Справа № 367/7752/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1528/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 08.12.2016

УХВАЛА
Іменем України
8 грудня 2016 року. м. Київ.

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 , за участю прокурора ОСОБА_6 , розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року про відмову в задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове його звільнення.

До Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_7 та просив суд застосувати до нього ст. 81 КК України.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове його звільнення.

Свою ухвалу суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 16.12.2014 р. було засуджено Шосткінським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 03.02.2016 року йому в строк відбування покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст.72 КК України було зараховано строк попереднього ув`язнення з 16.12.2014 року по 26.02.2015 року. До Бучанської виправної колонії № 85 засуджений прибув 30.04.2015 року. Станом на час розгляду справи він відбув 2/3 частини строку покарання.

За період перебування в установі засуджений допустив 1 порушення режиму відбування покарання, за сумлінну поведінку та ставлення до праці мав 3 заохочення. Як зазначено в ухвалі суд критично ставиться до посилання в характеристиці на те, що він працевлаштований, оскільки суду не надано доказів нарахування йому заробітної плати у зв`язку з такою роботою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до висновку, що клопотання не може бути задоволено, оскільки, ОСОБА_7 хоч і відбув 2/3 частини строку покарання, однак не працевлаштований, за досить довгий період не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, до нього було застосовано стягнення за грубе порушення - вживання алкогольних напоїв.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати, та застосувати до нього вимоги ст. 81 КК України.

Свої апеляційні вимоги він обґрунтовує тим, що він працює проте не отримує заробітну плату. Крім того, раніше він працював ще і на ливарному цеху та отримував заробітну плату. Він має 1 порушення режиму утримання, однак, це було із-за його психічного стану. Просить врахувати що протягом відбуття всього строку покарання він має 3 заохочення за хорошу поведінку і добросовісну працю. Вважає, що довів своє виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника,законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках встановлених законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд розглядаючи питання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 з належною повнотою дослідив та перевірив наявні в матеріалах справи докази та відповідно до вимог чинного законодавства дійшов до обґрунтованого висновку про те, що клопотання не підлягає до задоволення, оскільки засуджений неодноразово судимий, однак на шлях виправлення не став, а знову вчиняв злочини, за довгий період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

На думку, колегії суддів, суд правильно дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів своє виправлення, навіть враховуючи те, що він працевлаштований на добровільних засадах без оплати праці.

Щодо доводів ОСОБА_7 що він довів своє виправлення хорошою поведінкою та добросовісною працею, то колегія суддів враховує і те, що він неодноразово судимий, раніше буз звільнений умовно-достроково, однак на шлях виправлення не став, та вчинив злочин за який на даний момент відбуває покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування чи зміни ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 31 жовтня 2016 року про відмову в задоволення клопотання ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення. залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4