Ухвала іменем україни 18 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження, внесене

до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0011605, за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Гайсина Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , такого, що згідно зі ст. 89 КК України судимостей не мав.

За оскаржуваним вироком, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5100 грн, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 18 грудня 2015 року, керуючи автомобілем KIA Ceed (державний номерний знак НОМЕР_1 ), рухаючись по просп. Григоренка у м. Києві в напрямку від вул. А. Ахматової до вул. Здолбунівської, порушив вимоги

п. 18.4 Правил дорожнього руху, проявив неуважність та необачність, наближаючись до нерегульованого пішоходного переходу, розташованого неподалік будинку № 9 на просп. Григоренка, невчасно відреагував на те, що перед зазначеним переходом зупинилися транспортні засоби, які рухалися в попутному напрямку; не переконався, що на переході відсутні пішоходи, для яких може бути створено перешкоду чи небезпеку, в результаті чого несвоєчасно виявив і здійснив наїзд на ОСОБА_8 , яка, маючи перевагу в русі, здійснювала перехід проїзної частини в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі ОСОБА_6 унаслідок м`якості, що, на його думку, полягає в безпідставному незастосуванні до останнього додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який не підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Так, відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6

у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок м`якості виявились необгрунтованими.
Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції, обираючи вид та міру покарання, яке необхідно призначити

ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, урахував тяжкість вчиненого ним протиправного діяння, дані, що характеризують особу винного, обставини, що пом`якшують його покарання та відсутність таких, які б його обтяжували.

Зокрема, суд узяв до уваги, що ОСОБА_6 судимостей не має, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

Обставиною, що пом`якшує покарання засудженого, суд визнав щире каяття.

На підставі наведених даних у їх сукупності, а також з урахуванням позиції потерпілої, яка не мала жодних претензій до винного, й того, що використання транспортного засобу є джерелом доходу сім`ї

ОСОБА_6 , районний суд призначив останньому покарання у виді штрафу без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

У подальшому суд апеляційної інстанції погодився з таким рішенням районного суду.

З урахуванням конкретних обставин вчинення протиправного діяння, необережної форми вини засудженого, обставини що позитивно характеризують його особу, позиції потерпілої, яка не має претензій морального чи матеріального характеру до винного, а також того, що право керувати транспортними засобами ОСОБА_6 необхідно для того, щоб утримувати свою сім`ю, колегія суддів дійшла висновку про те, що призначення останньому покарання без позбавлення спеціального права є законним та справедливим.

Таким чином, з огляду на наведене, з урахування меж касаційного розгляду підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, в межах касаційного розгляду, в матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 серпня 2016 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення

й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3