У Х В А Л А
27.01.2017 Справа №607/6834/14-к

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

під час підготовчого судового засідання у залі суду в м. Тернополі у об`єднаному кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

встановив:

згідно вимог абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України судом на обговорення поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою.

Продовжений ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 грудня 2016 року строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 закінчується о 00 год. 00 хв. 30 січня 2017 року.

Прокурор вказав, що вважає за доцільне продовжити обвинуваченому строку тримання під вартою за наявністю до цього підстав.

Захисник та обвинувачений проти міркувань прокурора заперечили, з підстав не доведення останнім ризиків, на які він зсилається та просять змінити ОСОБА_3 запобіжний захід на домашній арешт в нічний час, посилаючись на незадовільний стан здоров`я обвинуваченого та його матері, яка перебуває у нього на утриманні і потребує догляду. Також ОСОБА_3 зазначає, що його вина у вчиненні злочинів є недоведеною. Окрім цього, ОСОБА_3 посилається на Закон України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» та просить зарахувати строк попереднього ув`язнення у кримінальних провадженнях, в результаті розгляду яких були ухвалені вироки від 10 листопада 2004 року, 13 липня 2005 року, 04 грудня 2006 року, 10 вересня 2010 року. У результаті цього з`ясується, що термін його перебування під вартою є більшим шести років, тобто максимального строку, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України /за якою розглядається дане провадження/, що у свою чергу може стати підставою для зміни йому запобіжного заходу.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали кримінального провадження з цього питання, приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора і продовження ОСОБА_3 строку тримання під вартою ще на 60 днів, та відповідно відмови у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на домашній арешт.

При цьому, суд враховує те, що завершити судове провадження до спливу вказаного строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо; ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, застосований до нього запобіжний захід відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінуються, позбавляє його можливості продовжувати свою злочинну діяльність та перешкодити інтересам правосуддя, зокрема, ухиленню від суду. Будь-яких даних, зокрема документально підтверджених про неможливість тримання ОСОБА_3 під вартою за станом здоров`я, про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, а тому суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу.

Щодо зарахування ОСОБА_3 строку попереднього ув`язнення суд вважає за необхідне зазначити наступне:

дійсно, Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року № 838-VIII було внесено зміни до ст. 72 Кримінального кодексу України.

Так, в ч. 5 ст. 72 КК України передбачено, що у разі якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме співвідношення, визначене абзацом першим цієї частини, максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього Кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа має бути негайно звільнена судом з-під варти за ініціативою суду або за ініціативою особи, яка звільняється, або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається на стадії судового розгляду кримінального провадження і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

Питання про зарахування строку попереднього ув`язнення за вироками від 10 листопада 2004 року, 13 липня 2005 року, 04 грудня 2006 року, 10 вересня 2010 року не відноситься до компетенції Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, а підлягає розгляду місцевими судами, в межах територіальної юрисдикції яких виконувався кожен із зазначених вироків. До такого переконання суд приходить шляхом системного аналізу ст.ст. 537, 539 КПК України та взявши до уваги лист в.о. Голови ВССУ щодо застосування окремих положень Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.

Водночас дослідивши матеріали даного провадження, що стосуються зазначеного питання, суд, на даний момент, не вбачає підстав для застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, а тому у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у конкретно цьому провадженні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 178, 194, 315, 392 КПК України, ст. 72 КК України, суд,
постановив:
у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_3 запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт відмовити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2017 року.
У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча суддяОСОБА_1