ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:[1]
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянувши у судовому засіданні в м. Києві 26 січня 2017 року касаційну скаргу засудженої у кримінальному провадженні щодо неї
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянки України, не судимої,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
засудженої ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_9 ,
У касаційній скарзі з доповненням засуджена виклала вимогу про скасування вироку апеляційного суду із призначенням нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції, мотивуючи незаконністю та необґрунтованістю такого вироку. Вказала, що висновки суду про доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення побудовані фактично лише на її визнавальних показаннях та не доведені будь-якими іншими доказами, зокрема й висновком експертизи. Стверджує про допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, в тому числі й недотриманням судом вимог ст. 404 КПК України, оскільки апеляційний суд зобов`язаний був вийти за межі поданої нею апеляційної скарги і усунути невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. Крім того, вказала й на підставу скасування вироку апеляційного суду через невідповідність призначеного їй покарання внаслідок суворості.
В запереченнях на касаційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_10 просив скаргу залишити без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 9 грудня 2015 року засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки. На підставі ст. 75 КК України засуджену ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю три роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України. Вироком суду також вирішено питання процесуальних витрат, долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

21 січня 2015 року, приблизно о 08 год., ОСОБА_5 , керуючи автомобілем марки «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухалась по автодорозі Київ-Знамянка зі сторони м. Обухів в напрямку до м. Києва. ОСОБА_5 , рухаючись у вказаному напрямку, проявила неуважність, не слідкувала за дорожньою обстановкою та її зміною, а тому не обрала безпечної швидкості руху, в результаті чого допустила виїзд на металевий колесовідбійник, котрий розділяє зустрічні потоки протилежних напрямків. В подальшому автомобіль, продовживши рух, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_11 , котра перетинала проїжджу частину автодороги зліва направо відносно напрямку руху автомобіля в межах пішоходного переходу на дозволяючий сигнал світлофора. Від отриманих тяжких тілесних ушкоджень смерть потерпілої ОСОБА_11 настала того ж дня, в лікарні. Порушення ОСОБА_5 вимог пунктів 1.5, 2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України стало умовою та причиною виникнення і настання даної дорожньо-транспортної пригоди і знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали.
Вироком Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року апеляційну скаргу засудженої ОСОБА_5 залишено без задоволення, апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_10 та її представника задоволено частково, вирок суду від 9 грудня 2015 року скасовано, постановлено новий вирок, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки. В решті вирок суду залишено без зміни.

Заслухавши доповідь судді, засуджену ОСОБА_5 та її захисників, які підтримали подану засудженою касаційну скаргу та просили цю скаргу задовольнити, потерпілу, яка заперечувала проти задоволення скарги засудженої, думку прокурора, який заперечував проти задоволення касаційної скарги засудженої, перевіривши матеріали провадження і обговоривши наведені у скарзі доводи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, визнані судом доведеними, ґрунтуються на сукупності об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Суд касаційної інстанції, з огляду на вимоги ст. 433 КПК України, не перевіряє судові рішення щодо неповноти й однобічності досудового розслідування та судового слідства, а також невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а виходить з обставин, встановлених судом.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження кваліфікація дій засудженої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України є правильною.

Перегляд кримінального провадження в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

Доводи касаційної скарги засудженої про істотні порушення вимог КПК України, оскільки апеляційний суд зобов`язаний був вийти за межі поданої нею апеляційної скарги і скасувати вирок суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 у своїй апеляційній скарзі не погодилась із вироком суду першої інстанції лише в частині вирішення цивільного позову і просила про зменшення розміру відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_10 . При цьому в цій же апеляційній скарзі наголосила, що не оспорює законність вироку в частині визнання її винною, кваліфікації її дій та призначеного основного і додаткового покарань (а.к.п. 55 т. 2).

З огляду на викладене, апеляційний суд діяв із дотриманням положень ч. 1 ст. 404 КПК України. Так, згідно ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд зобов`язаний був би повторно дослідити докази, в разі якщо хоча б один з учасників судового провадження заявив про таке клопотання, чого у даному провадженні ніким зроблено не було.

Отже, вирок суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Твердження касаційної скарги засудженої щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та її особі внаслідок суворості є необґрунтованими.
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Предметом розгляду в суді апеляційної інстанції були, в тому числі й апеляційні скарги потерпілої та її представника в частині невідповідності призначеного засудженій ОСОБА_5 покарання внаслідок м`якості, за результатами розгляду яких, апеляційний суд повною мірою врахувавши положення статей 65, 66, 67 КК України, призначив покарання в мінімальних межах санкції статті, мотивувавши таке рішення належним чином, у зв`язку із чим вирок суду апеляційної інстанції і в цій частині вимогам ст. 420 КПК України відповідає.

З огляду на те, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не встановлено, закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, підстав для задоволення касаційної скарги суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, суд

постановив:

Вирок Апеляційного суду Київської області від 22 березня 2016 року щодо засудженої ОСОБА_5 залишити без зміни, а її касаційну скаргу без задоволення.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Провадження за касаційною скаргою № 5-2855км16 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_12
Доповідач в суді апеляційної інстанції: ОСОБА_13
Доповідач в касаційній інстанції: ОСОБА_1