Справа № 322/997/16 Провадження № 1-кп/314/336/2016
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26.12.16 м.Вільнянськ

Вільнянський районний Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілого ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0000483 від 01 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч.2 ст. 365 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою суду від 06.12.2016 по вказаному провадженню було призначене підготовче судове засідання.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просить постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, кримінальне провадження підсудне Вільнянському районному суду Запорізької області, під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстави для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачається.

Обвинувачені, захисник, потерпілий, представник потерпілого у підготовчому судовому засіданні не заперечували проти призначення судового розгляду.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що обвинувальний акт за кримінальним провадженням підлягає поверненню з наступних підстав:

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленого цим Кодексом.

У відповідності з ч. 4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор, висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

Саме у межах пред`явленого обвинувачення в обвинувальному акті, згідно зі ст. 337 КПК України, суд першої інстанції здійснює судовий розгляд.

Суд дослідивши обвинувальний акт приходить до висновку, що формулювання обвинувачення відносно кожного обвинуваченого не є конкретним, а саме:

Відносно ОСОБА_5 визначено наступне формулювання: « ОСОБА_5 … наніс останньому удар рукою в область голови.

Такі ж удари ОСОБА_3 були нанесені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ».

Відносно ОСОБА_6 визначено наступне формулювання: « ОСОБА_6 … наніс останньому удар рукою в область голови.

Такі ж удари ОСОБА_3 були нанесені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_5 ».

Аналогічні формулювання визначено відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

З урахуванням того, що обвинувачення повинно мати індивідуальних характер відносно кожного обвинуваченого, особа якій пред`явлено обвинувачення повинна чітко розуміти та усвідомлювати формулювання обвинувачення відносно неї, та мати можливість розмежування дій що визначаються їй з діями інших співучасників кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що формулювання обвинувачення є не конкретним, відсутня хронологія та деталізація дій відносно кожного зі співучасників, визначених в обвинувальному акті.

Відповідно до п.п. 2 п. 3 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2008 року у справі "Ващенко проти України" Суд зазначив, що поняття "обвинувачення" для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції.

В рішенні від 09 жовтня 2008 року у справі "Абрамян проти Росії" Суд зазначив, що деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. В цьому ж рішенні Суд нагадав, що положення підпункту "а" п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.

Одночасно, суд вбачає, що обвинувальний акт містить неправильне формулювання обвинувачення відносно визначення злочинності діяння за нормами Кримінального кодексу України.

Статтею 1 КК України визначено, що Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від злочинних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання злочинам. Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

В силу ч.3 ст. 3 КК України злочинність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Як вбачається формулювання обвинувачення відносно кожного з обвинувачених визначено за ч. 2 ст. 365 КК України як: «перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством, за відсутності однак катування».

При цьому диспозиція ст. 365 КК України в редакції станом на час вчинення кримінального правопорушення (редакція від 11.07.2009) визначена наступним:

«Ч.1 - Перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, -

Ч.2 - Перевищення влади або службових повноважень, якщо воно супроводжувалося насильством, застосуванням зброї або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування».

Зміна формулювання злочинності діяння визначеного Кримінальним кодексом України, нормами кримінального процесуального законодавства не передбачена.

Оскільки, у відповідності до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, на переконання суду вищезазначені недоліки перешкоджають розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 109, 291, 314-316 КПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Обвинувальний акт з додатками за кримінальним провадженням, внесеним до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000483 від 01 грудня 2015 року відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 за ч.2 ст. 365 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1

28.12.2016