Апеляційний суд міста Києва
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0011028 щодо

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Розділівка Близнюківського району Харківської області, громадянина України, що проживає без реєстрації за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області

від 28.12.2004 року за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік позбавлення волі;

2) вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області

від 01.02.2006 року за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки позбавлення волі;

3) вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області

від 06.11.2007 року за ч.2 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України

на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

4) вироком Сєверодонецького міського суду Луганської області

від 24.11.2009 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ч.2 ст.296 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

5) вироком Лисичанського міського суду Луганської області

від 17.03.2010 року за ч.2 ст.186 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України

на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

6) вироком Дарницького районного суду м. Києва від 08.05.2014 року

за ч.3 ст.185 КК України на підставі ст.71 КК України на 3 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 10.02.2014 року по відбуттю покарання

згідно з ухвалою Березанського міського суду Київської області

_______________________________

Справа № 11-кп/796/1018/2017
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
від 02.02.2016 року на підставі закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання № 838-VIII від 26.11.2015 року,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 09.02.2017 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.185 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні прокурор Київської місцевої прокуратури № 5 м. Києва ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації дій, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати і ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

Як вказує прокурор, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що його обтяжують. Водночас, звертає увагу на тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який шість разів судимий за злочини проти власності, і вчинив злочин повторно, що свідчить про те, що він не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, ст.75 КК України, безпідставно звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги; доводи обвинуваченого ОСОБА_7 і захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити частково, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив крадіжку майна ОСОБА_11 за наступних обставин.

1 листопада 2016 року близько 15 години 35 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись на території шиномонтажу МОН АВТО, що за адресою: м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 24-б, побачив біля входу на музичній колонці мобільний телефон iPhone 4, що належав ОСОБА_11 . Упевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 шляхом вільного доступу повторно таємно викрав вказаний мобільний телефон вартістю 2 000 гривень з сім-карткою оператора мобільного зв`язку Київстар, яка матеріальної цінності не представляє, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 2 000 гривень.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегія суддів не вбачає.

Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимогам ст.ст.50, 75 КК України, без достатніх підстав, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, звільнив від його відбування з випробуванням, на що обґрунтовано послався в апеляційній скарзі прокурор.

Так, згідно з ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримав і, звільняючи ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість його виправлення без відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 шість разів судимий за злочини проти власності. Дані про те, що він неофіційно працевлаштований, як зазначено у вироку, в справі відсутні. До обвинуваченого вже застосовувалося умовно-дострокове звільнення від покарання, і протягом невідбутої частини покарання він вчинював умисні злочини. До того ж, після відбуття покарання за останнім вироком менше ніж через рік він знову вчинив злочин проти власності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність законних підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Тому в даному випадку відповідно до вимог ст.ст.413, 420 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто застосування закону, який не підлягає застосуванню, що, як правильно вказує прокурор, потягло за собою неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання і ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції.

При ухваленні вироку в цій частині колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України враховує, що ОСОБА_7 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, конкретні обставини його вчинення, про що зазначено раніше, особу винного, зокрема, наявність у нього судимостей, відсутність роботи, сімейний стан, позитивну характеристику за місцем проживання, думку потерпілого.

Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття обвинуваченого і активне сприяння розкриттю злочину, про що вірно зазначено у вироку суду першої інстанції. Обставин, що обтяжують покарання, судом апеляційної інстанції не встановлено.

А тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, але не на строк, запропонований прокурором.

Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні ОСОБА_7 до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Крім того, у вступній частині вироку, а саме, відомостях про особу обвинуваченого, а так само надалі у тексті зазначено прізвище обвинуваченого ОСОБА_12 , що є неправильним, оскільки згідно з копією свідоцтва про шлюб 10.08.2016 року між ОСОБА_13 і ОСОБА_14 зареєстровано шлюб, і він обрав прізвище дружини (а.с.58). А тому на час ухвалення вироку прізвище обвинуваченого було ОСОБА_15 .

Оскільки вказані обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції, колегія суддів у порядку, визначеному ч.2 ст.404 КПК України, вважає за необхідне вирок змінити в частині анкетних даних обвинуваченого у тексті судового рішення, яке ухвалено щодо ОСОБА_7 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 9 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 /один/ рік.

Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з особистого зобов`язання на тримання під вартою, взявши його під варту негайно в залі суду.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з 25 квітня 2017 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання попереднє ув`язнення з 2 листопада 2016 року по 9 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В порядку, визначеному ч.2 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції змінити, зазначивши у тексті вироку прізвище обвинуваченого ОСОБА_15 замість ОСОБА_12 .

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

На вирок може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня

проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3