АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1739/16 Справа № 199/6695/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Дніпро

17 листопада 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0001134 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Запоріжжі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , судимого 8 вересня 2005 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі, звільненого умовно-достроково 18 лютого 2013 року на 1 рік 11 місяців 26 днів на підставі ухвали Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 8 лютого 2013 року, 3 липня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом призначення покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, у виді 1 року позбавлення волі, приєднано покарання, невідбуте засудженим за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 3 липня 2014 року, та остаточно ОСОБА_7 призначено покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Провадження № 11-кп/774/1739/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .
На зазначений вирок обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 , прокурор Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляції обвинувачений просить переглянути кримінальну справу, всі докази у ній, допитати свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , скасувати вирок і призначити новий розгляд.

В якості доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що вирок підлягає скасуванню через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були допущені в ході досудового розслідування і безпідставно залишені судом поза увагою, а також у зв`язку з тим, що оскаржуваний обвинувальний вирок побудований на доказах, які, на думку обвинуваченого, були отримані з порушенням вимог закону, а відтак є недопустимими.

Захисник ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати вирок щодо ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок.

В якості доводів поданої апеляції адвокат посилається на те, що вирок є незаконним, необґрунтованим, постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В апеляції вказується, що стороною обвинувачення не було надано доказів вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а надані письмові, речові докази були отримані у невстановленому КПК України порядку. На переконання захисника стороною обвинувачення в ході досудового розслідування були порушені вимоги щодо проведення слідчих дій. Адвокат вважає, що оскільки відсутнє письмове доручення керівника досудового розслідування, слідчий ОСОБА_13 є неналежним суб`єктом отримання доказів. В порушення п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України, сторона обвинувачення не надала суду постанову керівника органу досудового розслідування про визначення слідчої групи для проведення досудового розслідування у даному провадженні, а наказ МВС, яким було визначено склад слідчої групи, законом не передбачений. Отже, на думку ОСОБА_8 склад слідчої групи є також неналежним суб`єктом та не має права проводити дії з отримання доказів. Адвокат вважає, що зразки для експертизи були отримані з порушенням вимог закону, зокрема ці слідчі дії були проведені за відсутності захисника. Протокол огляду предмету не містить в собі підпису обвинуваченого та захисника, а щодо оглянутих в суді речових доказів, то обвинувачений був не впевнений, що речі належать йому стверджує адвокат. Також, вказується, що висновки експерта були зроблені на підставі постанов слідчого, який не є суб`єктом отримання доказів, а тому є такими, що постановлені з порушенням вимог закону. Звертається увага і на невідповідність вимогам закону постанов слідчого ОСОБА_14 про призначення речовими доказами та вказується як на недопустимі докази на висновки експерта по даному провадженні. Крім того, автором зазначається, що стороною обвинувачення не надані дані, які підтверджують наявність оригінальних примірників технічних носіїв інформації вказаних процесуальних дій. Адвокат ОСОБА_8 наголошує на порушенні права на захист ОСОБА_7 під час проведення слідчих дій. Таким чином, захисник ОСОБА_8 зводить до того, що обвинувачення побудовано на неналежних доказах, а відтак ОСОБА_7 безпідставно притягнуто до кримінальної відповідальності.

17 жовтня поточного року захисник ОСОБА_8 принесла доповнення до апеляційної скарги. В даних доповненнях адвокат фактично робить аналіз поясненням свідків по кримінальному провадженні, зокрема ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ..

Так, автором вказується, що свідок ОСОБА_15 зазначив суду, що не знає хто та з якої підстави вбив його брата ОСОБА_16 .. Свідок ОСОБА_11 , за твердженням захисника, вказала суду, що не бачила хто вбив ОСОБА_16 , не знає з якої підстави, а також не знає з ким у ОСОБА_16 стався конфлікт, коли вона спала на дивані, в помешканні останнього. Допитані в суді свідки, як ОСОБА_9 так і ОСОБА_12 , як вказує апелянт, показали місцевому суду, що не бачили і не знають хто саме вбив потерпілого і з якої причини. Поряд з цим, захисник звертає увагу на пояснення надані ОСОБА_17 , яка вказала, що свідок ОСОБА_9 їй повідомив, що ОСОБА_7 вбив ОСОБА_16 , однак такий висновок вона зробила виключно зі слів ОСОБА_9 ..

Також, захисником порушується питання про залишення судом поза увагою тієї обставини, що на ОСОБА_7 і свідка ОСОБА_11 було здійснено фізичний та психологічний тиск органом досудового розслідування.

Прокурор в апеляційні скарзі просить вирок щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину і особі обвинуваченого, постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Такі вимоги автор апеляції обґрунтовує невмотивованістю вироку в частині призначеного покарання через його м`якість. В апеляції вказується, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Автором зазначається, що під час розгляду кримінального провадження по суті, пом`якшуючих вину обставин судом не було встановлено, а обтяжуючою обставиною є скоєння ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України у стані алкогольного сп`яніння та рецидив. За переконанням прокурора покарання у виді 15 років позбавлення волі є неприпустимим, оскільки призначення необґрунтовано м`якого покарання створює негативний прецедент, за якого не буде реалізована мета покарання, що передбачена кримінальним законом.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 5 червня 2015 року близько 16 години разом з ОСОБА_11 , з якою він проживав як чоловік з дружиною без реєстрації шлюбу, та своїм товаришем ОСОБА_9 прибув до квартири АДРЕСА_3 до знайомого ОСОБА_16 , де вони разом почали вживати алкогольні напої. Після того як в них закінчилися алкогольні напої, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 пішли з квартири, залишивши в квартирі наодинці ОСОБА_16 разом з ОСОБА_11 . Того ж дня близько 19 години 15 хвилин, повернувшись з магазину ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до квартири ОСОБА_16 за вказаною адресою де знаходилася ОСОБА_11 , однак йому двері ніхто не відчинив. Повернувшись через годину до вказаної квартири двері відчинив ОСОБА_16 , де між останнім та ОСОБА_7 на ґрунті ревнощів до ОСОБА_11 виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 раптово виник злочинний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_16 . Реалізовуючи раптово виниклий злочинний умисел спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_16 , 5 червня 2015 року близько 20 години 30 хвилин ОСОБА_7 , в коридорі квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків на ґрунті ревнощів до ОСОБА_11 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 КК України, з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, умисно наніс ОСОБА_16 не менше 10 ударів руками і ногами в голову та тулуб. Продовжуючи свій злочинний намір та бажаючи настання смерті потерпілого, ОСОБА_7 в квартирі взяв знаряддя вбивства ніж, яким умисно наніс один удар в життєво важливий орган, а саме в шию ОСОБА_16 , спричинивши при цьому, згідно висновку судово-медичного експерта, тілесні ушкодження у вигляді: забитих ран на верхньому віці лівої брови та слизовій верхньої губи, візерункових саден у вигляді сітки за вухом праворуч, на підборідді, на передній поверхні лівого плеча, та краю реберної дуги праворуч, садна у вигляді ковзання у напрямку знизу до верху та справа наліво на грудях, дрібного садна на верхній губі під носом праворуч, крововиливів на слизовій верхньої та нижньої губи, розлитих синців на правому вусі, на правій та лівій частинах обличчя, крововиливів у скроневі м`язи справа та зліва, крововиливу у м`які тканини у мечоподібному відростку праворуч, колото-різаної рани шиї з ушкодженням зовнішньої сонної артерії праворуч. Тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_16 , стосовно до живих осіб відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_16 наступила від колото-різаного поранення шиї, яке супроводжувалося ушкодженням зовнішньої сонної артерії, та яке ускладнилося гострою крововтратою. Після чого, переконавшись, що ОСОБА_16 не подає ознак життя, ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляцію прокурора місцевої прокуратури та просив ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання, вказавши, при цьому, на безпідставність апеляцій обвинуваченого та захисника.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник ОСОБА_8 підтримали свої апеляційні скарги, та з мотивів, наведених в скаргах, просили вирок скасувати.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, які викладені в апеляціях і співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що принесені апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як слідує з апеляцій обвинуваченого та захисника, вони вважають ухвалений вирок незаконним через недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні умисного вбивства, оскільки жоден із свідків не вказав на нього, як на особу, яка вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_16 , та в зв`язку з тим, що слідчі дії по кримінальному провадженні проводились неуповноваженими особами.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження та вирок суду, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що доводи сторони захисту, які викладені в апеляційних скаргах, висувались адвокатом та обвинуваченим під час судового розгляду, були предметом ретельного дослідження, та отримали об`єктивну оцінку в мотивувальній частині вироку.

Перевіряючи твердження захисника про те, що слідчі по цьому кримінальному провадженні, які проводили процесуальні дії, не є належними суб`єктами, а сторона обвинувачення не надала суду, на підтвердження їх повноважень, постанову керівника органу досудового розслідування про визначення слідчої групи для проведення досудового розслідування, та визнаючи їх безпідставними, місцевий суд, обґрунтовано послався на спільний наказ керівництва райвідділу міліції та слідчого органу, який не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Належну оцінку у вироку отримали і доводи сторони захисту щодо порушення під час досудового розслідування права ОСОБА_7 на захист, якого місцевий суд не встановив.

Як слідує з вироку, в якості доказів вини обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві потерпілого ОСОБА_16 на ґрунті ревнощів суд привів показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та послався на документи, а саме протоколи огляду та висновки судових експертиз.

Зазначені докази, в своїй сукупності, свідчать про те, що умисне вбивство, за вказаним у вироку мотивом, вчинив саме обвинувачений ОСОБА_7 ..

Підтверджуючи під час судового розгляду відомі їй факти щодо вбивства ОСОБА_16 , які вона сприймала особисто, свідок ОСОБА_10 вказала суду на те, що 5 червня 2015 року в період часу з 19-00 до 20-00 до неї прийшли ОСОБА_9 і ОСОБА_7 та повідомили, що вони «з метою перевірки вірності», в квартирі ОСОБА_16 закрили дівчину цивільну дружину ОСОБА_7 ОСОБА_11 . Знаючи про її минулі відносини з ОСОБА_16 вони попросили піти до нього, оскільки переживали за дівчину. Коли вони підійшли до квартири, то виявилося, що двері відчинити вона не змогла, так як вони були замкнені зсередини. Потім вони вийшли на вулицю, де з ними також був і ОСОБА_12 та сусіди з другого поверху. ОСОБА_7 знову один піднявся на третій поверх. Потім вона почула сильний стук ногами в двері. Після цього через деякий час ОСОБА_7 вийшов з будинку і сказав ОСОБА_9 , що він, «здається, вбив ОСОБА_16 ». ОСОБА_12 піднявся перевірити, що сталося у зв`язку з чим повідомив їм, що в прихожій калюжа крові та те, що ОСОБА_18 ще живий. ОСОБА_9 викликав швидку допомогу та міліцію.

Поклавши вказані докази в основу вироку, суд належним чином та відповідно до вимог кримінального процесуального закону дав об`єктивну та критичну оцінку показам свідка ОСОБА_11 , вказавши мотиви їх неврахування.

Перевіряючи версію обвинуваченого про те, що вбивство потерпілого вчинила невідома особа, суд першої інстанції, неупереджено проаналізував як всі досліджені під час судового розгляду докази, так і пояснення самого ОСОБА_7 , та обґрунтовано вказав на надуманість такої версії, оскільки вона спростовується сукупністю належних та допустимих доказів по кримінальному провадженні.

Одночасно судом були перевірені твердження обвинуваченого, які також стали і доводами апеляції, про те, що працівники міліції застосовували до нього та до свідка ОСОБА_11 недозволені методи, однак ці твердження ОСОБА_7 свого підтвердження не знайшли.

Безпідставними колегія суддів вважає і доводи апеляції прокурора про м`якість призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що застосоване судом до обвинуваченого покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки при обранні виду та розміру покарання суд об`єктивно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та інші обставини.

Призначене ОСОБА_7 покарання в повній мірі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, а тому, на думку колегії суддів, покарання у виді 15 років позбавлення волі є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, підстави для задоволення принесених апеляцій відсутні, оскільки вирок суду ухвалений згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 залишити без задоволення, а вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

протягом 3 місяців з дня її проголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали апеляційного суду.
Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області