АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11-кп/796/450/2017 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч.4 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого: судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болниси, Грузія, громадянина Грузії, грузина, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Майданицьке, Тальнівського р-ну., Черкаської обл., громадянина України, українця, з вищою освітою, неодруженого, пенсіонера, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , проживаючого в АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_4 , проживаючого в АДРЕСА_5 , раніше не судимого,
ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, українця, з базовою вищою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_6 , раніше не судимого,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_7 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_17 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ,
ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_12 ,
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 ,
перекладача ОСОБА_20 ,
в с т а н о в и л а:
Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року,
ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 13 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (період з 13 листопада 2015 року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі).

ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з 13 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (період з 13 листопада 2015 року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі).
ОСОБА_14 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_14 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_14 обчислювати з 13 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_14 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (період з 13 листопада 2015 року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі).

ОСОБА_16 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_16 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_16 обчислювати з 13 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_16 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (період з 13 листопада 2015 року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі).
ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та призначено йому покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією усього майна, що належить йому на праві власності.
Міру запобіжного заходу ОСОБА_15 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.
Строк відбування покарання ОСОБА_15 обчислювати з 13 листопада 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, ст.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_15 у виді позбавлення волі строк його попереднього ув`язнення у межах даного кримінального провадження (період з 13 листопада 2015 року по строк приведення вироку до виконання з розрахунку 1 дню попереднього ув`язнення відповідають два дні позбавлення волі).

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 в рівних долях, процесуальні витрати, за залучення експерта для проведення дактилоскопічної експертизи №990д в розмірі 921 грн. 60 коп., комп`ютерно-технічної експертизи №13/ікт від 18 грудня 2015 року в розмірі 2954 грн. 56 коп., а всього на загальну суму 3876 грн. 16 коп. на користь держави.
По справі вирішено питання щодо речових доказів.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 12 листопада 2015 року за попередньою змовою з ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 і невстановленою досудовим слідством особою, вирішили скоїти злочин, а саме: поїхати до м. Києва, де через мережу Інтернет знайти особу, яка має на меті здійснити купівлю валюти - доларів США, під вигаданим приводом обміняти іноземну валюту заманити знайдену через мережу Інтернет особу у обумовлене раніше ними місце, вчинити на потерпілого напад, з погрозою застосування насильства небезпечного для його життя чи здоров`я, заволодіти грошовими коштами потерпілого, щоб в подальшому розпорядитись ними за власним розсудом.
Для реалізації свого спільного злочинного умислу направленого на заволодіння майном вказаної особи, шляхом здійснення на нього нападу, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, ОСОБА_7 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 і невстановлена досудовим слідством особа, розробили спільний план вчинення злочину із розподіленням ролей.
Згідно спільно розробленого злочинного плану та розподілених ролей, ОСОБА_9 повинен був на автомобілі «Мерседес Бенс», державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився в його користуванні, забезпечити доставку співучасників злочину, з м. Чернігова до м. Києва, а також пересуванню по м. Києву і у разі виникнення небезпеки безперешкодний від`їзд останніх з місця вчинення злочину.
ОСОБА_7 повинен був погрожуючи предметом схожим на пістолет, який йому надасть невстановлена досудовим слідством особа, заволодіти грошовими коштами особи яку вони знайдуть через мережу Інтернет, щоб в подальшому розпорядитись її майном на власний розсуд.
Також, згідно спільно розробленого злочинного плану та розподілених ролей, ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , із невстановленою досудовим слідством особою, повинні були надавати допомогу ОСОБА_7 для безперешкодного заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом розбійного нападу, відволікати увагу останнього, спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередити про можливу небезпеку співучасників вчинення злочину.
З метою реалізації спільного злочинного умислу, відповідно до розподілених ролей, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , 13 листопада 2015 року близько 10 години 00 хвилин, на автомобілі «Мерседес Бенс» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , приїхали з м. Чернігова до м. Києва, де на Ленінградській площі в м. Києві зустрілися з невстановленою досудовим слідством особою.
Продовжуючи реалізовувати свій спільний злочинний план, ОСОБА_7 ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та невстановлена досудовим слідством особа, знаходячись в ресторані швидкого харчування «Макдональдс», який розташований по п-ту. Гагаріна, 2, в м. Києві, за допомогою ноутбуку, який належав ОСОБА_9 , через мережу Інтернет почали шукати об`яви про намір осіб купити долари СІІІА.
В подальшому, з метою скоїти розбійний напад на особу, яка бажала здійснити купівлю іноземної валюти, з метою здійснення телефонних розмов ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та невстановлена досудовим слідством особа, у невстановлений досудовим слідством час та місці придбали мобільний телефон та стартовий пакет оператора ТОВ «Астеліт» «LIFE» з абонентським номером НОМЕР_2 , за допомогою якого планували зв`язуватись з потерпілим.
Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, на автомобілі «Мерседес Бенс» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , прибули до буд. АДРЕСА_8 , де ОСОБА_7 з мобільного телефону оператора ТОВ «Астеліт» «LIFE», з номеру НОМЕР_2 зателефонував на номер НОМЕР_3 , який належав раніше незнайомому ОСОБА_22 , та представившись продавцем іноземної валюти домовився з останнім про зустріч за адресою: АДРЕСА_8 .
В цей же день, тобто 13 листопада 2015 року близько 17 години 00 хвилин, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_7 , ОСОБА_22 разом з ОСОБА_23 на автомобілі «Заз Ланос Пікап», державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_23 , під`їхали на раніше обумовлене місце зустрічі, до буд. АДРЕСА_8 , де ОСОБА_23 вийшов з салону автомобіля, а ОСОБА_22 пересів на місце водія та почав очікувати на ОСОБА_7 з метою здійснення придбання іноземної валюти. В цей момент, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , побачивши ОСОБА_23 , підійшли до останнього та з метою попередження можливого опору та усунення перешкод для заволодіння майном ОСОБА_22 , ОСОБА_16 розпилив в обличчя ОСОБА_23 , струм сльозогінного газу з газового балону.
В цей час, ОСОБА_7 , який перед цим сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Заз Ланос Пікап», державний номерний знак НОМЕР_4 , дістав з-під куртки предмет, схожий на пістолет, який він раніше взяв у невстановленої досудовим слідством особи та направив його в бік потерпілого ОСОБА_24 , таким чином застосував погрозу насильства, небезпечного для життя чи здоров`я ОСОБА_22 , при цьому висловив вимогу про передачу йому грошових коштів, які належали останньому. Сприймаючи реально загрозу для свого життя та здоров`я, ОСОБА_22 передав ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 172 900 грн., які він приготував для здійснення придбання іноземної валюти - доларів США.

В цей момент, ОСОБА_14 діючи згідно розподілених ролей, підійшов до дверей вказаного автомобіля та постукав у скло, намагаючись таким чином відволікти увагу ОСОБА_22 від злочинних дій ОСОБА_7 , одночасно з цим невстановлена досудовим слідством особа, знаходячись неподалік буд. №4, розташованого по вул. Вільде, в м. Києві, спостерігала за навколишньою обстановкою, щоб у випадку виникнення небезпеки та появи сторонніх осіб попередити всіх співучасників вчинення злочину.
Переконавшись, що для закінчення вчинення злочину ніяких перешкод не має, ОСОБА_7 вийшов з салону автомобіля НОМЕР_4 , та разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_25 та невстановленою досудовим слідством особою, підійшли до автомобіля «Мерседес Бенс» державний номерний знак НОМЕР_5 , де на них очікував ОСОБА_9 . Після чого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 сіли у салон вказаного автомобіля та під керуванням ОСОБА_9 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили матеріальної шкоди у великих розмірах потерпілому ОСОБА_22 на загальну суму 172900 грн.
Таким чином, ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_9 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування такого насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу /розбій/, вчинений за попередньою змовою групою осіб, спрямований на заволодіння майном у великих розмірах.
Не погоджуючись з вироком суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року скасувати, та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю достатніх доказів для встановлення винуватості ОСОБА_7 в суді та вичерпані можливості отримати їх.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва є незаконним, не вмотивованим та таким який не відповідає фактичним обставинам справи, та не підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду.
В основу оскаржуваного вироку покладені докази, які здобуті з порушенням норм кримінального процесуального закону, а саме: - протокол огляду від 13.11.2015 року фотознімків вилучених у ОСОБА_26 ; - протокол огляду місця події від 13.11.2015 року, а саме автомобіля; - протокол огляду місця події від 13.11.2015 року, а саме грошових коштів; - постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 04.12.2015 року, - протокол огляду вилучених предметів від 19.11.2015 року із автомобіля;- постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 19.11.2015 року; протокол огляду від 03.02.2016 та всі висновки експертів у даному кримінальному провадженні.
Крім того, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції неправильно кваліфіковані дії ОСОБА_7 а саме за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки відсутня вогнепальна зброя або предмет схожий на нього та сума завданих збитків є меншою.
Не погоджуючись з вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 12.09.2016 року, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, які просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 закрити у зв`язку з недоведеністю винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги посилається на:
- неповноту судового розгляду оскільки судом неодноразово було відмовлено стороні захисту визнані недопустимими певних доказів за умови очевидної їх недопустимості та не дослідження обставин, що спростовують пред`явлене обвинувачення;
- невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 за умов відсутності в матеріалах провадження доказів, які прямо підтверджують такий висновок суду та обґрунтування того чому частина показань свідків та письмові документи як належні та допустимі беруться судом до уваги, а інші, доводи обвинувачених, потерпілого та свідків відкидаються з посиланням на норму закону, що безумовно може вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість ОСОБА_9 ;
- на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування до ОСОБА_9 положень ч.4 ст. 187 КК. України, що як вбачається з матеріалів провадження не підлягав застосуванню.
Обвинувачений ОСОБА_14 також не погоджується з вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2016 року та подав апеляційну скаргу.

Вказує, що судом першої інстанції його визнано винним внаслідок неповноти судового розгляду, а висновки покладені в основу вироку, є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на доказах, які зібрані з порушенням норм КПК України, що є підставою для скасування судового рішення.
Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_16 також подала апеляційну скаргу в якій просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12.09.2016 скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_16 закрити у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України. Зазначає, що висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення ґрунтуються переважно на слідчому експерименті від 14 листопада 2015 року, показами потерпілих, свідків, протоколом огляду місця події, протоколами пред`явлення осіб для впізнання, результатами проведення слідчих експериментів та висновками експертів.
Однак, суд необґрунтовано визнав вказані докази належними та допустимими, що не ґрунтується на вимогах ст. 85, 86 КПК України.
Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.09.2016 скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України закрити.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те що, судом першої інстанції встановлено, що вина ОСОБА_9 за ч.4. ст. 187 КК України підтверджується наступними доказами а саме: протоколами огляду місця події від 13.11.2015 р.; протоколом огляду місця події проведеними в населеному пункті с. Н.Яриловичі Чернігівської області автодороги Київ -Чернігів від 13.11.2015 р.; протоколом огляду предметів від 04.12.2015 р.; протоколами пред`явлення осіб для впізнання від 14.11.2015 р.; протоколом огляду місця події від 21.05.2015; протоколами проведення слідчих експериментів за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_15 14.11.2015р.; висновком експерта №990/д від 04.01.2016р.
З наведеними висновками апелянт не погоджується вважає вирок суду таким, який підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Вказує, що потерпілий ОСОБА_23 та свідок ОСОБА_27 також повідомили суду що 13.09.2015р. не бачили ОСОБА_9 по АДРЕСА_8 . У той же час свідок ОСОБА_26 надаючи покази суду зазначила, що не була безпосереднім очевидцем події, яка відбувалась неподалік будинку номер АДРЕСА_9 . Крім цього показала, що з вікна своєї квартири спостерігала за автомобілем, який знаходився у дворі її будинку, також бачила у дворі 5 чоловіків, але у категоричній формі зазначила, що спостерігала зі свого вікна у різний проміжок часу та виключно бачила 5 чоловіків.
Таким чином, апелянт стверджує, що показання вказаних свідків у своїй сукупності спростовують вчинення ОСОБА_9 13.09.2015р. дій які характеризують об`єктивну сторону кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 187 КК України тим самим вони узгоджується з показаннями обвинуваченого ОСОБА_9 .
Разом з тим апелянт зазначає, що протоколи проведення слідчих експериментів за участю підозрюваних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 від 14.11.2015р. на які посилається суд, як на доказ доведеності вини ОСОБА_9 , отримані внаслідок істотно порушення прав та свобод людини. Так, обвинувачений ОСОБА_11 та ОСОБА_15 вказували на те, що фактичні обставини відображені в протоколах цих слідчих дій не відповідають дійсності, вони також зазначали, що напередодні проведення слідчих експериментів працівниками поліції до них застосовують заходи фізичного впливу з метою отримання саме тих показань, які необхідні органу досудового розслідуванню.
Обвинувачений ОСОБА_28 також подав апеляційну скаргу на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12.09.2016 року.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що висновки суду ґрунтуються на доказах, які зібрані та дослідженні з порушенням вимог КПК України, що відповідно до статті 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду.
Захисник ОСОБА_29 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 також подала апеляційну скаргу в якій просить вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2016р. скасувати, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_14 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України закрити, на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції за відсутності допустимих доказів, за умови недоведеності прокурором поза розумним сумнівом обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, безпідставно визнав ОСОБА_14 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.
Крім того, апелянт вказує на те, що під час досудового розслідування та під час судового провадження не було здобуто допустимих доказів, а як наслідок і не було надано стороною обвинувачення доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України. Також апелянт вказує, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 23 КПК України, оскільки суд обґрунтував обвинувальний вирок доказами, які не були предметом безпосереднього дослідження під час судового провадження, зокрема протоколи слідчого експерименту від 14.11.2016р. за участю ОСОБА_16 та ОСОБА_15 додатки до яких у вигляді відеозапису не досліджувалися та не відтворювалися, а в самих протоколах фактично відображені показання на той час підозрюваних ОСОБА_16 та ОСОБА_15 на якіх згідно з ч.4 ст. 95 КПК України не може ґрунтуватися судове рішення.
Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалися під час судового розгляду і речові докази, які здобуті стороною обвинувачення, в тому числі грошові кошти в сумі 142 700грн., та суд не перевірив їх наявність для прийняття рішення про їх долю.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, за нормами ст.370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом.

Тільки таке рішення, що відповідає всім вимогам закону, здатне забезпечити досягнення завдань правосуддя та захистити права і законні інтереси усіх учасників процесу.
Разом з тим, під час апеляційного розгляду встановлено, що вирок суду, щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не відповідає вимогам законності.
Відповідно до ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особа повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь якою іншою мовою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення. Судові рішення, якими суд закінчує судовий розгляд по суті, надається сторонам кримінального провадження у перекладі на їхню рідну мову або іншу мову, якою вони володіють. Переклад інших процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється лише за клопотанням зазначених осіб.

Згідно з вимогами ст. 68 КПК України, у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача.

При розгляді кримінального провадження, учасник якого не володіє чи недостатньо володіє державною мовою, суд повинен враховувати правові позиції ЄСПЛ. Право на безоплатну допомогу перекладача застосовується не лише до усних виступів на судовому розгляді, а й до документальних матеріалів та досудового провадження. Зокрема, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, хто не розуміє мову, яка використовується в суді, або не розмовляє нею, має право на отримання безоплатної допомоги перекладача, що здійснює письмовий і усний переклад усіх тих документів чи заяв у провадженні проти нього, розуміти, які йому необхідно або які потрібно оголосити на суді мовою, що там використовується, для того, щоб здійснити своє право на справедливий судовий розгляд (п. 48 рішення ЄСПЛ від 28.11.78 у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН»). Однак не можна вважати, що п.3 (e) ст. 6 конвенції вимагає письмового перекладу всіх письмових доказів чи офіційних документів, що є у провадженні. Допомога перекладача має бути такою, щоб забезпечити розуміння підсудним справи проти нього і ведення свого захисту, зокрема завдяки тому, що через перекладача він може висувати на розгляд суду свою версію подій (п.74 рішення ЄСПЛ від 19.12.89 у справі «Камазінскі проти Австрії»). Також з огляду на необхідність забезпечення реальності та ефективності права, гарантованого п.3 (е) ст.6 конвенції, обов`язок компетентних органів не обмежується призначенням перекладача, а у випадку попередження їх за конкретних обставин може також розширюватися, включаючи встановлення певного контролю за належною якістю перекладу (пп.33 і 36 рішення від 30.05.80 у справі «Артіко проти Італії»).
В той же час, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції вказані вимоги закону не дотримані.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Грузії та як вбачається з журналу судового засідання від 29.03.2016 року, повідомив суд першої інстанції, що не володіє українською мовою, при цьому, розуміє російську у зв`язку з чим просив здійснювати судовий розгляд російською мовою.

В порушення вимог ст.ст. 29, 68 КПК України, суд першої інстанції не відклав судовий розгляд для забезпечення участі перекладача, а ухвалив здійснювати судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 за ч.4 ст. 187 КК України на російській мові, який і був завершений шляхом ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинувачених, в тому числі і на російській мові.

Таким чином, під час судового розгляду, судом першої інстанції було фактично порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 , на захист.

Вказане, згідно ч.2 ст.412 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і відповідно до положень ст.415 КПК України є підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до того, що судом під час постановлення вироку щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не було належним чином дотримано вимог кримінального процесуального закону.

Зазначені вище порушення, відповідно до вимог ст. 412 КПК України, є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне судове рішення, як це передбачено ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати оскаржений вирок, як такий, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, та призначити новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, оскільки і обвинувальний акт не було вручено ОСОБА_7 на мові якою він вільно володіє, а саме грузинською.
Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими. Застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Тому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при новому судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 суд першої інстанції має належно перевірити всі доводи, зазначені в апеляційних скаргах, для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в даному кримінальному провадженні.

Також враховуючи підстави застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, оцінивши в сукупності тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, що інкримінується обвинуваченим, їх вік, стан здоров`я, конкретні обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також приймаючи до уваги обставини, які були підставою для обрання їм запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою, які на даний час не змінилися, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, який не може перевищувати 60 днів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м.Києва, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_15 , - задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року, яким ОСОБА_30 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого судового засідання.
Міру запобіжного заходу, у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 продовжити на 60 днів з 18 травня 2017 року до 16 липня 2017 року включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4