Справа № 475/797/16-к 29.05.2017
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2017 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000238, за апеляційною скаргою прокурора Доманівського відділу Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Москва РФ, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого:
29.08.2006 р. Білогірським районним судом АР Крим за ч. 3 ст. 187, ст. 304 КК України до 8 років позбавлення волі, звільненого 03.06.2014 р. за відбуттям строку покарання;
24.09.2015 р. Доманівським районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 2 років позбавлення волі,
виправданого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурори ОСОБА_7 , ОСОБА_5 ,
виправданий ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_8 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 395 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги прокурора.
Прокурор просить вирок суду першої інстанції скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді арешту строком на 4 місяці.
На підставі ст. 71 КК України, до покарання за новим вироком частково приєднати покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 р. та призначити остаточне покарання у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги прокурора.
В апеляційній скарзі прокурор вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не погоджується з висновками суду про відсутність у обвинуваченого прямого умислу та мети ухилення від адміністративного нагляду, про який свідчать пояснення обвинуваченого, пояснення свідків та письмові докази, які узгоджуються між собою та відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи.
Вважає, що судом не надано належної правової оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 виїжджав за межі території району не з метою заробітку, а з метою ухилення, оскільки останній не міг пояснити до кого саме він звертався на території Доманівського району для працевлаштування та у кого працював у м. Южноукраїнську і в с. Костянтинівка Арбузинського району, обмежуючись загальними фразами ніби працював вантажником та зварювальником, а проживав у знайомих, прізвища яких назвати не міг. Робота, яку він виконував за межами Доманівського району була випадковою та не носила постійного характеру.
Суд не прийняв до уваги, що співмешканка ОСОБА_6 ОСОБА_9 отримувала 2-3 тисячі грн. на дітей, у разі необхідності їй допомагала мати. Вказані обставини свідчать про те, що заробіток ОСОБА_6 не був єдиним джерелом прибутку, крім того ОСОБА_9 не могла вказати жодної суми грошей, яку ніби приносив ОСОБА_6 додому.
Висновки суду про те, що ОСОБА_6 є особою без визначеного місця мешкання не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки останній поясняв, що має паспорт, проте залишив його на території АР Крим. В подальшому не відновив паспорт і офіційно до органів державної влади не звертався. Усні пояснення ОСОБА_6 про звернення до органів державної міграційної служби нічим не підтверджені, а за поясненнями ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , вони винаймали житло, або проживали у матері ОСОБА_9 разом з дітьми. Отже ОСОБА_6 мав постійне місце мешкання.
ОСОБА_6 не звертався до державних органів зайнятості, поясняючи це відсутністю паспорта, проте, відповідно до порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20.03.2013 №198, реєстрація безробітних може проводитись за умови пред`явлення паспорта громадянина України, або тимчасового посвідчення громадина України, а тому наявність паспорту для постановки на облік не є обов`язковою умовою. За зверненням ОСОБА_6 до державної міграційної служби, ОСОБА_6 міг отримати тимчасове посвідчення.
За поясненнями працівників поліції, ОСОБА_6 неодноразово бачили у с. Костянтинівка та в. м. Южноукраїнську, біля супермаркету, де він вживав алкогольні напої, вибирав у смітнику продукти або на сміттєзвалищі. Наведені факти свідчать про ухилення ОСОБА_6 від адміністративного нагляду та від встановленої заборони відвідувати торгівельні заклади, де спиртні напої продаються на розлив.
Допитаний колишній працівник Доманівського відділення поліції ОСОБА_10 повідомив, що бачив ОСОБА_6 у м. Южноукраїнську та на запитання що він там робить, останній казав, що працює, проте не поясняв де саме, а на запитання, чи є у нього мобільний телефон, ОСОБА_6 говорив, що не має, але в подальшому свідок бачив, що у ОСОБА_6 був телефон та три сім карти, що свідчить про небажання останнього бути виявленим працівниками поліції.
Те, що ОСОБА_6 не з`являвся до Апеляційного суду Миколаївської області, де розглядалась скарга прокурора на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 р., після чого апеляційним судом виносились дві ухвали про привід обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки останнього за місцем мешкання не було встановлено, свідчить про антисоціальну поведінку ОСОБА_6 в цілому, та про його ставлення до адміністративного нагляду та органів правопорядку.
Крім наведеного, 17.11.2015 р., 11.12.2015 р., 22.12.2015 р. 25.12.2015 р. та 09.02.2016 р. відносно ОСОБА_6 складались адміністративні протоколи за ст. 187 КУпАП за неявку до відділу поліції на реєстрацію та залишення місця мешкання після 22.00 год., за що Доманівським районним судом Миколаївської області ОСОБА_6 притягався до адміністративної відповідальності.
За наведених обставин, прокурор вважає, що ОСОБА_6 виправдано необґрунтовано.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження.
В запереченні на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_8 просить відмовити у задоволені апеляційних вимог прокурора за безпідставністю наведених апелянтом доводів та залишити вирок суду без змін.
Обставини, встановлені судом першої інстанції.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 пред`явлене обвинувачення, яке викладене в обвинувальному акті наступного змісту.
Постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.09.2015 р. ОСОБА_11 встановлений адміністративний нагляд за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на один рік, покладено наступні обмеження:
- заборона виходу з будинку кожної доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби;
- заборона відвідування торгівельних закладів на території Доманівського району, де спиртні напої продаються на розлив;
- заборона виїзду за межі району без дозволу Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області;
- реєстрація в черговій частині Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області кожного першого четверга місяця до 16.00 год.
01.10.2015 р. ОСОБА_11 оголошено постанову Доманівського районного суду Миколаївської області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання, передбачені вказаною постановою, про що останній ознайомився та поставив свій підпис.
Однак, починаючи з кінця жовтня 2015 року, більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 змінив місце свого мешкання, про що органи поліції не повідомив, та почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 та її дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про що працівникам поліції стало відомо лише 30.10.2016 р. Крім того, 03.01.2016 р. співмешканка ОСОБА_15 ОСОБА_9 народила третю дитину, та вони всі разом проживали за вказаною вище адресою.
Незважаючи на обмеження, встановлені постановою Доманівського районного суду Миколаївської області про адміністративний нагляд, ОСОБА_12 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, 30.10.2015 р. самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце свого мешкання та виїхав за межі Доманівського району до м. Южноукраїнську Миколаївської області, де перебував до 17.11.2015 р., чим умисно порушив встановлений Доманівським районним судом Миколаївської області адміністративний нагляд.
17.11.2015 р. місцезнаходження ОСОБА_15 було встановлене працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області (на даний час Доманівський ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області) та стосовно нього було складено адміністративний протокол за ст. 187 КУпАП.
При цьому, 17.11.2015 р., 03.12.2015 р., 13.12.2015 р. та 17.12.2015 р. ОСОБА_12 не з`являвся до Апеляційного суду Миколаївської області, де розглядалась апеляційна скарга заступника прокурора Миколаївської області на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2016 р. відносно ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим 17.12.2015 р. Апеляційним судом Миколаївської області виносилась ухвала про привід обвинуваченого ОСОБА_15 до суду на 29.12.2015 р. За місцем мешкання 17.12.2015 р. ОСОБА_12 був відсутній.
11.12.2015 р., 22.12.2016 р. та 25.12.2015 р. місцезнаходження ОСОБА_15 встановлювалось працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області (на даний час Доманівський ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області) та стосовно нього складені адміністративні протоколи за ст. 187 КУпАП, а 28.12.2015 р. ОСОБА_12 доставлявся приводом до Апеляційного суду Миколаївської області.
Таким чином, приблизно з 11.12.2015 р., більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце мешкання та виїхав за межі Доманівського району до м. Южноукраїнську Миколаївської області, де перебував до 22.12.2015 р., чим умисно порушив встановлений Доманівським районним судом Миколаївської області адміністративний нагляд.
02.02.2016 р., 23.02.2016 р. та 24.03.2016 р. ОСОБА_12 не з`являвся до Апеляційного суду Миколаївської області, у зв`язку з чим 24.03.2015 р. вказаним судом винесено ухвалу про привід обвинуваченого ОСОБА_15 до суду на 14.04.2015 р.
Також у ході досудового розслідування встановлено, що на початку квітня поточного року, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 з метою ухилення від адміністративного нагляду та неявки до Апеляційного суду Миколаївської області, самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце свого постійного мешкання та вибув за межі Доманівського району до с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, де перебував до 14.04.2016 р., коли його місцезнаходження встановлено працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області та забезпечено його явку приводом до Апеляційного суду Миколаївської області, чим порушив встановлений відносно нього адміністративний нагляд.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України, тобто самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Виправдовуючи ОСОБА_15 у пред`явленому обвинувачені, суд першої інстанції зазначив, що пояснення ОСОБА_6 , який не заперечував факту неодноразового залишення місця мешкання в с. Богданівка Доманівського району, не можуть бути покладені в основу визнання його вини у вчиненні злочину. Оцінивши свідчення обвинуваченого у сукупності з іншими доказами, суд дійшов висновку, що обвинувачений протягом усього судового розгляду постійно вказував на відсутність у нього умислу та мети на ухилення від адміністративного нагляду, оскільки залишення ним місця мешкання носило тимчасовий характер, не було таємним для інших осіб та було викликане скрутним матеріальним становищем і необхідністю здобуття коштів для забезпечення своїх потреб та утримання сім`ї.
Пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та досліджені судом письмові докази, надані сторонами кримінального провадження не доводять наявність у діях ОСОБА_6 прямого умислу на ухилення від адміністративного нагляду, оскільки виходячи із пояснень свідків, зміна обвинуваченим місця мешкання була зумовлена об`єктивними причинами, а не його умисними діями, спрямованими на ухилення від адміннагляду, а неповідомлення про це орган поліції, може бути підставою для відповідальності за п. 2 ч. 1 ст. 187 КУпАП. Виїзд обвинуваченого за межі Доманівського району, був з метою заробітку коштів, що підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 . ОСОБА_19 , цими ж поясненнями підтверджений скрутний матеріальний стан обвинуваченого. З довідки про стан сім`ї вбачається, що єдиним працездатним її членом був ОСОБА_6 , оскільки співмешканка, зважаючи на наявність малолітніх дітей та дитини до року, не могла працювати.
Суд зазначив, про відсутність у обвинуваченого умислу ухилитись від адміннагляду свідчить той факт, що виїзд його до м. Южноукраїнську ні для кого в селі не був таємним, що вбачається з пояснень свідків, а місцезнаходження ОСОБА_6 встановлено шляхом допитування мешканців села та працівників порому. Крім цього, при зустрічі з працівниками поліції за межами Доманівського району ОСОБА_6 не намагався втікати, сховатися тощо.
Притягнення ОСОБА_6 до відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 187 КУпАП, свідчить про те, що на момент складання протоколів та винесення постанов були відсутні докази, які б вказували на наявність в діях останнього умислу на залишення місця мешкання з метою ухилення від адміннагляду, і крім того притягнення за ст. 187 КУпАП виключає можливість притягнення його за цими ж порушеннями до відповідальності за ст. 395 КК України.
Суд вказав, що факти неявки ОСОБА_6 до Апеляційного суду Миколаївської області не свідчать про його умисел на скоєння злочину, оскільки за такі дії, у відповідності з вимогами ст. ст. 139, 144 КПК України, до обвинуваченого міг застосовуватися привід та/або накладатись грошове стягнення, що свідчить лише про невиконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків.
Дослідивши та оцінивши усі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність виправдання обвинуваченого.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, якій підтримав свою апеляційну скаргу, думку виправданого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та в порядку вимог ч. 3 ст.404 КПК України за клопотанням прокурора повторно дослідивши обставини, встановлені під час кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційній суд приходить до наступного.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Висновки суду першої інстанції про недоведеність у діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та його виправдання з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, є невірними з огляду на наступне.
Апеляційний суд встановив, що постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.09.2015 р. ОСОБА_11 встановлений адміністративний нагляд за адресою: АДРЕСА_2 , терміном на один рік, покладено наступні обмеження:
- заборона виходу з будинку кожної доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби;
- заборона відвідування торгівельних закладів на території Доманівського району, де спиртні напої продаються на розлив;
- заборона виїзду за межі району без дозволу Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області;
- реєстрація в черговій частині Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області кожного першого четверга місяця до 16.00 год.
01.10.2015 р. ОСОБА_11 оголошено постанову Доманівського районного суду Миколаївської області про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання, передбачені вказаною постановою, про що останній ознайомився та поставив свій підпис.
Однак, починаючи з кінця жовтня 2015 року, більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 змінив місце свого мешкання, про що органи поліції не повідомив, та почав проживати за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю співмешканкою ОСОБА_9 та її дітьми ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , про що працівникам поліції стало відомо лише 30.10.2016 р. Крім того, 03.01.2016 р. співмешканка ОСОБА_15 ОСОБА_9 народила третю дитину, та вони всі разом проживали за вказаною вище адресою.
Незважаючи на обмеження, встановлені постановою Доманівського районного суду Миколаївської області про адміністративний нагляд, ОСОБА_12 , з метою ухилення від адміністративного нагляду, 30.10.2015 р. самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце свого мешкання та виїхав за межі Доманівського району до м. Южноукраїнську Миколаївської області, де перебував до 17.11.2015 р., чим умисно порушив встановлений Доманівським районним судом Миколаївської області адміністративний нагляд.
17.11.2015 р. місцезнаходження ОСОБА_15 було встановлене працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області (на даний час Доманівський ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області) та стосовно нього було складено адміністративний протокол за ст. 187 КУпАП.
При цьому, 17.11.2015 р., 03.12.2015 р., 13.12.2015 р. та 17.12.2015 р. ОСОБА_12 не з`являвся до Апеляційного суду Миколаївської області, де розглядалась апеляційна скарга заступника прокурора Миколаївської області на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2016 р. відносно ОСОБА_15 за ч. 3 ст. 186 КК України, у зв`язку з чим 17.12.2015 р. Апеляційним судом Миколаївської області виносилась ухвала про привід обвинуваченого ОСОБА_15 до суду на 29.12.2015 р. За місцем мешкання 17.12.2015 р. ОСОБА_12 був відсутній.
11.12.2015 р., 22.12.2015 р. та 25.12.2015 р. місцезнаходження ОСОБА_15 встановлювалось працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області (на даний час Доманівський ВП Вознесенського ВП ГУНП в Миколаївській області) та стосовно нього складені адміністративні протоколи за ст. 187 КУпАП, а 28.12.2015 р. ОСОБА_12 доставлявся приводом до Апеляційного суду Миколаївської області.
Таким чином, приблизно з 11.12.2015 р., більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце мешкання та виїхав за межі Доманівського району до м. Южноукраїнську Миколаївської області, де перебував до 22.12.2015 р., чим умисно порушив встановлений Доманівським районним судом Миколаївської області адміністративний нагляд.
Також встановлено, що на початку квітня поточного року, більш точного часу у ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_12 з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без повідомлення органів поліції (внутрішніх справ), залишив місце свого постійного мешкання та вибув за межі Доманівського району до с. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, де перебував до 14.04.2016 р., коли його місцезнаходження встановлено працівниками Доманівського ВП Врадіївського ВП ГУНП в Миколаївській області та забезпечено його явку приводом до Апеляційного суду Миколаївської області, чим порушив встановлений відносно нього адміністративний нагляд.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив злочин, передбачений ст. 395 КК України, а саме самовільно залишив місце проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
Обвинувачений ОСОБА_12 вину не визнав, під час розгляду в судах першої та апеляційної інстанції пояснив, що з постановою про встановлення адміністративного нагляду був ознайомлений, розумів про наявність встановленого відносно нього адміністративного нагляду та про встановлені обмеження. Виїжджав до м. Южноукраїнськ щоб працювати йому треба було годувати родину, отриманих дитячих грошей не вистачало. Вважав, що місце його проживання не є постійним, оскільки він там не зареєстрований. Назвати адреси, де він працював, не міг, стверджував, що може показати. Працював вантажником на ринку у різних людей. Від працівників поліції не приховувався. Райвідділ про те, що залишає місце мешкання, особисто не повідомляв бо не мав грошей на дорогу, іншим чином райвідділ також не намагався повідомити.
Проте, вина ОСОБА_12 в самовільному залишенні місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду підтверджується наступними доказами, дослідженими судом апеляційної інстанції.
За постановою Доманівського районного суду Миколаївської області від 28.09.2015 р. ОСОБА_11 встановлений адміністративний нагляд терміном на один рік з наступними обмеженнями:
- заборона виходу з будинку кожної доби з 22.00 год. до 06.00 год. наступної доби;
- заборона відвідування торгівельних закладів на території Доманівського району, де спиртні напої продаються на розлив;
- заборона виїзду за межі району без дозволу Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області;
- реєстрація в черговій частині Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області кожного першого четверга місяця до 16.00 год.
Як вбачається з копій постанов Доманівського районного суду Миколаївської області від 22.12.2015 р., 23.12.2015 р., 23.12.2015, 29.02.2016 р., 09.02.2016 р. ОСОБА_6 визнавався винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 187 КУпАП, а саме у порушенні правил адміністративного нагляду, в тому числі за неявку 05.11.2015 р., 11.12.2015 р. на відмітку до Доманівського РВ УМВС України в Миколаївській області; за відсутність після 22.00 години 20.10.2015 р., 16.12.2015 р., 22.12.2015 р., 04.02.2016 р. за місцем мешкання, а саме в АДРЕСА_1 .
Таким чином, наведені вище докази у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_6 самовільно залишав місця мешкання, що утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст. 395 КК України, суб`єктивна сторона даного злочину характеризується прямим умислом та спеціальною метою ухилитися від адміністративного нагляду, про це свідчить не повідомлення останнім органів, які здійснювали нагляд, про зміну ним місця мешкання або його залишення.
Виправдовуючи ОСОБА_15 , суд першої інстанції зазначив, що жодних переконливих доказів того, що ОСОБА_12 мав умисел та мету ухилитися від адміністративного нагляду стороною обвинувачення не надано.

Однак такі висновки суду першої інстанції не є вірними.

Виходячи із змісту диспозиції ст. 395 КК України склад вказаного злочину утворює самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду. Під самовільним залишенням місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду розуміється зокрема виїзд піднаглядного в інший населений пункт без дозволу органів внутрішніх справ.

Обставиною, що виключає відповідальність за ст. 395 КК України, є наявність у піднаглядного поважних причин самовільного залишення ним місця мешкання. До таких причин насамперед належать обставини зазначені у ст. ст. 39 - 41 КК України, до яких відносяться крайня необхідність, фізичний або психологічний примус та у разі виконання наказу або розпорядження, таких обставин або причин ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду не навів, а тому підстав вважати про відсутність у нього намірів на ухилення від адміністративного нагляду у апеляційного суду не має.
Отже дії ОСОБА_15 апеляційний суд кваліфікує за ст. 395 КК України, як самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.
З огляду на наведене, вирок суду у відношенні ОСОБА_15 підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 409, п.2 ч.1 ст. 411 КПК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, а також неповнотою судового розгляду.
Призначаючи покарання, апеляційний суд, відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості.
Також враховує дані про особу винного, який раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, не працює, обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_11 слід призначити покарання у межах санкції ст. 395 КК України, і з урахуванням того, що обвинувачений на даний час відбуває покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 р., яким його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі, остаточне покарання призначити із застосуванням положень ст. 71 КК України за сукупністю вироків, а з урахуванням конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його майнового стану та інших обставин кримінального провадження, апеляційний суд вважає, за необхідне застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 411, 419, 420, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,
у х в а л и в :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчинені злочину, передбаченого ст. 395 КК України та виправдано на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення скасувати.
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та призначити покарання у виді 4 місяців арешту.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 24.09.2015 р., яким ОСОБА_6 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, виходячи із співвідношення, передбаченого ч. 1 ст. 72 КК України та остаточно призначити покарання, у виді 2 років 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбуття покарання рахувати з 30.05.2016 р.
В порядку ч. 2 ст. 404 КПК України, зарахувати засудженому ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 21.04.2017 р. по 29.05.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії вироку суду.
Судді
_____________________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3