Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 10 квітня 2017 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
Зі змісту касаційної скарги убачається, що засуджений не погоджується з вказаними судовими рішеннями.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2 та ч. 3 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка подає скаргу, та доводи на їх обґрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, а також думку особи, яка подає скаргу, з приводу її участі у касаційному розгляді.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.

Так, засуджений у касаційній скарзі в обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень посилається, у тому числі, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та фактично просить касаційний суд надати доказам іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

До того ж, касаційна скарга засудженого не містить доводів щодо незаконності ухвали апеляційного суду на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК з огляду на положення статей 412-413 цього Кодексу.

Крім того, вимоги засудженого до касаційного суду не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, оскільки постановлення виправдувального вироку після скасування оскаржуваних судових рішень не входить до повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також засуджений у скарзі не зазначив чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.

Наявність зазначених недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою засудженого.

Оскільки касаційна скарга засудженого не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК залишити її без руху та встановити строк, необхідний для усунення зазначених в ухвалі недоліків (засудженим має бути підтверджено, що ним не пропущений встановлений ухвалою суду строк при повторному зверненні до суду).
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів,-
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 27 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог, касаційна скарга буде повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3