Справа № 215/5426/16-к

УХВАЛА
25 травня 2017 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу
у складі:головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченої ОСОБА_5

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу перебуває обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 .
До початку судового засідання до суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченій на домашній арешт. В обгрунтування клопотання захисник посилався на тривалий термін перебування ОСОБА_5 під вартою, позитивні характеристики і молодий вік обвинуваченої, її намір офіційно працевлаштуватись, перебування на утриманні тяжко хворої бабусі, відсутність ризиків впливу на свідків і переховування від суду, а також через відсутність доказів обвинувачення.
Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання щодо продовження строку тримання обвинуваченої під вартою, та заперечував щодо клопотання захисника, оскільки визначені судом ризики продовжують існувати, з урахуванням тяжкості злочину та характеристику обвинуваченої, та з метою недопущення перешкоджанню обвинуваченою кримінальному провадженню.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу та заперечував щодо клопотання прокурора
Обвинувачена ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала щодо клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що клопотання захисника підлягає відхиленню, а клопотання прокурора - задоволенню.
Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, зокрема правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» від 26.06.1991, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Вирішуючи питання продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховано, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Оскільки обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, ОСОБА_5 раніше судима, обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, на протязі тривалого часу вживає наркотичні засоби, офіційних засобів для існування немає, що свідчить про можливість вчинення нею корисливих злочинів з метою відшукання коштів для існування, також може ухилитись від суду і перешкоджати кримінальному провадженню, суд вважає що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Враховуючи викладене, строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 слід продовжити ще на два місяці по 25.07.2017 р. включно.
Керуючись ст.ст.177, 184, 199, 315, 331 КПК України, суд -
Застосований ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою - залишити без змін, та вважати продовженим до 25.07.2017 року включно.
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.
Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: