пособництві таємному викраденні чужого майна поєднаний з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим у судовому засіданні.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_11 вступив у злочинну змову із ОСОБА_9 на скоєння таємного викрадення майна ОСОБА_19 , поєднаного з проникненням до житла останньої. У подальшому ОСОБА_9 та ОСОБА_11 реалізуючи свій злочинний намір, розподілили між собою ролі, а саме: ОСОБА_9 підшукав співучасника для скоєння вказаного злочину, свого знайомого - ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 своїми діями мав полегшити співучасникам його вчинення, а саме вказав місце розташування золотих виробів у приміщенні домоволодіння ОСОБА_19 .

Однак, згідно показань самого обвинуваченого ОСОБА_11 під час попередньої змови він не повідомляв співучасникам ОСОБА_9 та ОСОБА_7 відомості, щодо відсутності вдома потерпілої ОСОБА_19 .

Також, встановлено, що саме ОСОБА_11 , з метою приховування злочину, ОСОБА_9 передав золоті вироби, що належали ОСОБА_19 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_11 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_21 збував золоті вироби, здобуті злочинним шляхом, у місті Дніпропетровську та отримав частину грошових коштів від збуту цих золотих виробів.

Таким чином, дії ОСОБА_11 свідчать про наявність у нього умислу саме на вчинення злочину передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст.187 КК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , посилається на ті обставини, що призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку про неможливість виправлення та перевиховання ОСОБА_11 без ізоляції від суспільства. Тому призначив покарання в межах санкції ч.2 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки. Судом було зазначено, що обставин які пом`якшують та обтяжують покарання не встановлено. Погоджуючись з висновком про відсутність обтяжуючих обставин, не можна погодитись з висновком про відсутність пом`якшувальних обставин, про що в свою чергу було зазначено стороною захисту. А саме, ОСОБА_11 як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду єдиний з обвинувачених, хто визнав факт крадіжки металевих люків, та не в останню чергу завдяки його правдивим показам та активному сприянню слідству, даний злочин було розкрито. ОСОБА_11 щиро розкаявся у скоєному правопорушенні та висловив бажання відшкодувати матеріальні збитки потерпілій особі. Характеризується він позитивно, працює, має на утримані малолітню дитину і дружину, яка здійснює догляд за дитиною.

Надмірна суворість покарання також полягає в тому, що суд сам зазначив про те, що ОСОБА_11 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, тому суд в силу ч.2 ст. 66 КК України міг визнати дані обставини такими, що пом`якшують покарання.

Окрім цього, суд не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_11 вже під час розгляду кримінального провадження одружився, почав працювати та в нього народилася донька, що свідчить про намір обвинуваченого твердо стати на шлях виправлення та перевиховання.

До того ж, суд не врахував думку потерпілої ОСОБА_16 , яка наполягала на покаранні для обвинуваченого ОСОБА_11 , яке не передбачає позбавлення волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_9 , посилається на ті обставини, що вимогам закону та Конвенції, йому не було роз`яснено права та можливості розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних. Прокурор та суд у попередньому судовому засіданні, формально вручивши пам`ятки про права, не повідомили жодних даних, які б стосувалися здійснення розгляду кримінального провадження у суді присяжних.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримав викладені в своїй апеляційній скарзі вимоги та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 та просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Проти задоволення апеляційних скарг інших учасників судового розгляду не заперечував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_15 підтримав апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 . В задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Стосовно інших апеляційних скарг покладався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, підтримав викладені в своїй апеляційній скарзі вимоги та вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 та просив вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Проти задоволення апеляційних скарг інших учасників судового розгляду не заперечував.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу та апеляційну скаргу свого підзахисного. В задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Стосовно інших апеляційних скарг покладався на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник адвокат ОСОБА_10 при апеляційному розгляді кримінального провадження, кожен окремо, підтримали викладені в апеляційній скарзі вимоги захисника ОСОБА_10 . В задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Стосовно інших апеляційних скарг покладалися на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_13 в судовому засіданні при апеляційному розгляді кримінального провадження, в задоволенні апеляційної скарги прокурора просив відмовити. Стосовно інших апеляційних скарг покладався на розсуд суду.

Потерпіла ОСОБА_16 підтримала апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 . В задоволенні апеляційної скарги прокурора просила відмовити. Стосовно інших апеляційних скарг покладалася на розсуд суду.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив задовольнити її в повному обсязі. Проти задоволення апеляційних скарг інших учасників судового розгулу заперечував.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження, прослухавши технічний запис судових засідань та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Судове рішення є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права.

Як передбачено п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами і доповненнями, вирок, постановлений іменем України, є найважливішим актом правосуддя і до його постановлення належить підходити з винятковою відповідальністю.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року проголошено право кожного на розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, визначеним законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зазначена норма імплементована у національне законодавство України й міститься у статті 21 КПК України.

Як витікає з положень ч.3 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачене довічне позбавлення волі, здійснюється колегіальним судом у складі трьох професійних суддів, а за клопотанням обвинуваченого судом присяжних.

Саме до компетенції суду присяжних законодавець відніс розгляд особливо тяжких злочинів, за які передбачено найбільш суворий вид покарання довічне позбавлення волі, а також встановив інший, відмінний від загального, порядок роз`яснення обвинуваченому права на суд присяжних.

Крім того, відповідно до вимог ст.384 КПК України прокурор, суд зобов`язані роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора обвинуваченому про можливість, особливості і правові наслідки розгляду кримінального провадження судом присяжних додається до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування, які передаються до суду.

Всі вказані вимоги міжнародного та національного законодавства судом першої інстанції під час судового провадження були порушені.

Так, при перевірці доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , колегією суддів було встановлено порушення права обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на можливість розгляду кримінального провадження стосовно них судом присяжних.

При вивченні матеріалів кримінального провадження було встановлено, що прокурор на момент складання обвинувального акта роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження щодо них судом присяжних, і ця обставина засвідчена особистим підписом обвинувачених, що міститься в письмових роз`ясненнях долучених до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування (том 1, а.кп.45-49, 50-54).

В свою чергу суд першої інстанції, отримавши вказане кримінальне провадження, при проведенні підготовчого судового засідання 01 вересня 2015 року (том 1 а.кп.85-89, 1-5 хвилини звукозапису) і в підготовчому судовому засіданні 15 вересня 2015 року (том 1 а.кп.122-124, 1-8 хвилини звукозапису), в порушення вимог ст.384 КПК України, не роз`яснив обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , їх право на розгляд справи судом присяжних та особливості такого провадження.

Крім того, судом не долучені до матеріалів кримінального провадження пам`ятки про права та обов`язки обвинуваченого у судовому засіданні, передбачені чинним КПК України, що були їм вручені. Маються тільки розписки про отримання ними вказаних пім`яток (том 1 а.кп.75, 76). Тому у колегії суддів відсутня можливість перевірити, чи було роз`яснено обвинуваченим право на суд присяжних у вручених їм пам`ятках.

Не містить такого роз`яснення і Пам`ятка про права та обов`язки особи (обвинуваченого), яка бере участь у судовому розгляді, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, яка є додатком 172 до пункту 16.10 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затверджена наказом Держаної судової адміністрації України 17 грудня 2013 року № 173, погодженим з Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ відповідно листа № 11-2038/0/4-13, яка повинна бути вручена обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в суді першої інстанції при проведенні підготовчого та судового розгляду, в яких вказано лише, що обвинувачений повинен бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, а також отримати їх роз`яснення.

Таким чином суд першої інстанції, ухвалюючи вирок за вказаним кримінальним провадженням, допустив істотне порушення прав обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на захист.

Ідентичну правову позицію висловив Верховний Суд України в Постанові №5-262кс(15)16 від 24 листопада 2016 року, згідно якої право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права особи на захист і гарантоване як міжнародними стандартами, так і відповідним національним законодавством. Обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинен бути поінформований про таке право прокурором і судом у чітко визначені законом строки та в обсязі, необхідному й достатньому для його правильного розуміння, і мати безперешкодну можливість скористатись цим правом.

Крім того, в Постанові №5-111кс15 від 25 червня 2015 року Верховного Суду України зазначено, що інформування обвинуваченого про можливість розгляду кримінального провадження щодо нього судом присяжних ще до початку судового розгляду надасть йому можливість підготуватись до реалізації такого права і його рішення з цього питання буде виваженим та обґрунтованим. Тільки у такому випадку будуть дотримані засади кримінального провадження, в тому числі й забезпечення права на захист, а судовий розгляд буде справедливим.

Судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України сформулювала висновок із приводу застосування статті 384 КПК України, який зводиться до такого:

а) право на розгляд кримінального провадження судом присяжних є невід`ємною складовою права обвинуваченого на захист;

б) порушення такого права свідчить про невиконання прокурором, судом вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на розгляд його справи в порядку кримінального провадження судом, утвореним відповідно до закону, і є порушенням права на розгляд його справи судом, визначеним законом;

в) прокурор під час досудового розслідування, але у будь-якому разі до моменту складання обвинувального акта, повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Письмове роз`яснення прокурора повинно бути додано до обвинувального акта і реєстру матеріалів досудового розслідування;

г) суд під час підготовчого судового засідання повинен роз`яснити обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, можливість та особливості розгляду кримінального провадження стосовно нього судом присяжних. Право на суд присяжних обвинуваченого у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, повинно міститись у переліку прав обвинуваченого, які закріплені у письмовій пам`ятці про права та обов`язки;

д) невиконання прокурором вимог статті 384 КПК України, в силу вимог пункту третього частини третьої статі 314 КПК України, є підставою для повернення обвинувального акта прокуророві;

е) невиконання судом під час підготовчого судового засідання вимог статті 384 КПК України є безумовною підставою для скасування судових рішень вищими судами.

За таких обставин ухвалений вирок відповідно до ст.412 КПК України внаслідок істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону підлягає скасуванню з направленням справи на новий судовий розгляд в іншому складі суду.

У зв`язку зі скасуванням вироку по вказаним підставам, колегія судів не входить в обговорення інших доводів апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , які необхідно перевірити при новому розгляді кримінального провадження по суті суду першої інстанції, усунувши вказані порушення, з дотриманням вимог закону перевірити доводи, зазначені в ухвалі апеляційного суду, та постановити законне й обґрунтоване рішення.

При новому розгляді кримінального провадження слід усунути виявлені порушення кримінального процесуального закону, викладені в мотивувальній частині ухвали, та належним чином вмотивувати вирок на підставі досліджених безпосередньо судом доказів.

Таким чином, вимоги апеляційних скарг прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, а вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити тримання під вартою до 26 квітня 2017 року включно.

Міру запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_11 залишити у виді домашнього арешту до 26 квітня 2017 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4