Дата документу 04.07.2017 Справа № 554/4928/17
Провадження № 1-кс/554/4522/2017

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 липня 2017 року м. Полтава
В С Т А Н О В И В:
Старший слідчий СУ ГУ НП в Полтавській області звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором відділу прокуратури Полтавської області, у якому просив накласти арешт на автомобіль марки ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 1994 р.в., який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого Полтавським ВРЕР від 05.02.2008 року, належить ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження, розпоряджання, використання та проведення будь-яких ремонтних робіт, до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
В ході проведення досудового розслідування було встановлено, що 17.06.2017 року приблизно о 10 год. 00 хв. по вул. Корольова в с. Заворскло Полтавського району, зі сторони вул. Соборності рухався автомобіль ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_6 , що перебувала у стані алкогольного сп`яніння, яка під час руху в районі будинку № 1 вказаної вулиці, скоїла наїзд на малолітнього пішохода ОСОБА_7 , що знаходився на проїзній частині дороги.
У результаті вказаної ДТП пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими був доставлений до реанімаційного відділення Дитячої міської клінічної лікарні м. Полтави.
29 червня 2017 року слідчим СУ ГУНП ОСОБА_3 було проведено огляд автомобіля ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 , в ході якого було виявлено та зафіксовано пошкодження передньої лівої частини автомобіля, які характерні для ДТП. Також у ході огляду автомобіля було встановлено, що на ньому встановлено різного виду протектора шини, що заборонено ПДР, а на задній вісі навіть різної ширини та висоти, що могло бути також однією із причин ДТП, оскільки автомобіль під час руху з невідомих причин виїхав за межі проїзної частини дороги. Водій ОСОБА_6 відмовилась давати пояснення з приводу даної обставини, а тому дану обставину необхідно дослідити експертам авто-технікам. Вказана обставина може також вплинути і на наявність складу злочину у діях власника автомобіля, який відповідає за технічний стан автомобіля. В цей же день 29.06.2017 року слідчим автомобіль згідно протоколу огляду транспортного засобу було вилучено.
Автомобіль марки ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 1994 р.н., згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 виданого Полтавським ВРЕР від 05.02.2008 року, належить ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Слідчий вказав, що на даний час виникла необхідність у арешті автомобіля ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 , шляхом надання можливості слідчому та прокурору зберігати вилучений транспортний засіб на майданчику і стоянці для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів, відповідно до п. 20 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.01.2012 року.
Згідно із вимогами ст. 100 КПК України та п. 20 постанови КМУ № 1104 від 19.01.2012 року не передбачено можливість передачі речових доказів - транспортних засобів на відповідальне зберігання учасникам кримінального провадження та іншим особам.
У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив про його задовольнити.
Власник майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, зобов`язується взяти автомобіль на відповідальне зберігання.
Представник володільця майна просив відмовити в задоволенні клопотання, передати транспортний засіб на зберігання власнику, оскільки слідчий пропустив строк звернення до суду, а огляд 29.06.2017 року не може бути підставою для поновлення строку.
Суд, вислухавши думку слідчого, власника майна, його представника, дослідивши надані докази, приходить до наступного.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).
Слідчим доведено, що вищевказане майно, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Як убачається з клопотання слідчого, накладення арешту на автомобіль він вважає необхідною мірою у зв`язку з тим, що на даному автомобілі збереглися сліди причетності автомобіля до ДТП, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
За таких обставин слідчий суддя вважає доводи клопотання слідчого про необхідність накладення арешту на автомобіль, який є предметом, який зберіг на собі сліди злочину, у кримінальному провадженні переконливими.
Однак, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, прийнявши до уваги, що злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України відноситься до категорії необережних, особа, яка керувала транспортним засобом, не чинить перешкод слідству на стадії досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню - наклавши арешт на майно у виді заборони відчуження автомобіля ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 та проведення будь-яких ремонтних робіт.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
Накласти арешт на автомобіль марки ЗАЗ 1102 ЗНГ д.н. НОМЕР_1 1994 р.в., який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 , виданого Полтавським ВРЕР від 05.02.2008 року, належить ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 , з позбавленням права відчуження та проведення будь-яких ремонтних робіт до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку.
В іншій частині клопотання відмовити.
Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання , крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1