Справа № 513/1413/15-к
Провадження № 1-кс/513/48/17
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А
про повернення скарги

14 березня 2017 року суддя Саратського районного суду Одеської області ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на протиправні дії та рішення слідчого органу досудового розслідування щодо відмови у визнанні статусу потерпілого, про надання інформації про хід досудового слідства; про зобов`язання припинити протиправні дії; про зобов`язання вчинити законні дії у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000411 від 31 липня 2015 року, № 0000477 від 30 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

03 березня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою, у порядку ст. 303 КПК України, в якій зазначила, що 29 липня 2015 року прокурора Одеської області ОСОБА_3 та начальника ГУПН в Одеській області ОСОБА_4 , в порядку ст.214 КПК України, повідомлено про злочин , склад якого передбачено ст. 358 КК України, внаслідок виявлення факту підробки невстановленою особою заповіту ОСОБА_5 ,1927 р.н.

Заявником про злочин виступила ОСОБА_2 донька і спадкоємиця померлого спадкодавця, яка внаслідок підробки заповіту втратила право на спадкування за законом, передбачене ст. 1261 ЦК України.

Відомості про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до ст.214 КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань , затвердженого наказом Генерального прокурора України 06 квітня 2016 року № 139, внесені до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року. Розслідування доручено слідчому СВ Саратського РВ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_6 .

Бездіяльність слідчого, оскаржена до суду, 10 листопада 2015 року ухвалою Саратського районного суду Одеської області у справі № 513/1413/15-к, провадження № 1-кс/513/140/15 у кримінальному провадженні № 0000411 визнана судом протиправною. Водночас слідчого зобов`язано вручити ОСОБА_2 пам`ятку про права заявника про злочин, передбачені ч.2 ст.60 КПК України.

10 листопада 2015 року начальником слідчого відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 заявник про злочин - ОСОБА_2 , відповідно до приписів ч.2 ст.60 КПК України, визнана потерпілою у кримінальному провадженні за № 0000411 від 31 липня 2015 року. Внаслідок цього їй вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки.

Таким чином вимоги ухвали Саратського районного суду Одеської області у справі № 513/1413/15-к від 10 листопада 2015 року були виконані в повному обсязі.

На ряду із цим, на розгляді Саратського районного суду Одеської області (голови суду ОСОБА_8 ) із 01.07.2014 року знаходилася цивільна справа № 513/1014/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання заповіту від 07 лютого 2006 року , виконаного від імені померлого ОСОБА_5 , 1926 р.н., та посвідченого секретарем Плахтіївської сільської ради Одеської області - недійсним.

04 вересня 2014 року у цивільній справі № 513/1014/14-ц була допитана у якості свідка гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області у лютому 1997 року. Свідок ОСОБА_10 у залі суду склала присягу свідка, та склала розписку про попередження її про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень, та відмову від надання свідчень.

В ході допиту свідок повідомила, що була секретарем Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області до 16 квітня 2014 року. За делегованими їй повноваженнями вчиняла нотаріальні дії у Плахтіївській сільській раді Саратського району Одеської області із 1990 року. 07 лютого 2006 року перебувала із заповідачем - ОСОБА_5 , 1926 р.н., при посвідчені заповіту наодинці в приміщенні Плахтіївської сільської ради Саратського району Одеської області. Складений нею в проекті заповіт, був надрукований нею , зачитаний вголос, і підписаний ОСОБА_5 , 1926 р.н.

На запитання адвоката відповідача - ОСОБА_11 про процедуру посвідчення заповіту, відповіла однозначно: «Заповіт був зачитаний вголос. Все зроблено було як должно буть». «Проект читали, потом печатали…»

На запитання сторони позивача ОСОБА_2 :«Це Ваша форма заповіту?» , - відповіла стверджувально, однозначно: «Я напечатала цей заповіт».

На запитання суду: «Підпис він ставив?», - відповіла стверджувально, однозначно: «Підпис він ставив».

Таким чином, свідок ОСОБА_10 посвідчила суду під присягою, що підпис від імені ОСОБА_5 було виконано ним у її присутності, внаслідок посвідчення заповіту, підготовленого ОСОБА_10 змісту і форми, відповідно до вимог чинного законодавства України.

Водночас свідок не повідомила суд, що підпис від імені ОСОБА_9 виконувався до нанесення на нього друкованого тексту, а печатка органу місцевого самоврядування була наявна на аркуші до нанесення ОСОБА_10 підпису і тексту заповіту.

В результаті , свідчення ОСОБА_10 лягли в основу прийняття рішення Саратського районного суду Одеської області від 26 серпня 2015 року у справі № 513/1014/14-ц. Рішення вступило в законну силу, та не було скасоване в апеляції.

26 травня 2016 року Одеським Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України в Одеській області в особі завідувача сектором дослідження документів та почерку Одеського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_12 , яка має повну юридичну освіту, кваліфікацію судового експерта з правом проведення судової технічної експертизи документів за експертною спеціальністю 2.1. «Дослідження реквізитів документів», присвоєну ЕКК МВС України ( свідоцтво від 31 травня 2011 року 3 10704) , факт підроби заповіту ОСОБА_5 , 1926 р.н., підтверджено.

Надано висновки про черговість нанесення реквізитів у заповіті ОСОБА_5 від 07 лютого 2006 року у місті перетину підпису від імені ОСОБА_5 та друкованого тексту наступна: першочергово був виконаний підпис від імені ОСОБА_5 , на який нанесено друкований текст. Черговість нанесення реквізитів у заповіті ОСОБА_5 від 07 лютого 2006 року , зареєстрованого в Плахтіївській сільській раді Саратського району у місті перетину підпису від імені «Секретаря сільської ради ОСОБА_10 », відбитка печатки «Саратський район, с. Плахтіївка, Україна, Одеська область. Плахтіївська сільська рада. Ідентифікаційний код 04380711», така, за якою на відбиток печатки надрукований текст та підпис імені «Секретаря сільської ради ОСОБА_10 »

Із висновків експерта вбачається, що текст заповіту ОСОБА_5 підписом не посвідчував, а відбитка печатки «Саратський район, с. Плахтіївка, Україна, Одеська область. Плахтіївська сільська рада. Ідентифікаційний код 04380711» виконана до нанесення тексту заповіту і підпису на ньому від імені «Секретаря сільської ради ОСОБА_10 »

У результаті ознайомлення із висновками експерта, співставлення їх із показами ОСОБА_10 04 вересня 2014 року у цивільній справі № 513/1014/14-ц , 05 вересня 2016 року прокурора Одеської області повідомлено про злочин ОСОБА_10 як такої, що надала до суду завідомо неправдиві покази у статусі свідка в судовій справі № 513/1014/14-ц. Тим самим вчинила кримінальне правопорушення, склад якого передбачено ч.1 ст. 384 КК України.

З огляду на бездіяльність досудового слідства, внаслідок оскарження бездіяльності в порядку ст.ст.303-304 КПК України до Приморського районного суду м. Одеса, за результатами виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеса від 22 вересня 2016 року у справі № 522/1765/16-к, відомості про вчинення злочину ОСОБА_10 внесені до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року, із попередньою кваліфікацією за ч.1 ст.394 КК України.

Досудове слідство доручено слідчому Саратського ВП БДВП ГУНП в Одеській області , майору поліції ОСОБА_13

20 вересня 2016 року прокурору Одеської області подано мотивоване клопотання про визнання ОСОБА_2 потерпілою від злочину ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року. Остання, з огляду на надання ОСОБА_10 неправдивих свідчень, що лягли в основу постановлення Саратським районним судом Одеської області 26 серпня 2015 року неправосудного рішення, була позбавлення права на спадкування за законом, та дотепер позбавлена права власності на спадщину.

Від так ОСОБА_2 зумисними протиправними діями ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду, в розмір якої входить ціна рухомого та нерухомого майна, яку за законом від батька мала б отримати донька, витрати на судовий захист порушеного права на спадщину протягом чотирьох років, та упущена вигода від користування власністю.

Бездіяльність прокурора Одеської області щодо порядку та наслідків вирішення клопотання про визнання потерпілим 03 жовтня 2016 року оскаржені до Приморського районного суду м. Одеса.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 06 жовтня 2016 року у справі № 522/18606/16-к відповідальних осіб прокуратури Одеської області , уповноважених на проведення досудового слідства за заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_10 від 05 вересня 2016 року № 5608 зобов`язано вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, або винести постанову про відмову у визнанні потерпілим. Заяву про виконання ухвали суду, та саму ухвалу 07 жовтня 2016 року подано до прокуратури Одеської області.

Листом заступника начальника управління начальником відділу прокуратури Одеської області, радника юстиції ОСОБА_14 від 11 жовтня 2016 року № 04/2/2/16 ОСОБА_2 поінформована, що її заява із доданою ухвалою скеровано керівнику Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, раднику юстиції ОСОБА_15 , а в подальшому - до слідчого відділу Саратського відділення поліції Білгород-Дністровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області.

26 жовтня 2016 року потерпілим ОСОБА_2 було подано клопотання про об`єднання кримінальних проваджень, внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року.

Постановою від 17 листопада 2016 року слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 клопотання ОСОБА_2 , поданого в статусі потерпілого- задоволено.

Матеріали кримінальних проваджень, внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР за № 0000477 від 30 вересня 2016 року об`єднані в одне в результаті прийняття постанови слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 від 17 листопада 2016 року. Підслідність об`єднаного провадження нею ж залишена в юрисдикції слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 .

Водночас, мотивом подання клопотання потерпілого про об`єднання проваджень була неефективність, бездіяльність саме ОСОБА_13 в розслідуванні наявного у неї кримінального провадження № 0000477 від 30 вересня 2016 року, не вирішення процесуальних клопотань, стале приховування матеріалів досудового слідства від сторони обвинувачення в особі потерпілого ОСОБА_2 , що знаходить свій прояв у наступному.

За для унеможливлення притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, склад якого передбачено ч.1 ст.394 КК України, унеможливлення реалізації прав потерпілого від злочину ОСОБА_10 . ОСОБА_2 , вчиняє протиправні дії.

Фальшує процесуальний статус ОСОБА_2 у об`єднаних кримінальних провадженнях: внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року,- як такої, яка не є потерпілим, і питання щодо визнання потерпілим якої потребує додаткового вирішення.

Однак, при вирішенні питання про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року, слідчий СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майор поліції ОСОБА_13 керувалась ст.ст.93, 110 та 220 КПК України. Про зазначене йдеться у постанові від 17 листопада 2016 року.

Вказані норми права регулюють правовідносини між сторонами кримінального провадження:

-ст.93 КПК України - щодо збирання доказів;

-ст.110 КПК України - щодо прийняття процесуальних рішень (в даному випадку- постанов слідчого);

-ст.220 КПК України - щодо розгляду та вирішення клопотань.

Від так, вирішення клопотання ОСОБА_2 про об`єднання кримінальних проваджень шляхом його задоволення, що знайшло свою пролонгацію у процесуальному рішенні ОСОБА_13 від 17 листопада 2016 року, є письмовим доказом визнання органом досудового слідства в її особі процесуального статуту потерпілого ОСОБА_2 .

За для унеможливлення реалізації ОСОБА_2 прав потерпілого, гарантованих п.11 ч.1 ст. 56 КПК України, як то знайомитися з матеріалами, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, в порядку, передбаченому цим Кодексом, у тому числі після відкриття матеріалів згідно зі ст. 290 цього Кодексу, а також знайомитися з матеріалами кримінального провадження, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, у випадку закриття цього провадження, слідчий СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майор поліції ОСОБА_13 вчиняє самоправство. Не надає для ознайомлення матеріали об`єднаних кримінальних проваджень під приводом відсутності у ОСОБА_2 процесуального статусу потерпілого, та заперечує юридичний факт визнання ОСОБА_2 потерпілим як такий, що вже відбувся в минулому.

Приймає процесуальні рішення, направлені на створення процесуальних перешкод в реалізації прав потерпілого, передбачених п.2 ст.60, ст.ст.55,56,57 128 КПК України.

За для зосередження усіх матеріалів про злочин ОСОБА_10 , ОСОБА_13 приймає процесуальні рішення за межами наявних у неї законних повноважень.

Згідно з ч.5 ст.217 КПК України, рішення про чи виділення матеріалів кримінального провадження приймає прокурор. Об`єднуючи кримінальні провадження: внесене до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесене до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року, слідчий СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майор поліції ОСОБА_13 перебрала на себе повноваження прокурора.

23 лютого 2017 року- слідчий СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майор поліції ОСОБА_13 відмовила ОСОБА_2 в задоволенні клопотання щодо надання інформації про хід досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України із тих підстав, що ОСОБА_2 не надала слідству доказів спричинення їй збитків злочином, склад якого передбачений ч.1 ст. 384 КК України, і вбачається у діях ОСОБА_10 . Тим самим ОСОБА_13 :

-по-перше: спростувала вже здійснені висновки суду і слідства про законність набуття ОСОБА_2 процесуального статусу потерпілого, що мали місце ще 10 листопада 2015 року;

-по-друге: приховала наявні у слідства докази спричинення шкоди ОСОБА_2 внаслідок надання ОСОБА_10 неправдивих свідчень, що лягли в основу постановлення Саратським районним судом Одеської області 26 серпня 2015 року неправосудного рішення. Від так ОСОБА_2 зумисними протиправними діями ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду, в розмір якої входить ціна рухомого та нерухомого майна, яку за законом від батька мала б отримати донька, витрати на судовий захист порушеного права на спадщину протягом чотирьох років, та упущена вигода від користування власністю. Спричинення шкоди доводиться письмовими доказами, як то рішенням Саратського районного суду Одеської області у цивільній справі № 513/1014/14-ц, та матеріалами цивільної справи № 513/1014/14-ц щодо допиту ОСОБА_10 04 вересня 2014 року, які наявні у слідства, та надавались ОСОБА_2 додатком до клопотання від 10 листопада 2015 року;

- по-третє: вчинила спробу приховування причинно-наслідкового зв`язку між злочинними діями ОСОБА_10 та унеможливленням ОСОБА_2 отримати спадщину за законом.

23 лютого 2017 року слідчий СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майор поліції ОСОБА_13 відмовила ОСОБА_2 в задоволенні клопотання щодо повідомлення про підозру ОСОБА_10 як такій, відносно якої наявні достатні докази про підозру, відповідно до імперативних положень п.6 ч.2 ст.40, п.3 ч.1 ст. 276 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

Як наслідок, дії слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 суперечать положенням ст. 2 КК України, ст.ст. 40,91 КПК України, та унеможливлюють притягнення ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності.

У процесуальних рішеннях, які формулюються халатно, не виважено та завідомо упереджено відносно ОСОБА_2 , ОСОБА_13 порушує принцип політичної нейтральності поліцейського, та використовує бланк органу досудового слідства із комуністичною тоталітарною символікою, у якому вказується неіснуюча юридична адреса.

Від так використання в процесуальних документах неіснуючої назви вулиці скаржник ОСОБА_2 розцінює як:

1) свідомо та зумисно створену ОСОБА_13 механічну перешкоду у забезпеченні комунікації між нею як потерпілим із органом досудового слідства;

2) популяризацію ОСОБА_13 як працівником Національної поліції України символіки комуністичного тоталітарного режиму ;

3) порушення ОСОБА_13 принципу політичної нейтральності поліцейського;

3) приниженням ОСОБА_13 історичної пам`яті видатної особистості - ОСОБА_16 як засновника ОСОБА_17 .

Скаржник просить:

1. Прийняти скаргу до розгляду за обов`язкової участі скаржника ОСОБА_2 - потерпілого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеному до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року .

2. Забезпечити участь у розгляді цієї скарги керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, радника юстиції ОСОБА_15 .

3. Скасувати як незаконну постанову слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 від 17 листопада 2016 року про об`єднання кримінальних проваджень: внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року.

4. Скасувати як протиправну постанову слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 від 23 лютого 2017 року про відмову ОСОБА_2 в задоволенні клопотання щодо надання інформації про хід досудового розслідування.

5. Скасувати як протиправну постанову слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 від 23 лютого 2017 року про відмову ОСОБА_2 в задоволенні клопотання щодо повідомлення про підозру ОСОБА_10 як такій, відносно якої наявні достатні докази про підозру, відповідно до імперативних положень п.6 ч.2 ст.40, п.3 ч.1 ст. 276 КПК України у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.384 КК України.

6. Зобов`язати слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 припинити процесуальні дії, направлені на спростування існуючого статусу потерпілого у об`єднаному кримінальному провадженні: внесеного до ЄРДР за № 0000411 від 31 липня 2015 року, та внесеного до ЄРДР № 0000477 від 30 вересня 2016 року ,- ОСОБА_2 .

7. Заборонити слідчому СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майору поліції ОСОБА_13 та іншим слідчим повторно вирішувати питання про визнання ОСОБА_2 потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000411 від 31 липня 2015 року.

8. Зобов`язати слідчого СВ Саратського ВП Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області, майора поліції ОСОБА_13 не чинити перешкоди у реалізації прав потерпілого ОСОБА_2 у кримінальних провадженнях № 0000411 від 31 липня 2015 року, та № 0000477 від 30 вересня 2016 року.

9. Зобов`язати ОСОБА_13 надати до ознайомлення та копіювання матеріали наявних у неї кримінальних проваджень № 0000411 від 31 липня 2015 року, та № 0000477 від 30 вересня 2016 року потерпілою ОСОБА_2 .

10. Зобов`язати орган досудового розслідування та прокурора у кримінальному провадженні № 0000477 від 30 вересня 2016 року вирішити питання про повідомлення підозри ОСОБА_10 .

11. Зобов`язати орган досудового розслідування та прокурора у кримінальному провадженні № 0000477 від 30 вересня 2016 року окремо та невідкладно вирішити питання про визнання Саратського районного суду Одеської області, ОСОБА_2 потерпілими від злочинних дій ОСОБА_10 .

12. За результатами розгляду скарги винести ухвалу, повний текст якої надати.

Вивчивши скаргу суд приходить до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна.

Як зазначила скаржник слідчий ОСОБА_13 , 23 лютого 2017 року відмовила у задоволенні клопотання ОСОБА_2 у наданні інформації про хід досудового розслідування у кримінальному провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК Україниі та відмовила у задоволенні її клопотання про повідомлення про підозру ОСОБА_18 , чим вчинила незаконні дії та допустила бездіяльність.

Частиною 1 статті 304 КПК України встановлено, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Пунктом 3 частини 2 статті 304 КПК України встановлено, скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Скарга подана до Саратського районного суду 13 березня 2017 року. Встановлений законом десятиденний строк для подання скарги сплив 04 березня 2017 року. До скарги не надано будь-яких письмових доказів на підтвердження факту, що ОСОБА_2 не пропущено строк, встановлений ч.1 ст. 303 КПК України. Крім того, скарга не підписана, особою яка подала, зазначені в скарзі як додаток (15 документів) не додані до скарги.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне скаргу повернути.

Повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку передбаченому КПК України.

Керуючись ст. 303,304, 369-372 КПК України,

суд

У Х В А Л И В:

скаргу ОСОБА_2 на протиправні дії та рішення слідчого органу досудового розслідування щодо відмови у визнанні статусу потерпілого, про надання інформації про хід досудового слідства; про зобов`язання припинити протиправні дії; про зобов`язання вчинити законні дії у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за №0000411 від 31 липня 2015 року, № 0000477 від 30 вересня 2016 року повернути скаржнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали .

Суддя ОСОБА_1