Справа № 129/1535/16-к
Провадження №11-кп/772/357/2017
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 березня 2017 року м. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22.11.2016 року, яким

ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с.Тишківка Гайсинського району,

жителя АДРЕСА_1 ,

українця, громадянина України, з середньою освітою,

неодруженого, непрацюючого, відповідно до ст.89 КК України несудимого,-

визнано винуватим в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк три роки.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2462,88 грн. витрат за проведення експертиз.

Вирішено долю речових доказів. Речові докази:

-набої в кількості 11 штук калібру 7,62х39 мм-вирішено передати до спецсховища ГУ Національної поліції у Вінницькій області для знищення;

- бойову гранату Ф-1- вирішено передати до спецсховища ГУ Національної поліції у Вінницькій області для знищення

встановив:

Як убачається з вироку, в серпні 2015 р. за автобусною зупинкою біля автодороги сполученням «Гайсин-Михайлівка» в с. Тарасівка Гайсинського району ОСОБА_7 знайшов полімерний пакет з набоями в кількості 11 штук калібру 7,62х39 мм та бойовою гранатою Ф-1, що є бойовими припасами, яківін незаконно переніс до місця свого проживання в АДРЕСА_2 і там само незаконно (без передбаченого законом дозволу) зберігав до 18.02.2016 р., коли під час складанняпрацівникамиполіціїадміністративного протоколу за ч. 1 ст. 178 КУпАП за його місцем проживання було виявлено та вилучено у нього ці боєприпаси.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Гайсинського районного суду від 22.11.2016 року змінити в частині призначення покарання. Просить призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Свої вимоги мотивує тим, що судом не враховано його щире каяття, сприяння розкриттю злочину, давання правдивих показань, наявність на його утриманні важко хворої матері та батька-інваліда ІІІ групи.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляції обвинуваченого ОСОБА_7 та просив залишити вирок відносно останнього без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити,при цьому в своєму виступі він фактично визнав вину у вчиненні злочину, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а вирок без змін.

Відповідно до вимог ст. 365 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється судом в межах апеляції.

Відповідно до вимог ст. 323 КПК України - вирок суду має бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є судове рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для кримінального провадження, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються дослідженими доказами, дослідженими в судовому засіданні. Обґрунтованість судового рішення полягає у правильності встановлення фактичних обставин справи та правильній оцінці доказів.

Обґрунтованим судове рішення слід вважати, якщо: 1) суд повністю встановив обставини, що мають значення для кримінального провадження; 2) ці обставини доказані; 3) висновок суду відповідає викладеним у рішенні обставинам кримінального провадження.

Дані вимоги судом першої інстанції при винесені вироку щодо ОСОБА_8 місцевим судом виконано в повному обємі..

Як убачаєтьсяз вироку, суд кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто якзберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що судом по даній справі в повному об`ємі дотримано вимог кримінально-процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини та постановлення законного вироку .

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 263 ч. 1 КК України ґрунтується на сукупності доказів, які досліджені та перевірені у судовому засіданні, яким дана належна юридична - правова оцінка та визначена вірна кваліфікація дій засудженого та ніким не оспорюється.

Крім того, суд першої інстанції, врахувавши повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин,які ніким не оспорюються та обмежитись дослідженням характеризуючих даних на обвинуваченого.При цьому суд виходить з того, що злочин вчинений обвинуваченим не є складним, підсудний не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення, розуміє зміст фактичних обставин справи, які не оспорює,усвідомлює неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що заявив у судовому засіданні першої інстанції.

Відповідно, ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару,а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як вбачається із оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно з вимогами ст.65 КК України врахував особу обвинуваченого, а саме, що останній негативно характеризується.

Крім того, судом першої інстанції, було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставини, які відповідно до ст.66 КК України були визнані, як пом`якшуючі покарання щире каяття та дача правдивих показань,а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України - обтяжують призначене обвинуваченому покарання, і призначив покарання у виді найнижчої межі санкції ч.1 ст.263 КК України.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо наявності на його утриманні важко хворої матері та батька-інваліда ІІІ групи не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, обвинувченим ОСОБА_7 не було надано підтверджуючих його доводи документів.

Враховуючи усі наведені обставини, апеляційний суд повністю погоджується із рішенням суду першої інстанції та не вбачає жодних підстав для зміни чи скасування рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2016 року у кримінальному провадженні 11-кп/772/357/2017 (129/1535/16-к), внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 18.02.2016 року відносно ОСОБА_7 .

Керуючись ст. ст. 404, 405 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 22 листопада 2016 року відносно ОСОБА_7 в скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.

На судове рішення може бути подано касаційну скаргу протягом трьох місяців з дня проголошення до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4