АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/3136/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/101/17 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 cт.190 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2017 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника потерпілої

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року,-

Даним вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, громадянин України, з вищою освітою, неодружений, не працюючий, на утриманні двоє малолітніх дітей, проживає за адресою по АДРЕСА_1 , раніше не судимий, -

засуджений за ч.1 ст. 190 КК України на два роки обмеження волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановлено йому 2 (два) роки іспитового строку.

Зобов`язано ОСОБА_7 , відповідно до ч.1, 2 ст. 76 КК України, в період дії іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_7 в користь ОСОБА_9 2400 доларів США, що еквівалентно 61728 грн. та 2400 грн., на загальну суму 64128 грн., завданої матеріальної шкоди.

Згідно з вироком суду, в обвинуваченого ОСОБА_7 24 вересня 2014 року о 12 год. 30 хв., який перебував за місцем проживання у с.Великий Жванчик Дунаєвецького району Хмельницької області, виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме під приводом продажу дизельного пального заволодіння грошовими коштами фізичних осіб.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 24 вересня 2014 року о 12 год. 30 хв. ОСОБА_7 зателефонував до ОСОБА_10 , із яким він попередньо був знайомий та повідомив йому, що має на продаж дизельне паливо вартістю 12 гривень за один літр. На дане повідомлення ОСОБА_10 відповів ОСОБА_7 , що він запитає у своїх знайомих, кому потрібне пальне і зателефонує йому. Надалі, ОСОБА_10 повідомив про пропозицію ОСОБА_7 ОСОБА_9 , на яку остання погодилась та попросила ОСОБА_10 влаштувати зустріч із продавцем пального. В подальшому, ОСОБА_10 зателефонував до ОСОБА_7 та повідомив йому про намір ОСОБА_9 придбати у нього 3000 літрів дизельного палива по запропонованій ціні, а саме 12 гривень за 1 літр та запропонував йому зустрітися, на що ОСОБА_7 погодився та вони визначили місце зустрічі, зокрема територію готельно - ресторанного комплексу «Камелот», що по вул. Об`їзній, 6, в с. Великі Гаї, Тернопільського району.

Так, близько 21 год. 00 хв. 24 вересня 2014 року ОСОБА_9 , разом із ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 приїхали до готельно-ресторанного комплексу «Камелот», що по вул. Об`їзній, 6, в с. Великі Гаї Тернопільського району, де зустрілись із ОСОБА_7 .. Під час вказаної зустрічі, ОСОБА_7 , переслідуючи мету незаконного збагачення, з корисливих мотивів, незаконно заволодів шляхом обману, під приводом продажу 3000 л дизельного пального, грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 2400 доларів США, що еквівалентно 31066,14 гривень (вартість 100 доларів США станом на 24 вересня 2014 року становить 1294,4226 гривень) та 2400 гривень, а загалом 33466,14 гривень.

Надалі, отримавши вказані грошові кошти ОСОБА_7 не виконав взятих на себе зобов`язань, зокрема передачу 3000 літрів дизельного пального ОСОБА_9 , а пішов в приміщення готельно-ресторанного комплексу «Камелот», сказавши при цьому, що йому необхідно віддати отримані грошові кошти власникам пального. У вказаному закладі ОСОБА_7 пробув близько 5 хвилин, після чого повернувся до ОСОБА_9 та запропонував проїхати до місця, де знаходиться пальне, а саме, до автомобільної стоянки, що знаходиться з лівої сторони Підволочиського шосе в напрямку с. Смиківці, Тернопільського району.

Надалі, ОСОБА_9 запропонувала ОСОБА_7 та ОСОБА_11 сісти у її автомобіль і проїхати до зазначеної автостоянки, в свою чергу ОСОБА_10 разом із ОСОБА_12 поїхали до тієї ж парковки на автомобілі ОСОБА_10 .. Приїхавши у пункт призначення, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , що зараз прийде і пішов у глиб парковки наказавши вказаним особам чекати його біля в`їзду на автостоянку, на що вони погодились. Прочекавши безрезультатно близько 5 хвилин, ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_7 , однак його мобільний телефон був поза зоною доступу.

В подальшому, коли ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , пішли на територію автомобільної парковки, щоб відшукати ОСОБА_7 , ними було виявлено, що останнього на території вже немає, оскільки він непомітно її покинув, для того, щоб розпорядитись незаконно отриманими в ОСОБА_9 грошима в сумі 2400 доларів США, що еквівалентно 31066,14 гривень (вартість 100 доларів США станом на 24 вересня 2014 року становить 1294,4226 гривень) та 2400 гривень, а загалом 33466,14 гривень на власний розсуд.

В апеляційній скарзі та змінах до неї потерпіла ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити стосовно нього новий вирок, яким призначити міру покарання за скоєний злочин, передбачений ч.1 ст. 190 КК України без застосування ст. 75 КК України.

Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не врахував характер вчиненого злочину, особу винного, те, що він не відшкодував завдані протиправними діями збитки, а тому вважає, що йому слід призначити покарання у виді обмеження волі без застосування положень ст. 75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах захисника-адвоката ОСОБА_8 , який підтримав апеляцію, просить її задовольнити, в судових дебатах прокурора, який вважає вирок законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , який просить вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Твердження потерпілої ОСОБА_9 про необґрунтованість та недоцільність застосування вимог ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 при призначенні йому покарання, колегія суддів вважає є непереконливим.

Так, відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, зокрема, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Зокрема, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, віднесеного законом до злочинів невеликої тяжкості, особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, вину визнав повністю, щиро у вчиненому розкаявся, усвідомивши ступінь своєї вини та протиправність поведінки, активно сприяв розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання та обрав ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.1 ст.190 КК України, обґрунтувати прийняте рішення про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного покарання у виді обмеження волі та його звільнення від відбування з випробуванням.

Наведені в апеляційній скарзі потерпілої доводи про те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого і за своїм видом є невиправдано м`яким, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних про призначення покарання без застосування ст. 75 КК України.

Доводи апеляційної скарги і матеріали кримінального провадження не містять вказівок на порушення вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що не має підстав вважати призначене обвинуваченому покарання несправедливим.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 28 листопада 2016 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2