Справа № 152/130/17
Провадження1-кп/152/15/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2017 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючої судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 07.12.2016 року за № 0000431 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попелівка Шаргородського району, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, має шестеро неповнолітніх дітей, непрацюючого, військовозобов`язаного, раніше судимого: 06.11.2015 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на двісті годин; 28.12.2016 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з однорічним іспитовим строком,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4
потерпілого ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи раніше засудженим, а саме: 06.11.2015 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді громадських робіт строком на двісті годин; 28.12.2016 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців, на підставі ст. 75 КК України звільненим від відбування покарання з однорічним іспитовим строком, повторно скоїв умисний злочин, пов`язаний з незаконним заволодінням транспортним засобом.

Так, ОСОБА_3 06.12.2016 року приблизно о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз домогосподарства ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , де біля воріт помітив автомобіль «Ореl Vectrа 1,6і», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві користування ОСОБА_5 та з метою покататися на даному автомобілі, вирішив ним заволодіти. Скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу сів за кермо автомобіля та, не маючи законного дозволу на керування вказаним автомобілем, умисно, таємно, повторно, запустивши двигун ключем, який був у замку запалення, поїхав у вибраному ним напрямку. Від`їхавши від місця незаконного заволодіння до домогосподарства по АДРЕСА_3 , не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль розвернуло поперек дороги. У подальшому, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не зміг продовжити рух на автомобілі, він був помічений ОСОБА_7 , який повідомив потерпілого ОСОБА_5 про місце знаходження його автомобіля.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, не заперечував факту незаконного заволодіння транспортним засобом при вище наведених обставинах, розкаявся у скоєному, просив його суворо не карати. Запевняв суд, що усвідомив свою протиправну поведінку і готовий понести покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Суду показав, що 6 грудня 2016 року в вечірній час він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз домогосподарства ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , де біля воріт помітив автомобіль "Ореl Vectrа", яким вирішив покататися. Подробиць заволодіння транспортним засобом він не пам`ятає, оскільки був дуже п`яним. Проїхавши трохи, не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль розвернуло поперек дороги. Потім його побачив ОСОБА_7 , який зателефонував власнику автомобіля. ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , автомобілем останнього приїхали до домогосподарства ОСОБА_7 , витягнули його з салону автомобіля та викликали поліцію.

Винуватість ОСОБА_3 у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому повторно, крім визнання ним вини, підтверджується перевіреними, дослідженими і оціненими судом доказами.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 показав, що 06 грудня 2016 року він допомагав ОСОБА_6 в проведенні ремонту його будинку по АДРЕСА_2 . До ОСОБА_6 він приїхав автомобілем "Ореl Vectrа 1,6і", якого залишив на вулиці біля воріт домогосподарства. Приблизно о 20 годині йому зателефонував ОСОБА_7 і повідомив, що його автомобілем про вулиці їздить ОСОБА_3 . Він сприйняв це як жарт, але в цей час в будинок зайшла дружина ОСОБА_6 , яка повідомила, що автомобіля біля воріт подвір`я не має. Автомобілем ОСОБА_6 вони поїхали до домогосподарства ОСОБА_7 , де побачили його автомобіль "Ореl Vectrа 1,6і", який стояв поперек вулиці. У салоні автомобіля за кермом сидів ОСОБА_3 , який був дуже п`яний, з машини виходити не хотів, вони його витягнули з автомобіля, опору ОСОБА_3 не чинив, на питання не відповідав, в салоні автомобіля також виявили пляшку з самогоном.

Аналогічні показання суду надав свідок ОСОБА_6 ..

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав, що 06 грудня 2016 року після 19 години він був вдома і дивився телевізор. З вулиці було чути шум автомобіля, двигун якого то заводився, то переставав працювати, це викликало у нього цікавість. Він вийшов на вулицю і побачив автомобіль ОСОБА_5 , який стояв поперек дороги. За кермом автомобіля знаходився ОСОБА_3 , який був дуже п`яний, на його запитання: "Де власник автомобіля ОСОБА_5 .?", ОСОБА_3 відповів, що зараз прийде. Він взяв у мами телефон, зателефонував ОСОБА_5 і повідомив, що його автомобіль знаходиться на вулиці біля їхнього будинку і в салоні автомобіля знаходиться п`яний ОСОБА_3 . Через декілька хвилин приїхали ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , витягнули ОСОБА_3 з автомобіля і викликали поліцію.

Крім показань обвинуваченого, потерпілого, свідків, допитаних в судовому засіданні, винуватість ОСОБА_3 також доводиться відомостями, що містяться у досліджених в судовому засіданні доказах, що надані стороною обвинувачення:
- рапортом оперативного чергового Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_8 від 06.12.2016 року, із якого вбачається, що 06.12.2016 року о 20 год. 15 хв. у чергову частину по телефону поступило повідомлення від громадянина ОСОБА_5 про те, що його автомобілем незаконно заволодів житель с. Зведенівка ОСОБА_3 (а.с.47 );
- даними протоколу огляду місця події від 06.12.2016 року з фототаблицею, де зафіксовано та описано територію вулиці Мічуріна в селі Зведенівка Шаргородського району Вінницької області, де був виявлений автомобіль "Ореl Vectrа 1,6і", зовнішній вигляд автомобіля та дані огляду його салону (а.с. 50 - 54 );
- висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, відповідно до якого 06.12.2016 року о 23 год. 30 хв. в приміщенні Шаргородської ЦРЛ було проведено медичний огляд ОСОБА_3 в результаті якого встановлено, що останній перебуває в стані алкогольного сп`яніння ( а.с.55 );
- даними постанови старшого слідчого СВ Шаргородського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_9 про визнання речовими доказами автомобіля марки "Ореl Vectrа 1,6і", реєстраційний номер НОМЕР_1 та полімерної пляшки із рідиною прозорого кольору, яка вилучена з салону автомобіля (а.с.58 ).
Відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України в ході судового розгляду кримінального провадження судом було досліджено всі надані докази. Проти закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами сторони кримінального провадження не заперечували.
Таким чином, відповідно до ст. 22 КПК України, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення довела поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_3 у тому, що він 06.12.2016 року приблизно о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проходив повз домогосподарства ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , де біля воріт помітив автомобіль "Ореl Vectrа 1,6і", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві користування ОСОБА_5 та з метою покататися на даному автомобілі, вирішив ним заволодіти. Скориставшись відсутністю сторонніх осіб, ОСОБА_3 шляхом вільного доступу сів за кермо автомобіля та, не маючи законного дозволу на керування вказаним автомобілем, умисно, таємно, повторно, запустивши двигун ключем, який був у замку запалення, поїхав у вибраному ним напрямку. Від`їхавши від місця незаконного заволодіння до домогосподарства по АДРЕСА_3 , не впорався з керуванням, внаслідок чого автомобіль розвернуло поперек дороги і він не зміг продовжити рух.

Таким чином, суд визнав доведеним, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які полягають у незаконному заволодіння транспортним засобом, вчиненим повторно, органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, винуватість його доведена і він повинен нести кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 289 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі "Коваль проти України" від 19.10.2006 року, суд наголосив, що "основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість "будь - якого кримінального обвинувачення".

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Обвинувачений ОСОБА_3 розкаюється у скоєному, має шістьох неповнолітніх дітей, двоє із яких є інвалідами дитинства. Ці обставинами, відповідно до ст. 66 КК України суд враховує як пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 .

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд визнає вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

З досудової доповіді, складеної територіальним органом пробації за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 Шаргородським районним відділом з питань пробації Центрально-Західного управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 22.02.2017 року вбачається, що ОСОБА_3 раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, має власне житло, разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 виховують шестеро дітей, двоє з яких є інвалідами дитинства, умови проживання задовільні, ніде не працює, але отримує державну соціальну допомогу по догляду за інвалідом дитинства, утримує домашнє господарство. Обвинувачений психічних розладів не має, інколи зловживає спиртними напоями, втрачає контроль над собою, ображає дружину та інших жителів села, внаслідок чого неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. З особами з антисоціальною поведінкою не спілкується, разом з тим знайомих, які можуть здійснювати на нього позитивний вплив та надати допомогу у вирішенні проблемних питань не має. Обвинувачений не заперечує серйозність своїх дій. Настання наслідків вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі є для нього стримуючим фактором, оскільки призведе до втрати певних матеріальних та моральних цінностей, можливості вільного спілкування з важливими для нього особами та виховувати дітей. До факторів, які підвищують ризик вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень можна віднести: зловживання спиртними напоями, внаслідок чого він втрачає контроль над собою та вчиняє правопорушення. Ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства оцінюється як високий. Відповідно до висновку органу пробації - виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства (а.с. 24 - 26 ).
Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого або засудженого, яку готує персонал органу пробації або адміністрація установи виконання покарань.
Згідно з п.2 ч.1 ст.2 ЗУ "Про пробацію", досудова доповідь письмова інформація для суду, що характеризує обвинуваченого.
За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Суд приймає до відома соціально-психологічну характеристику, надану представником органу пробації обвинуваченому ОСОБА_3 , але не погоджується із висновком про можливість виправлення останнього без позбавлення волі, з огляду на конкретні обставини справи та особу обвинуваченого.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, досудової доповіді з інформацією про соціально психологічну характеристику обвинуваченого, особи винного, який будучи раніше двічі засудженим за умисні корисливі кримінальні правопорушення, знов вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України класифікується, як тяжке, негативно характеризується за місцем постійного проживання, не працює, зловживає спиртними напоями, дебоширить в сім`ї, порушує громадський порядок, думки потерпілого ОСОБА_5 , який при призначенні покарання покладається на розсуд суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 можливе з ізоляцією від суспільства в умовах застосування до нього покарання у виді позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме покарання у виді позбавлення волі забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

При цьому суд вважає за необхідне призначити мінімальну міру покарання, передбачену санкцією ч.2 ст. 289 КК України, з огляду на наявність у обвинуваченого шістьох неповнолітніх дітей, двоє із яких є інвалідами дитинства.
Підстав для застосування до ОСОБА_3 статей 69, 69 -1 КК України суд не вбачає.
Дане кримінальне правопорушення ОСОБА_3 вчинив 06.12.2016 року, тобто до ухвалення вироку Шаргородського районного суду від 28 грудня 2016 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік і шість місяців із звільненням від відбування покарання з однорічним іспитовим строком.
На підставі ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму ВС України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинання, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно".

Стосовно можливості та наявності повноважень суду щодо судової дискреції, суд, на підставі ст. 458 КПК України, керується висновками Верховного Суду України, зазначеними у постанові № 5 - 48к -13 від 23 січня 2014 року, які в силу зазначеної норми кримінального процесуального закону є обов`язковими.

Зокрема в ній Верховним Судом України сформульовано висновок щодо реалізації в судовій практиці поняття судової дискреції (судового розсуду), яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості та достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судової дискреції (судового розсуду) при призначенні покарання виступають:кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції;принципи права; уповноважуючи норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у пункті 77 рішення в справі "Довженко проти України" від 12 квітня 2012 року зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Долю речових доказів слід вирішити згідно із ст. 100 КПК України, зокрема пляшка з рідиною, яка не має ніякої цінності і не може бути використаною підлягає знищенню, речовий доказ автомобіль марки "Ореl Vectrа 1,6і", реєстраційний номер НОМЕР_1 підлягає поверненню потерпілому ОСОБА_5 .
Процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 органом досудового розслідування не обирався, відсутні також підстави і для обрання запобіжного заходу судом.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, ч.2 ст.289 КК України, суд
З А С У Д И В :
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і засудити до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 28.12.2016 року виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речові докази: автомобіль марки "Ореl Vectrа 1,6і", реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути потерпілому ОСОБА_5 ; полімерну пляшку із рідиною прозорого кольору знищити.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок вступає в законну силу після закінчення строку на подання апеляційної скарги, встановленого п.1 ч.2 ст.395 КПК України, якщо апеляційну скаргу на нього не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1