АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 11 липня 2017 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Самоцвіт», на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року,

за участі: прокурора представників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Самоцвіт» () № НОМЕР_1 (українська гривня), який відкритий у ПАТ «Банк Восток» (МФО 307123 м. Дніпро, вул. Курсантська, 24), із забороною розпоряджатися зазначеним майном, що стосується видаткових операцій, або відчужувати його у будь-який спосіб.
Крім того, зобов`язано ПАТ «Банк Восток» надати співробітникам правоохоронного органу уповноваженим на виконання ухвали про арешт на майно довідку про стан та рух коштів на момент накладення арешту на банківський рахунок № НОМЕР_1 (українська гривня).

В обґрунтування рішення, слідчий суддя зазначив про наявність підстав для задоволення вищевказаного клопотання органу досудового розслідування.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник ТОВ «Самоцвіт» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про поновлення йому строку на оскарження ухвали слідчого судді, просить скасувати цю ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора. В обґрунтування клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ОСОБА_5 зазначає, що розгляд клопотання прокурора був здійснений без повідомлення представників ТОВ «Самоцвіт», а про рішення слідчого судді він дізнався лише 10 квітня 2017 року.
Так, ОСОБА_5 вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою. На думку автора апеляційної скарги, слідчий суддя не обґрунтував своє рішення обставинами, які б доводили, що грошові кошти були отримані внаслідок кримінальних протиправних дій або були об`єктом таких дій. Разом з тим, представник стверджує, що грошові кошти, на які накладено арешт, надходили від суб`єктів господарювання, з якими у ТОВ «Самоцвіт» існують тривалі договірні відносини, зокрема, внаслідок реалізації на користь цих суб`єктів товарів. Також апелянт вказує, що ТОВ «Самоцвіт» засновано ще в 1994 році, здійснює у відповідності до законодавства господарську діяльність з реалізації продукції та є сумлінним платником податків.
Крім того, адвокат вважає, що слідчим суддею не доведено, з посиланням на відповідні докази, того, що існує обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, а саме: не досліджено, які особи підозрюються у вчиненні злочину, в чому саме полягають злочинні дії цих осіб, який об`єкт кримінального правопорушення, розмір шкоди завданий такими злочинними діями, а також яким чином наявні на рахунках ТОВ «Самоцвіт» грошові кошти пов`язані із злочинними діями цих осіб, які підозрюються у вчиненні злочину та якими саме доказами підтверджуються такі висновки суду. Також автор апеляційної скарги зауважує, що в оскаржуваній ухвалі не вказаний розмір грошових коштів, який підлягає арешту, чим порушено принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, оскільки такий арешт унеможливлює товариство здійснювати господарську діяльність, в тому числі, через відсутність можливості здійснити розрахунки із постачальниками товарів, підприємствами, що надають послуги з енерго-, газо- та водопостачання і водовідведення.
Разом з тим, вважає, що слідчим суддею не було враховано те, що у кримінальному провадженні службові особи ТОВ «Самоцвіт» не є підозрюваними, обвинуваченими, особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочином, а саме товариство не є особою, щодо якої здійснюється провадження та щодо якої може бути застосовано захід кримінального-правового характеру у вигляді конфіскації майна.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників власника майна, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, виступ прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання про накладення арешту на майно було розглянуто судом у відсутність власника майна та його представників, з рішенням слідчого судді скаржник ознайомився лише 10 квітня 2017 року, що не спростовується матеріалами провадження, а тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно з ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та слідчий не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів провадження, управлінням з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні відомості якого 19 вересня 2016 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0002442, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

05 квітня 2017 року прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Самоцвіт» () № НОМЕР_1 (українська гривня), який відкритий у ПАТ «Банк Восток» (МФО 307123 м. Дніпро, вул. Курсантська, 24), посилаючись на те, що кошти, розміщені на вказаних рахунках відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому в органу досудового розслідування виникла необхідність в накладенні арешту на вказані грошові кошти.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05 квітня 2017 року клопотання прокурора про накладення арешту на майно було задоволено, оскільки клопотання відповідає вимогам кримінального процесуального закону та містить для цього достатньо правових підстав.
Разом з тим, колегія суддів Апеляційного суду міста Києва приходить до висновку про те, що дослідивши обставини кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до помилкового висновку про необхідність в накладенні арешту на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Самоцвіт» з огляду на те, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому слідчий суддя вказаної норми закону не дотримався, оскільки не дивлячись на те, що кримінальне провадження № 0002442 зареєстроване ще 19 вересня 2016 року, повідомлення про підозру будь-кому, в тому числі жодній службовій особі ТОВ «Самоцвіт» не вручалося, отже на час розгляду клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно у кримінальному провадженні вказані особи в статусі підозрюваного, обвинуваченого не перебували, у зв`язку з чим у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «Самоцвіт», як про це обґрунтовано зазначає в апеляційні скарзі представник даного товариства.

Разом з тим, з матеріалів справи, зокрема з витягу з ЄРДР, вбачається що кримінальне провадження № 0002442 проводиться за фактом сприяння посадовими особами Лівобережної ОДПІ м. Дніпра ГУ ДФС у Дніпропетровській області керівникам та власникам підприємств, зокрема, ТОВ «Самоцвіт» в організації та використанні механізму ухилення від сплати податків у особливо великих розмірах, шляхом надання вказівок працівникам структурних підрозділів у приховуванні виявлених фактів незаконної господарської діяльності, тобто за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, однак повідомлення про підозру жодній особі не вручено. Зазначене трактування слідчим суддею причетності певної особи до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів вважає припущенням, яке жодним чином не підтверджено матеріалами клопотання прокурора, а тому не може стосуватись ТОВ «Самоцвіт».

Крім цього, посилання слідчого судді на ту обставину, що вказані грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «Самоцвіт», відкритих у ПАТ «Банк Восток» відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України також не містить під собою правового підґрунтя, оскільки дане твердження належним чином необґрунтоване та невмотивоване, а є тільки звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону. Слідчим суддею не дано належну оцінку тому, що клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ «Самоцвіт» є цілком формальною, необґрунтованою, невмотивованою, винесеною без належного об`єктивного з`ясування обставин кримінального провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи викладене мотивування клопотання, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, не виявила таких доказів і колегія суддів.

Вказані обставини вплинули і на те, що належним чином не було встановлено, як в ухвалі слідчого судді, так і в клопотанні прокурора, правової підстави для накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках ТОВ «Самоцвіт».

Так, визначаючи правову підставу для накладення арешту, слідчий суддя, в постановленій ним ухвалі, вказав, що грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «Самоцвіт» використані як засоби вчинення злочину і набуті злочинним шляхом, отже відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, дає підстави для їх арешту.

Разом з тим, згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Однак, в ухвалі слідчий суддя, взагалі не обґрунтував, яким саме чином грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку ТОВ «Самоцвіт» використані як засоби вчинення злочину і набуті злочинним шляхом та за якими операціями надійшли на вказані у клопотанні прокурора банківські рахунки.

З урахуванням викладеного, а саме того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення майно ТОВ «Самоцвіт» має до розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно ТОВ «Самоцвіт», що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Також, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника ТОВ «Самоцвіт» про те, що слідчий суддя, в порушення вимог ст. 173 КПК України, при накладенні арешту на грошові кошти, які містяться на рахунку товариства, не врахував негативних наслідків для третіх осіб, оскільки накладення арешту на банківський рахунок ТОВ «Самоцвіт» спричинить невиконання товариством своїх господарських зобов`язань, і як наслідок спричинить як підприємству, так і іншим суб`єктам збитки та обтяжить додатковими наслідками за несвоєчасне виконання господарських зобов`язань.

Крім того, слід наголосити, що мали місце й інші істотні порушення кримінального процесуального закону слідчим суддею при розгляді клопотання прокурора.

Так, відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого про арешт майна розглядається за участю власника майна. Клопотання слідчого може бути розглянуто без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Така необхідність завжди має бути об`єктивно обґрунтована з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Зокрема відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що власник майна в разі повідомлення про наміри накласти арешт на його майно може сховати, знищити чи пошкодити майно.

В будь-якому випадку слідчий повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення власника майна, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна, жодним чином не мотивував своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав.

Таким чином, як вважає колегія суддів, розгляд клопотання прокурора було проведено з порушенням права власника майна на захист.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія судді -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ТОВ «Самоцвіт» - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 квітня 2017 року, якою задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунку ТОВ «Самоцвіт» () № НОМЕР_1 (українська гривня), який відкритий у ПАТ «Банк Восток» (МФО 307123 м. Дніпро, вул. Курсантська, 24), із забороною розпоряджатися зазначеним майном, що стосується видаткових операцій, або відчужувати його у будь-який спосіб, скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих центрального апарату Генеральної прокуратури України ОСОБА_9 щодо накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на рахунку ТОВ «Самоцвіт» () № НОМЕР_1 (українська гривня), який відкритий у ПАТ «Банк Восток» (МФО 307123 м. Дніпро, вул. Курсантська, 24), - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/796/2604/2017 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_10 Доповідач: ОСОБА_1