Справа № 461/983/17
Провадження № 1-кс/461/900/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.02.2017 року слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2 , з участю ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 30.01.2017 року про відмову в задоволенні клопотання, -
В судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, давши пояснення аналогічні викладеним у фабулі скарги. Просить скаргу задовольнити.
Прокурор в судовому засідання вимоги скарги заперечив, зазначивши, що доводи скаржника необґрунтовані. Постанова старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 30.01.2017 року про відмову в задоволенні клопотання була винесена відповідно до вимог КПК України. При цьому, вказує, що питання, які ставляться ОСОБА_3 на вирішення експертів не входять до компетенції експертів психологів та психіатрів, а тому відповіді на такі не знайдуть свого відображення у висновку експерта.
Заслухавши пояснення скаржника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, вважаю, що у задоволенні скарги, слід відмовити з наступних підстав.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнений до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Нормою статті 304 ч.1 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.
Проте, на час розгляду скаргу клопотання слідчим не розглянуто, потерпілого про прийняте рішення не повідомлено.
Згідно ч.1 ст.28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Як убачається з оскаржуваної постанови, у ході проведення досудового розслідування слідчим встановлено, що згідно акту № 153 санітарної судової-психіатричної експертизи ОСОБА_3 від 04.07.2012, встановлено, що вказана експертиза проводилась судово-психіатричною експертною комісією КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», на підставі постанови слідчого в особливо важких справах відділу з розслідування злочинів щодо корупційних діянь прокуратури області ОСОБА_6 від 01.06.2012 р.. Відповідно до висновку експертизи, в період інкримінованих дій ОСОБА_3 психічними захворюваннями не страждав і не виявляв будь-яких тимчасових чи інших хворобливих розладів психічної діяльності та міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відповідно до акту судово-психіатричної експертизи ОСОБА_3 №57 проведеної на підставі постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 18.03.2014 року, ОСОБА_3 страждає тимчасовим хворобливим психічним розладом у вигляді затяжного змішаного дисоціативного розладу, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Згідно висновків повторної судово-психіатричної експертизи №167 від 15.10.2014 р. та стаціонарної судово-психіатричної експертизи №38 від 11.03.2015 р. ОСОБА_3 психічним захворюванням не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
Відтак, 30.01.2016 року старшим слідчим другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання.
Відповідно до ст. 242 КПК України експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання. Частина друга цієї статті передбачає перелік обставин, при яких проведення експертизи є обов`язковим, а саме: слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо: 1) встановлення причин смерті; 2) встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень; 3) визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності; 4) встановлення віку особи, якщо це необхідно для вирішення питання про можливість притягнення її до кримінальної відповідальності, а іншим способом неможливо отримати ці відомості; 5) встановлення статевої зрілості потерпілої особи в кримінальних провадженнях щодо злочинів, передбачених статтею 155 Кримінального кодексу України. 6) визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.
Відповідно до п.6.4 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5, до основних завдань психологічної експертизи, зокрема як часткою комплексного експертного дослідження, належать визначення у підекспетної особи індивідуально-психологічних особливостей, емоційних реакцій та станів, закономірностей перебігу психічних процесів, рівня їхнього розвитку та індивідуальних їх властивостей.
Враховуючи наведене та розглянувши питання, які ставляться ОСОБА_3 на вирішення експертів, слідчим достовірно встановлено, що такі питання не входять до компетенції експертів психологів та психіатрів, а тому відповіді на такі не знайдуть свого відображення у висновку експерта.
Оскаржувана постанова містять відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, такі є вмотивованими, обґрунтованими та містять посилання на положення норм КПК України.
Також, у відповідності до ст. 93 КПК України зібрання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Однак, слідчий суддя не вправі зобов`язати слідчого проводити конкретні слідчі дії за клопотанням потерпілого, оскільки не має на це повноважень, виходячи із статусу слідчого, який є самостійною процесуальною особою, що здійснює досудове розслідування кримінальних проваджень та вчиняє процесуальні дії, встановлені чинним КПК України, які відносяться до компетенції слідчого.
Таким чином, слідчим в повні мірі досліджено та проаналізовано зібрані у встановленому кримінально процесуальному порядку докази, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання слідчого у відповідності до вимог ст. 94 КПК України, яка визначає, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку із для прийняття відповідного процесуального рішення.
Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, тому питання призначення експертизи може бути вирішено слідчим в будь-який час після усунення умов, що стали підставою для відмови у клопотанні ОСОБА_3 .
Таким чином, приходжу до висновку, що скарга на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_5 від 30.01.2017 року про відмову в задоволенні клопотання на даний час задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 303, 304, 306, 318-380 КПК України, слідчий суддя,-
у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого другого слідчого відділу прокуратури Львівської області ОСОБА_7 від 30.01.2017 року про відмову в задоволенні клопотання - відмовити за безпідставністю.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1 .