АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1033/16-к Номер провадження 11-кп/786/146/17Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія:ч.2 ст.190 КК України З.С.Т.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 січня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000446, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року,-
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Карлівка, Полтавської області, українця, громадянина України, не одруженого, освіта середня-спеціальна, дітей на утриманні не має, працюючого оператором ЧПУ в ПАТ «КМЗ», мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.05.2016 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, засуджено:
- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 16.05.2016 року остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що 10 червня 2016 року, близько 12 години, він, перебуваючи поруч із під`їздом свого будинку АДРЕСА_2 , умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, який виразився у повідомленні завідомо неправдивих відомостей-обіцянок та зловживанням довірою, яке виразилося у недобросовісному використанні довіри з боку потерпілого ОСОБА_8 про те, що він відремонтує та поверне ноутбук, заволодів нотбуком марки «Леново В-590», чорного кольору, вартістю 3762 грн., зарядним пристроєм марки «Леново», вартістю 288,00 грн. та сумкою для ноутбука марки «Port», коричневого кольору, вартістю 223,00 грн., і в подальшому реалізував місцевому жителю ОСОБА_9 , як власні речі, за гроші в сумі 2000 грн., таким чином розпорядившись вищевказаним майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4273,00 грн.

Не погоджуючись з вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся обвинувачений ОСОБА_7 .
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи доведеність своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 190 КК України, ставить питання про зміну вироку та просить на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням, з установленням іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вказує, що приймаючи рішення про неможливість застосування інституту звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції не в повній мірі вмотивував своє рішення і не навів жодної обставини, яка б перешкоджала застосувати до нього положення ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, а також прийшов до помилкового висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Зазначає, що на даний час матеріальна шкода потерпілому ОСОБА_8 відшкодована в повному обсязі і він до нього претензій не має, що підтверджується доданою до апеляційної скарги розпискою від 21 вересня 2016 року.

Вважає, що при наявності значної кількості обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, можливо застосувати до нього положення ст. 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з установленням іспитового строку.

Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 на підтримку його апеляційної скарги, заперечення прокурора проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи і відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України ніким із учасників процесу не оспорювався.

Відповідає вимогам ст.ст. 65, 71 КК України і призначене ОСОБА_7 покарання, яке обране з урахуванням даних про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання врахував наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме його щире каяття, а також врахував як обставину, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 кримінальне правопорушення за даним кримінальним провадженням вчинив в період встановленого йому за вироком Карлівського районного суду Полтавської області від 16.05.2016 року іспитового строку.

Відповідно до положень ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71,72 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від не відбутої частини покарання за попереднім вироком.

З урахуванням вказаних вимог закону, суд першої інстанції і визначив остаточне покарання за сукупністю вироків.

Окрім того, відповідно до роз`яснень, викладених в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

З огляду на викладене, саме призначене ОСОБА_7 судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26 листопада 2015 року) зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Оскільки попереднє ув`язнення в розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили, тому підлягає зарахуванню ОСОБА_7 відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України час перебування його під вартою з 15.09.2016 року до ухвалення рішення апеляційною інстанцією.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду м. Полтави від 15 вересня 2016 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 15 вересня 2016 року по 17 січня 2017 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк - з моменту вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3