Справа № 442/5089/13-к
Провадження № 1/442/3/2017
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2017 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі: головуючої - судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич кримінальну справу відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, що на утриманні одна неповнолтіня дитина, не працюючого, військовозобов`язаного, безпартійного, раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-
з участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5
захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
підсудного - ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и в:
Досудовим слідством встановлено, що 12 лютого 2011 року 08 год. 30 хв. ОСОБА_3 керуючи автомобілем «NONDA Accord», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по вул. Самбірській, при проїзді ділянки дороги біля будинку №66 порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.2., 1.5. та 1.10. в частині терміну «Пішохідний перехід, розділу 2 п. 2.3. б); Розділу 8 п.8.1.; Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 18 п.18.1. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виходу зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, не надав дорогу пішоходу та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на нього. Внаслідок наїзду ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що є небезпечними в момент заподіяння.

Органом досудового слідства, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України.

Підсудний ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому злочині не визнав, ствердивши, що 12.02.2011 року наїзду керованим ним автомобілем на потерпілого ОСОБА_8 по вулиці Сагайдачного в м. Дрогобичі не вчиняв. Зокрема, пояснив, що зранку 12.02.2011 року біля 8.30- 9.00 години виїхав з дому автомобілем « HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 та рухався по вулиці Сагайдачного в напрямку вул. Самбірської в м. Дрогобичі. Автомобіль на праві власності належить його рідному брату, а він вписаний в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу як особа, яка має право керування цим транспортним засобом. В автомобілі з ним їхали його товариші - ОСОБА_9 , який сидів на передньому пасажирському сидінні та ОСОБА_10 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні. Він рухався по вулиці Сагайдачного повільно з швидкість не більше 40 км/год., оскільки дорога була слизькою, погода зранку була вітряною та холодною. Проїхавши світлофор, що навпроти 1- школи, зауважив, що по лівій стороні на тротуарі стояв мужчина, розвернутий в сторону вулиці Самбірської, який не був подібний на людину, яка хоче переходити дорогу. В руках мужчина тримав кульок, стояв і дивився в напрямку вул. Самбірської, тобто був розвернутий спиною до керованого ним автомобіля. Навпроти місця знаходження пішохода по праву сторону поблизу магазину «АБС» стояв припаркований великий вантажний автомобіль, який своїми габаритами погіршував йому видимість смуги його руху. Коли він наблизився за 10 метрів, мужчина не розвертаючись почав переходити, але не прямо на пішохідний перехід, а дещо косо. Побачивши це він почав одразу пригальмовувати, нажавши на і педаль гальма сильніше, машину почало заносити в напрямку лівої сторони дороги, оскільки дорожнє покриття було викрито ожеледицею. Мужчина пройшов приблизно два кроки від тротуару до середини дороги, послизнувся та впав назад горілиць. У в нього з голови впала шапка. Якщо б мужчина не впав, а продовжив рух, він би автомашиною з ним розминувся. З метою уникнення наїзду на пішохода, він вивернув кермо автомобіля ліворуч та спрямував автомобіль в напрямку лівого тротуару. Тим самим керований автомобіль в юзовому стані проїхав повз лежачого пішохода не зачепивши його, передніми колесами виїхав через бордюр на тротуар та при цьому правим дзеркалом вдарив об металеву опору дорожнього знаку внаслідок чого дзеркало відірвалось та залишились подряпини на правій стороні кузова автомобіля. Машина зупинилась, він вийшов з автомобіля, підійшов одразу до пішохода, який лежав на дорозі, обличчя в нього було червоне, а тому у нього спершу майнула думка, що пішохід в стані сп`яніння. Він, а також пасажири його автомобіля почали разом пішохода піднімати з землі, хотіли підняти його на ноги, але не могли цього зробити, оскільки тіло пішохода було надто розслаблене, він не тримався на ногах. Тоді почали його відтягувати з дороги щоб не наїхала якась інша автомашина. Відтягнули в напрямку лівого тротуару, обперли спиною до автомашини. Пішохід, яким як в подальшому виявилось був ОСОБА_8 , перебував при свідомості. З магазину «АБЦ» вийшли люди (2-3 осіб), які до них не підходили, та ОСОБА_3 попросив їх викликати швидку. При допомозі товаришів він посадив ОСОБА_8 в свою автомашину. Через декілька хвилин приїхала автомашина швидкої медичної допомоги, яка також заїхала на тротуар в притул до його автомашини. З швидкої вийшли двоє людей (жінка та чоловік), вони оглянули потерпілого, запитували про наявність скарг. Той ніяких скарг не висказував. Відмовився на пропозицію медиків їхати до лікарні. Сказав, що хоче щоб його відвезли до додому. Жодних слідів крові на тілі ОСОБА_8 не було, не було видимих тілесних ушкоджень чи будь-яких ран. Працівники швидкої сказали, що вони запишуть те, що по приїзду на місці нікого не було, він не заперечував проти цього оскільки не розраховував, що в подальшому події наберуть іншого розвороту. Працівників міліції на місце події ніхто не викликав, то вони не приїжджали. Він погодився потерпілого відвезти до додому, оскільки той сказав, що проживає неподалік. ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пішли в напрямку вулиці Самбірської, а він відвіз потерпілого за вказаною ним адресою проживання. Пропонував йому завести до квартири, проте той не хотів, сказав що живе сам. Залишивши ОСОБА_8 по його проханню біля під`їзду житлового будинку, він поїхав на шиномонтаж, поміняв колесо в автомобілі яке було пошкоджене внаслідок наїзду на бордюр, після чого заїхав на автомийку, оскільки цього дня мав їхати на весілля до свого товариша. Жодного наміру приховувати автомашину у нього не було, оскільки був переконаний, що в нічому не винний. Того ж дня, приблизно біля 18- 19 години, коли він перебував на весіллі у кафе «Овен» що па вулиці Трускавецькій в м. Дрогобичі, його викликали працівники міліції, сказали, що він автомашиною збив потерпілого, у нього перелом черепа, він лежить в реанімації та дали вказівку автомашину доставити на арешт майданчик. Про вимогу працівників міліції він повідомив свого брата, який є власником автомобіля «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль було доставлено на арешт майданчик. На другий день, тобто 13 лютого 2011 року він разом з своєю мамою пішов до Дрогобицької міської лікарні з метою довідатись обставини перебування ОСОБА_8 в лікарні. Коли вони перебували біля відділення реанімації, хтось із медичних працівників сказав до його мами, коли вони повідомили, що прийшли до ОСОБА_8 , щоб ми нічого( маючи на увазі грошей) не давали, що у ОСОБА_8 нічого немає. На третій день він знову пішов в лікарню де зустрівся з ОСОБА_8 , проте останній не став з ним розмовляти та не заходів надати будь-яке пояснення своїм діям. Вважає, що ОСОБА_8 в реанімаційне відділення Дрогобицької міської лікарні був спеціально поміщений за сприянням його сина, який є медичним працівником та працює в Дрогобицькій МЛ № 1.

Також вказав, що до подій 12 лютого 2011 року ОСОБА_8 він раніше не знав, з ним знайомий не був, ніяких взаємовідносин між ними не було. Показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин та механізму наїзду на нього автомобіля, які той надав в судовому засіданні, він категорично заперечує та стверджує, що такі показання не відповідають дійсності. Також, категорично заперечує факт контактної взаємної керованого ним автомобіля з потерпілим, коли той стояв на ногах, вийшовши на проїзну частину дороги та коли він лежав на землі після того коли послизнувся та впав. Контакту автомобіля з потерпілим ОСОБА_8 взагалі не було. Він не погоджується з висновками судово-медичних експертиз щодо тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 , зазначає, що висновки експертиз зроблено на підставі поданої медичної документації, а вона на його думку є недостовірною та сфальсифікованою. До виникнення тілесних ушкоджень, які зазначено у висновках судово-медичних експертиз він жодним чином відношення немає. Просив його виправдати.

В ході судового слідства інкримінований досудовим слідством злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_3 не знайшов свого підтвердження, з огляду на наступне.

Так, суд бере до уваги наступні докази :

Покази потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив суду, що 12.02.2011 року зранку біля 08.30 годин повертався з церкви до додому. По вулиці Чмоли вийшов до вулиці Сагайдачного маючи намір перейти через нерегульований пішохідний перехід в напрямку магазину «АБС». Біля цього магазину «АБС» стояла припаркована автомашина типу панелевоза обліплена щитами. Він підійшов до переходу та побачив, що по ліву сторону від пішохідного переходу по вулиці Сагайдачного практично рівно з «зеброю» стояла вантажна бортова машина з причіпом, а позаду цієї автомашини на віддалі 2 - 2,5 м. стояв автомобіль «Газель». Водіїв в цих автомашинах не було. Він пройшов по «зебрі» до краю бортової автомашини, зупинився глянути чи не має автомашини зліва з вулиці Самбірської, після чого подивився направо, машин не було та почав переходити дорогу в протилежному напрямку вулиці Сагайдачного в сторону магазину «АБС». Зробивши 3- 4 кроки він раптово на віддалі максимум 2 метра побачив перед собою стару легкову автомашину, яка рухалась з центру в напрямку вулиці Самбірської з швидкістю 60-80 км/годину. Він зробив назад 2-3 кроки та автомашина його зачепила, збила і він впав таким чином, що нижні кінцівки (ноги) були під машиною. Наїзд відбувся на пішохідному переході передньою частиною автомобіля. В момент наїзду він був розвернутий лицем в напрямку автомобіля. Після того, як автомашина зупинилась побачив, що переднє ліве колесо приблизно на 90 сантиметрів виїхало на тротуар («хідник»), переднє праве колесо зупинилось перед бордюром, стояло на дорозі. Праве заднє колесо було на «зебрі». З автомашини вискочив водій та сховався за свою машину ззаду за багажником з правої сторони. В автомашині нікого більше не було. Він одразу попробував свої ноги, вони рухались. Вилізти з під машини він самостійно не міг та покликав водія щоб той йому допоміг вилізти з - під машини. В цей час він був у напівлежачому стані. Водій підійшов та допоміг піднятись з - під машини. В нижніх кінцівках жодної болі не відчував, будь-яких тілесних ушкоджень на ногах у нього не було. Він зовсім нічого не розпитував водія про обставини та причини наїзду, з цього приводу з водієм не мав ніякої розмови. Слідів крові у себе на видимих ділянках тіла, зокрема в ділянці голови не бачив. В цей час він відчував лише біль в голові та в грудях, він усвідомлював, що треба якнайшвидше попасти в лікарню, знав, що може в любий час втратити свідомість. А тому, попросив водія відвезти його додому, оскільки проживає поряд з лікарнею. Ствердив, що боявся щоб водій його не викинув в рів, коли в машині може втратити свідомість. Всі вищевказані події тривали 1,5 - 2 хвилини. За цей час до них ніхто не підходив, ніяких автомашин по дорозі не проїжджало. Водій його підвіз під будинок, він зайшов в квартиру зателефонував до сина, розповів йому обставини та попросив щоб той відвіз його в лікарню. Вдома він переодягнувся та разом з сином поїхали до лікарні. Коли зайшли до приймального відділення, вік зробив 1 крок та одразу впав і втратив свідомість на 3три з половиною доби. Тільки 15 лютого 2011 року біля 12 години він прийшов до тями. Через тиждень його перевели з реанімаційного відділення у нейрохірургію. В лікарні він перебував до 09 березня 2011 року, зокрема з 12 по 19 лютого 2011 року в реанімаційному відділенні. Ствердив, що він особисто не викликав ні швидкої, ні міліції. Підсудний ОСОБА_12 є тією особою, яка відвозила його додому.

Окрім цього, потерпілий також пояснив, що підсудного ОСОБА_3 до 12 лютого 2012 року не знав, знайомий з ним не був. Він категорично заперечив, що наїзд було здійснено автомобілем «HONDA Accord» синього кольору, вказавши, що ДТП сталась з участю автомобіля типу марки «ДЕО» чорного або темно сірого кольору. Номерного знаку цього автомобіля він не знає, а в той момент коли лежав під автомобілем дотиком своїх рук зауважив, що на автомобілі номерного знаку спереду взагалі не було. Зазначає, що це був старий обдертий автомобіль з терміном експлуатації біля 25 років. Потерпілий вважає, що автомобіль «HONDA Accord» синього кольору був спеціально підставлений для того, щоб високопосадові особі міліції могли отримати страхове відшкодування. 12 лютого 2011 року він був одягнутий в куртку, костюм чорного кольору на голові мав шапку. Вдома переодягнувся в інший одяг перед тим як їхати з сином до лікарні. Одяг в ході слідства не вилучався, оскільки його викинула дочка. Після ДТП з ОСОБА_3 не зустрічався, розмови з ним про відшкодування шкоди не вів. Вважає, що сумарно матеріальна та моральна шкода йому завдана на суму 7,5 млн. грн., але він не погоджується, щоб підсудний ОСОБА_3 добровільно відшкодовував йому цю шкоду. Просить суд визначити підсудному міру покарання не менше 5 років позбавлення волі та відшкодувати

- Протокол відтворення обстановки та обставин події 18.11.2011 року між потерпілим та ОСОБА_8 , зі змісту якого вбачається, що потерпілий на місці розповів та показав обставини подій, які мали місце 12.02.2011 року. Зокрема, зазначено, що автомобіль рухався з швидкістю 60-70 км/год., а наїзд на нього було здійснено в межах дорожньої розмітки «зебра» правою частиною ( в районі передніх правих дверей) - а.с. 99-101 т. 1.

- Покази свідка ОСОБА_13 , який суду пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_3 , не знає, з ним у будь-яких відносинах не перебуває. Потерпілого ОСОБА_8 знає по попередньому місцю праці, коли працював в санепідемстанції 15- 20 років тому. Щодо подій 12 лютого 2011 року зазначив, що оскільки у вказаний день зранку почував себе погано, була субота, заїхав в аптеку 36,6. В цей час накрапував дощ, подув сильний вітер. Дорога була неймовірно слизька. Рухався своїм автомобілем по вулиці по Сагайдачного в напрямку центру м. Дрогобича з швидкістю 15-20 км/годину. В салоні своєї автомашини був один, пасажирів не було. Побачив, що зліва біля магазину «АБС» стояв тягач з напівпричепом (фура), а тому весь погляд сконцентрував на пішохідний перехід щоб хтось на вийшов із-за тягача. Коли проїжджав біля «Автовежі» побачив на віддалі приблизно 20-30 метрів, що на зустріч із за тягача, об`їжджаючи його, легковий автомобіль темного кольору марки «Хонда» юзом понесло на зустрічну смугу до тротуару та автомобіль вдарив правим дзеркалом в металеву опору дорожнього знаку «пішохідний перехід». Поблизу правого тротуару в напрямку центру м. Дрогобича, тобто навпроти магазину «АБС» в цей час ніяких транспортних засобів у т.ч. вантажних автомобілів взагалі не було. Коли автомобіль «Хонда» зупинився передні його колеса були на тротуарі, а задні залишались на проїзній частині дороги. Проїжджаючи поруч звернув увагу, що хлопчина піднімав чоловіка, який сидів на землі поряд з тротуаром, а ноги його були на пішохідному переході. Рядом на тротуарі було ще двоє чоловік. Він вирішив не зупинятись, оскільки не вважав за необхідне так як звернув увагу на лице чоловіка, що сидів на тротуарі ближче до задньої сторони бампера автомобіля «Хонда» та побачив, що лице його виглядало «здивованим», а він сидів «як король на іменинах». Для себе зробив висновок, що нічого не сталося, а тому не зупиняв свій автомобіль та поїхав додому. На потерпілому не було слідів крові, ніяких тілесних ушкоджень. На місці не було жодної слідової інформації, яка вказувала б на те, що мала місце ДТП. Контакту автомашини «Хонда» з потерпілим також не було. Спереду під автомашиною «Хонда» потерпілий не був і цього практично не могло бути, оскільки кліренс автомобіля «Хонда» є невисоким.

- Протоколо відтворення обстановки та обставин події з свідком ОСОБА_13 від 18 листопада 2011 року,- а.с. 102-103 т. 1;

- Покази свідка ОСОБА_10 , оголошеними та дослідженими під час судового слідства, який вказав, що 12 лютого 2011 року біля 08 години 30 хвилин він разом з своїми товаришами ОСОБА_14 та ОСОБА_3 на автомобілі «Хонда аккорд» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 , їхали в напрямку вулиці Самбірської в м. Дрогобичі. Під час руху він сидів на задньому сидінні приблизно по середині, а ОСОБА_14 - на передньому пасажирському сидінні. Дорожнє покриття було викрито ожеледицею, падав сніг. Рухаючись по вулиці Сагайдачного та доїжджаючи до перехрестя цієї вулиці з вулицями Чмоли та Стуса він зауважив, що на лівому, по ходу їхнього руху тротуарі стояв пішохід чоловічої статі, яке дивився в напрямку вулиці Самбірської та був розвернутий спиною до їхнього автомобіля. Навпроти пішохода з протилежної сторони вулиці Сагайдачного стояв припаркований на узбіччі великий вантажний автомобіль. Пішохід почав переходити дорогу, пройшов по пішохідному переходу приблизно до середини дороги після чого послизнувся та впав на дорожнє покриття. На його падіння зреагував водій автомобіля ОСОБА_12 та застосував екстрене гальмування і скерував автомобіль ліворуч з метою уникнення наїзду на пішохода. Автомобіль у стані юзу проїхав повз лежачого пішохода, не зачепивши його пересік зустрічну смугу, виїхав на лівий по ходу руху тротуар та зупинився. Під час виїзду на тротуар права частина автомобіля та зокрема праве дзеркало заднього виду контактувало з металевою опорою дорожнього знаку, внаслідок чого дзеркало відламалось та залишилися подряпини на правій стороні кузова автомобіля «Хонда Аккорд». Водій ОСОБА_12 одразу вийшов з автомобіля та підійшов до пішохода з словами «що він робить? Як переходить дорогу?». Після чого, звернувся до людей щоб ті викликали швидку медичну допомогу. Він спільно з водієм ОСОБА_3 та ОСОБА_14 відтягнули пішохода з проїзної частини дороги на узбіччя та спиною обперли до їхнього автомобіля, а в подальшому допомогли сісти на переднє пасажирське сидіння автомобіля «Хонда Аккорд». Пішохід повідомив, що його звати ОСОБА_15 та через декілька хвилин приїхала швидка допомога. Медичні працівники оглянули пішохода, розпитували про стан його самопочуття, проте він від надання медичної допомоги та госпіталізації відмовився. Пішохід звернувся до ОСОБА_16 з проханням щоб той відвіз його додому, а він тим часом разом з ОСОБА_14 пішли до ринку «Матадор» на вулиці Самбірській в м. Дрогобичі.

- Протокол відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_10 від 08 травня 2012 року, а.с. 167-168 т. 1.

- Протокол очної ставки з потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_10 від 03 липня 2012 року, а.с. 191-192 т. 1;

- Покази свідка ОСОБА_14 , оголошені та дослідженими в судовому засіданні, які є аналогічними ОСОБА_10 (а.с. 182-183 т. 1).

- Покази свідка ОСОБА_17 , оголошені та досліджені в судовому засіданні. Згідно з якими, 12 лютого 2011 року приблизно о 08 годині 20 хвилин він керував автомобілем «ВАЗ- 21063» р.н. НОМЕР_2 рухаючись по вулиці Стуса в напрямку перехрестя вулиць Сагайдачного та Чмоли в м. Дрогобичі. В салоні свого автомобілі перебував один, на вулиці було холодно, падав невеликий сніг, дорожнє покриття було слизьким. Наблизившись до вулиці Сагайдачного, яка є головною відносно напрямку його руху, він зупинив свій автомобіль щоб пропустити транспортні засоби, які рухались вулицею Сагайдачного, так як мав намір пересікти вулицю Сагайдачного та продовжити рух по вулиці Чмоли. По вулиці Сагайдачного в напрямку від центру в сторону вулиці Самбірської рухався з швидкістю до 40 км/год по своїй смузі руху автомобіль «Хонда» синього кольору. Коли він подивився праворуч зауважив, що з лівого (по напрямку до вулиці Самбірської) тротуару на проїзну частину дороги вийшов пішохід чоловічої статі та коли відійшов від тротуару декілька метрів послизнувся на дорозі та впав. Водій автомобіля «Хонда» синього кольору почав гальмувати свій автомобіль та скерував транспортний засіб ліворуч в напрямку лівого тротуару, щоб уникнути зіткнення з пішоходом. Автомобіль «Хонда» проїхав повз лежачого пішохода не зачепивши його, виїхав передніми колесами на тротуар та зупинився. Побачивши вказану подію, він, тобто свідок ОСОБА_17 , здав своїм автомобілем дещо до заду, припаркував його на узбіччі та підійшов до місця події, де зупинився автомобіль «Хонда». В цей час водій автомобіля «Хонда» був уже біля пішохода, а також поряд був знайомий йому пасажир автомобіля «Хонда» по імені ОСОБА_18 . Вони намагались підняти пішохода на ноги, проте цього зробити не змогли, оскільки той не тримався на ногах. Вони відтягнути пішохода до тротуару, він певний час сидів на тротуарі обпершись спиною до автомобіля «Хонда», а в подальшому вони допомогли йому сісти на переднє пасажирське сидіння цього ж автомобіля. Хтось викликав швидку медичну допомогу, лікарі оглянути пішохода проте він від госпіталізації відмовився, будь-яких скарг з приводу свого самопочуття не висказував. Після цього він з місця події поїхав по своїх справах.

Разом з тим, свідок зазначив, що за декілька метрів від перехрестя по правій стороні в напрямку руху вулиці Самбірської з сторони магазину «АБС» стояв припаркований великий вантажний автомобіль.

- Протокол відтворення обстановки та обставин події з ОСОБА_17 від 08 травня 2012 року ( а.с. 169-170 т. 1);

- Протокол очної ставки з потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_17 від 03 липня 2012 року ( а.с. 199-200 т. 1);

- Покази судово-медичного експерта ОСОБА_19 , який суду пояснив, що в лютому 2011 року згідно постанови слідчого Дрогобицького МВ ГУ МВС України у Львівській області ОСОБА_20 проводив судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_8 1944 року народження про що складено висновок експерта № 148 від 04 березня 2011 року. Потерпілого ОСОБА_8 він раніше не знав, знайомий з ним не був. Безпосередній огляд потерпілого проводив в приміщенні Дрогобицької міської лікарні. При наданні висновку ним, окрім даних особистого огляду, враховувались записи з історії хвороби (медичної карти стаціонарно хворого нейрохірургічного відділення Дрогобицької МЛ) та КТ обстеження головного мозку від 13 лютого 2011 року. При особистому огляді з тілесних ушкоджень виявлено садно на лівому ліктьовому суглобі ззаду та на лівій китиці. Інших видимих тілесних ушкоджень на час огляду не було. При огляді також не було виявлено жодних тілесних ушкоджень на нижніх кінцівках та тазобедрового суставу. Інші тілесні ушкодження, що зазначені у висновку експертизи вказано із наданої медичної документації.

Тілесні ушкодження, які зазначено у експертизі, ОСОБА_8 міг отримати при падінні з висоти власного росту. При цьому це могло бути як з прискоренням тіла та і без такого прискорення. Зробити категоричний висновок в цій частині не надається можливим.

- Покази експерта ОСОБА_21 , який суду пояснив, що у зазначеній кримінальній справі проводив транспортно - трасологічну експертизу та 14 вересня 2011 року ним складено висновок № 1757. На вирішення експертизи ставилось питання про те, якою частиною автомобіля «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 . При проведенні експертизи він ознайомився з окремими матеріалами кримінальної справи, наданими слідчим на клопотання експерта та ним було особисто оглянуто та досліджено автомобіль «HONDA Accord». На автомобілі під час огляду було виявлено незначні вм`ятини, які в принципі могли бути утворені як при наїзді на пішохода так і при інших обставинах. Оскільки в постанові про призначення експертизи згідно заданої слідчим фабули мова йшла про наїзд на пішохода, виходячи з цього перед ним, як експертом, стояло питання про можливість утворення механічних пошкоджень на автомобілі саме при таких обставинах, тобто за умови наїзду автомобіля на пішохода. Експертиза керується фабулою справи, яку задає слідчий щоб зробити висновок про можливість утворення пошкоджень на поверхні автомобіля. Перелік пошкоджень на автомобілі «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 наведений в дослідницькій частині висновку. Згідно висновку № 1757 від 14 вересня 2011 року зазначено, що наїзд автомобіля на пішохода відбувся правою передньою частиною та передньою частиною правої сторони даного автомобіля. Такий висновок про наїзд ним зроблено виходячи із заданої слідчим фабули про обставини наїзду. Виявлені на автомобілі пошкодження могли виникнути і при інших обставинах, тобто не обов`язково внаслідок наїзду на пішохода. При швидкості автомобіля 70-80 км/год., характер пошкоджень на автомобілі при контактній взаємодії з пішоходом зовсім інший ніж пошкодження, що були на автомобілі «HONDA Accord», зокрема при такій швидкості як правило мають місце розлам та руйнування бампера, руйнування скляних частин автомобіля, значні механічні пошкодженні на автомобілі. Як свідчить практика при швидкості 40 км/год. пішохода завжди закидає на капот автомобіля. Оскільки при огляді автомобіля «HONDA Accord» таких ушкоджень не було, швидкість його могла бути зовсім незначна. Такий комплекс пошкоджень, який виявлено при огляді автомобіля «HONDA Accord» нехарактерний для обставин, коли автомобіль рухається з швидкістю 70-80 км/год. Показання потерпілого ОСОБА_8 щодо механізму наїзду на нього автомобіля, а саме те, що потерпілий, які він стверджує, опинився нижніми кінцівками під передньої частиною автомобіля, є малоймовірними оскільки слідів руйнування нижньої частини бамперу не було. Кліренс автомобіля «HONDA Accord» становить близько 15 см. При прямолінійному русі автомобіля та контактній взаємодії з пішоходом механічні пошкодження на автомобілі повинні бути дотичними бамперу, капоту, крилу і т.п., а малоймовірно щоб пішохід опинився під автомобілем.

Щодо пошкодженого дзеркала заднього виду експерт пояснив суду, що на момент проведення ним огляду автомобіля дзеркало було замотано скотчем. Пошкодження дзеркала теоретично могло бути як і при наїзді на пішохода так і внаслідок контактної взаємодії з металевою опорою дорожнього знаку. Розташуванням уламка дзеркала згідно план-схеми не суперечить ймовірному механізму розвитку події. Якщо автомобіль контактував з опорою дорожнього знаку, то розташування уламку в цьому місці цілком можливе.

- Протокол огляду місця події від 12 лютого 2011 року та план- схеми до протоколу, відповідно до якого огляд місця події проведено слідчим в період з 13.05 до 13.50 годин. Місцем події є ділянка дороги по вулиці Сагайдачного в м. Дрогобичі на віддалі 15 метрів від кута житлового будинку № 23. Безпосередньо поряд з місцем події до вулиці Сагайдачного примикають другорядні вулиці Чмоли та Стуса. Ширина проїзної частини дороги вулиці Сагайдачного становить 8,10 м. та безпосередньо в місці події вулиця Сагайдачного обладнана пішохідним переходом шириною 3,50 м. На правому узбіччі в напрямку вулиці Самбірської поряд з пішохідним переходом на металевій опорі розміщено дорожній знак 5.35.1 «пішохідний перехід». Навпроти через дорогу розташований магазину « АБС». В ході огляду місця події на віддалі 12,30 м. від кута житлового будинку № 23 біля лівого бордюру ( в напрямку вулиці Самбірської) на землі виявлено та вилучено осколок пластмаси синього кольору. На момент огляду дорожнє покриття викрите ожеледицею (а.с. 3-4 т. 1).

- Протокол очної ставки від 03.07.2012 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілим ОСОБА_8 , якого вбачається, що в ході цієї слідчої дії обвинувачений ОСОБА_3 в повному об`ємі підтвердив свої показання щодо обставин та механізму подій, що мали місце 12.02.2011 року. В той же час в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що наїзд на нього було вчинено передньою частиною автомобіля та під час наїзду автомобіль притиснув йому грудну клітку та голову ( ас. 188-190 т.1).

- Висновок судово-медичної експертизи № 148 від 04 березня 2011 року ( по матеріалах справи), з якого вбачається, що у ОСОБА_8 мались наступні тілесні ушкодження: черепно - мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння черепа, забою головного мозку середнього ступеня з крововиливами під тверду та м`яку мозкові оболонки, синця в ділянці правої очниці, саден на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на лівій китиці, які в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння ( т. 1 а.с. 25-26).

- Запит за №315 від 11.03.2011р. Дрогобицької міської лікарні №1, хворий ОСОБА_8 , 1944 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в ДМЛ №1 реанімаційному відділі з 12.02.2011р. по 19.02.2011р. у нейрохірургічному відділенні з 19.12.2011р. по 09.03.2011р. із діагнозом : тупа травма тіла, відкрита важка ЧМТ; множинні переломи склепіння та основи черепа, забій головного мозку середнього ступення; геморальний забій головного мозку САК.

- Висновок комісійної судово-медичної експертизи № 296 від 30 грудня 2015 року, в якому зазначено, що відповідно до записів у представлених медичних документах ОСОБА_8 були спричинені черепно-мозкова травма з переломом кісток склепіння черепа, забоєм головного мозку із крововиливами під оболонки головного мозку, садно в тім`яній ділянці, крововилив біля лівого ока, садна в ділянці задньої поверхні лівого ліктьового суглобу і на 3-у пальці лівої кисті, забої м`яких тканин грудної клітки і поперекової ділянки. Травма голови відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, а всі інші тілесні ушкодження - до легкого тілесного ушкодження.

- Висновок судової автотехнічної експертизи № 1020 від 04 квітня 2011 року, з якого вбачається, що на момент огляду та дослідження робоча гальмова система та система рульового керування автомобіля «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані та могли виконувати свої функції, передбачені конструкцією (т. 1 а.с. 34-38).

- Висновок судової трасологічної експертизи № 1756 від 19 квітня 2011 року, за яким представлені на дослідження фрагмент деталі, вилучений при огляді місця події та корпус правого бокового дзеркала заднього виду, що вилучене з автомобіля «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 складали раніше єдине ціле, а саме один корпус правого бокового дзеркала заднього виду ( т. 1 а.с. 61-68).

Наведені вище докази винності ОСОБА_3 , які обвинувачення трактує як докази винності, не спроможні на таке.

Так, дійсно як звернуто увагу стороною захисту гідно висновку експертизи № 148 від 04 березня 2011 року слідує, що ОСОБА_8 госпіталізований у відділення нейрохірургії 12 лютого 2011 року о 13 годині (більше ніж через 4 години після події), що стверджено записами з медичної карти стаціонарно хворого № 01103. На час поступлення до лікарні ОСОБА_8 висказував скарги в поперековому відділі хребта, загальну слабість, головну біль, хворий перебував в свідомості, просторі та часі орієнтований. Про перебування потерпілого у свідомості також свідчать записи інших лікарів датовані 12 та 13 лютого 2011 року, а відтак ці відомості повністю спростовують показання самого потерпілого ОСОБА_8 про те, що він одразу на приймальному покої втратив свідомість та перебував без свідомості впродовж 3 днів.

Потерпілий ОСОБА_8 освідуваний судово-медичним експертом 16 лютого 2016 року та на час освідування судово-медичним експертом у нього на тілі констатовано наступні зовнішньо видимі тілесні ушкодження: - на правій очниці смугастого форми синець фіолетового кольору з жовтизною по вільному краю розміром 5x1,5 см.; - на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на нігтевій фаланзі лівої кисті, на проксимальній фаланзі 3-го пальця цієї ж кисті - три садна неправильної форми розміром від 0,3x0,2 см. до 1x0,5 см. під коричневими кірками.

Жодних інших тілесних ушкоджень, у т.ч. тілесних ушкоджень чи слідів медичного втручання в ділянці голови, у потерпілого ОСОБА_22 на час освідування судово-медичним експертом не зафіксовано.

Вданому випадку не констатовано наявність інформації про наявність тілесних ушкоджень та слідів медичного втручання в ділянці голови потерпілого, які натомість зазначені у в медичній карті стаціонарно хворого (ЗЧМТ, множинні переломи склепіння черепа, субарахноїдальний крововилив, набряк і набухання головного мозку).

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_8 під час проведення цієї експертизи неодноразово ігнорував клопотання експертів про необхідність його особистої явки для проведення експертизи, про що відображено в описовій частині вищевказаного висновку комісійної судово-медичної експертизи.

Показання потерпілого ОСОБА_8 щодо обставин та механізму наїзду на нього автомобіля за своїм змістом, як видно з матеріалів кримінальної справи, не були однаковими та послідовними. Зокрема, як зазначено вище, під час досудового розслідування та зокрема при проведенні відтворення обстановки та обставин події з участю потерпілого 18.11.2011 року, ОСОБА_8 зазначив, що наїзд на нього було здійснено правою частиною « в районі передніх правих дверей» і саме це покладено в основу обвинувачення.

В подальшому та зокрема при проведенні 03.07.2012 року очної ставки з обвинуваченим ОСОБА_3 в своїх показаннях потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що наїзд на нього було вчинено передньою частиною автомобіля та під час наїзду автомобіль притиснув йому грудну клітку та голову.

Під час судового слідства потерпілий ОСОБА_8 зазначав, що автомобіль здійснив наїзд на нього передньою частиною таким чином, що після контактування з автомобілем він опинився на землі нижніми кінцівками практично по пояс під бампером та двигуном спереду під автомобілем.

Так, як вірно звернуто стороною захисту такі покази потерпілого ОСОБА_8 щодо механізму наїзду на нього автомобіля не відповідають висновку судово-медичної експертизи № 148 від 04.03.2011 року, а також показанням з цього приводу судово-медичного експерта ОСОБА_19 , експерта Львівського НДІСЕ ОСОБА_21 , яким проводилась транспортно-трасологічна експертиза ( висновок № 1757 від 14 вересня 2011 року). Обвинувачення не містить жодного посилання на те, які конкретно тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_8 , а лише зазначено, що вони віднесені до категорії тяжких, що є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Більше того, потерпілий ствердив суду, що наїзд на нього здійснено не автомобілем «HONDA Accord», а зовсім іншим автомобілем типу «Део» чорного чи темно-сірого кольору.

При цьому, підсудний ОСОБА_3 на протязі всього часу давав однакові покази, заперечив свою причетність до інкримінованого йому злочину і узгоджуються з показами свідків.

Шор стосується кваліфікуючу ознаку злочину, яка інкримінована підсудному «порушення експлуатації транспорту» без будь-якого обґрунтування, і є суперечливим, оскільки згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 1020 від 04 квітня 2011 року зазначено, що робоча гальмова система та система рульового керування автомобіля «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 знаходились в працездатному стані та могли виконувати свої функції, передбачені конструкцією. Будь-яких інших технічних несправностей автомобіля, що перебували б в причинному зв`язку з ДТП, а ні слідством, а ні в подальшому судом не встановлено. Від так, наведене виключає склад пред`явленого обвинувачення.

При цьому, суд виходить з вимог статті 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, згідно якого обвинувачення особи не може ґрунтуватись на припущеннях, якими у даній справі є твердження органу державного обвинувачення про те, що ОСОБА_3 своїми діями по ознаці порушення правил безпеки руху та експлуатації транспорту, які заподіяли ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, що всі сумніви мають тлумачитися на користь підсудного.

Згідно із ст. 323 КПК України (в редакції 1960 року) суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті у судовому засіданні.

Згідно рекомендацій, які містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року "Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку" висновки суду щодо оцінки доказів належить викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які б виключали сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини - питання щодо допустимості доказів у справі - це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд, зі свого боку, повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, було справедливим. У такому випадку суд зобов`язаний не визначати, чи певні докази було отримано незаконно, а перевіряти, чи така «незаконність» не спричинила порушення іншого права, гарантованого Конвенцією.

Разом з тим, жодний вищенаведений доказ не довів ні механізму наїзду автомобіля обвинуваченого на потерпілого, ні самого факту вчинення кримінального правопорушення, відсутні будь які сліди, що б мали мати місце в контексті з показами потерпілого, щодо наїзду на нього. Враховуючи поведінку пішохода-потерпілого його показами даними в судовому засіданні, де він вказав, що наїзд вчинено іншим автомобілем, на відміну від зазначеного у обвинувальному акті.

Проведенні по справі експертизи не носять категоричного характеру, що стосується наїзду на потерпілого та є неспроможними, адже для належного висновку експертизи немає достатніх вихідних об`єктивних даних, про що також зазначено у експертизах, а тому експертизи носять лише вірогідний характер.

Відсутні аргументи того, що діяння обвинуваченого знаходилось у прямому причинному зв`язку з травмами потерпілого, відсутні докази, які б вказували на наявність в діянні підсудного складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, стороною обвинувачення суду не було представлено, а обвинувачення побудоване лише показах потерпілого, які як здобуто при судовому розгляді є суперечливими, що є неприпустимо.

Разом з тим, досліджуючи те, що органом досудового слідства, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.2 ст. 286 КК України, в обвинувальному акті зазначено, що дії водія транспортного засобу ОСОБА_3 , суперечили вимогам Розділу 1 п.п.1.2., 1.5. та 1.10. в частині терміну «Пішохідний перехід, розділу 2 п. 2.3. б); Розділу 8 п.8.1.; Розділу 12 п. 12.3 та Розділу 18 п.18.1. Правил дорожнього руху України, які виразились в тому, що він проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вів керований ним транспортний засіб якнайближче до правого краю проїзної частини дороги, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді виходу зліва на право по ходу його руху на проїзну частину дороги пішохода ОСОБА_8 , який переходив проїзну частину дороги по нерегульованому пішохідному переході, не надав дорогу пішоходу та не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним транспортного засобу, а виїхав на умовну зустрічну смугу, де здійснив наїзд на нього.

Так, сформульована у зазначеній нормі кримінального закону України диспозиція є бланкетною, так як відсилає до іншого нормативного акту, у даному випадку до Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, з послідуючими змінами та доповненнями (далі ПДР України). Тому суду необхідно з`ясовувати у чому саме полягали порушення ПДР України з боку обвинуваченого та чи є причинний зв`язок між цими порушеннями і передбаченими законом про кримінальну відповідальність суспільно-небезпечними наслідками.

На це також звернуто увагу в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні порушення на транспорті» № 14 від 23.12.2005 року, де зазначено, що при розгляді справ про злочини, відповідальність за які встановлено статтями 286-288, 415 КК України слід мати на увазі, що диспозиції сформульованих у них норм - бланкетні. У зв`язку з цим суди повинні ретельно з`ясовувати і зазначати у вироках, у чому саме полягали названі у перелічених статтях порушення; норми яких правил, інструкцій, інших нормативних актів не додержано, чи є причинний зв`язок між цими порушеннями та передбаченими законом суспільно-небезпечними наслідками. Отже, причинний зв`язок між діянням і наслідками, що настали є обов`язковим.

За змістом положень пункту 12.3 ПДР, визначальною обов`язковою умовою адекватних дій водія при появі перешкоди чи небезпеки є об`єктивна спроможність їхнього своєчасного виявлення. Тобто, за відсутності у водія об`єктивної спроможності виявити небезпеку чи перешкоду для руху, що виникли, він не може нести відповідальності за невжиття зазначених у п.12.3. ПДР заходів.

Більше того, відповідно до п.1.4. ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Аналіз положень п.1.4. і п.12.3. ПДР дає підстави для однозначного висновку, беручи до уваги покази обвинуваченого, свідків та й самого потерпілого, що з появою в полі зору пішохода, що рухався, беручи до уваги вище наведенні докази, яким суд може надавати віри в контексті дорожньої обстановки, небезпека виникла лише з моменту перетинання потерпілого проїзної частини дороги, а з огляду на чинник раптовості, водій, на шляху якого виникає така небезпека, звільняється від відповідальності за наслідки необачних, несподіваних дій інших осіб, вчинених з порушенням вимог ПДР, оскільки він фактично опиняється і перебуває в умовах аварійної обстановки, створеної іншими учасниками руху, за що відповідальність чинним законодавством не передбачена. Більше того, за умови іншого автомобіля, як вказав потерпілий, його травми, маневр виїзду автомобіля з метою уникнення наїзду на пішохода на тротуар ліворуч через бордюр вдарившись правим дзеркалом об металеву опору, наслідок чого дзеркало відірвалось та залишились подряпини на правій стороні кузова, на думку суду, розглядаючи такий розвиток подій, є технічно невиправданий щодо причинно наслідкового зв`язку з травмами потерпілого, ушкодженнями автомобіля підсудного, показами учасників судового розгляду.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, недоведеність хоча б однієї частини його складу тягне відсутність складу кримінального правопорушення цілому.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №9 від 01 листопада 1996 року (з наступним змінами) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" в п. 18, а відповідно до п. 19 цієї ж постанови вказує визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини.

Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статей 10 і 11 Загальної декларації прав людини та ст.14 Міжнародного пакту про громадські та політичні права, кожна людина, яка обвинувачується у вчиненні злочину, має право вважатися безвинною доти, доки її вина не буде встановлена законним чином шляхом прилюдного розгляду її справи незалежним і безстороннім судом на основі повної рівності, з додержанням всіх вимог справедливості, і з забезпеченням всіх можливостей для захисту.

При цьому, суд враховує, що однією із засад судочинства є, зокрема змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.4 ст.129 Конституції України). Принцип змагальності конкретизовано і в ст. 16-1 КПК України, якою також встановлено, що під час кримінального провадження суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ст. 46 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 р. передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Так, у справі «Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, що також визначено рішенням Європейського Суду з прав людини у справі № 4291498 «Капо проти Бельгії» від 13.01.2005 року, , і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. («Барбера, Мессегуе і Хабардо проти Іспанії» 6 грудня 1988, п. 146, p. 33, § 77).

Слід загадати про позицію, викладену у постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно вказаної постанови, виправдувальний вирок постановляється : за відсутністю події злочину, коли судовим розглядом справи встановлено, що діяння, у вчиненні якого обвинувачувався підсудний, взагалі не мало місця або відсутній причинний зв`язок між діянням підсудного (обвинуваченого) і шкідливими наслідками, настанням яких обумовлюється злочинність діяння, зокрема, коли шкідливі наслідки настали внаслідок дій особи, якій заподіяно шкоду, або в результаті дії сил природи тощо.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд має бути переконаний поза межами розумного сумніву, що кожен із суттєвих елементів інкримінованого особі злочину є доведеним (справа Дж. Мюррей проти Сполученого Королівства). Порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» (2001р.) оскільки встановив, що національні суди визнали заявника винним, спираючись на досить слабкі докази та припущення про його причетність до ДТП.

Вважаючи достатньо забезпеченим в ході судового процесу процесуальні права прокурора та потерпілого, який вказав про інший транспортний засіб марки «Део», який здійснив на нього наїзд, суперечливі покази про механізм наїзду, свої травми, на надання ними додаткових доказів у підтвердження доведеності вини підсудного, суд також виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його права та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь - якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Разом з тим, суд також бере до уваги обов`язок дотримуватися розумних строків розгляду справи.

При цьому суд зважає на практику Європейського суду, зокрема на справу "Федорченко та Лозенко проти України" (Заява N 387/03) 20 вересня 2012 року, де Європейським судом зверталася увага на фактах неможливості встановити "поза розумним сумнівом" причетність до вчинення злочину, відтак констатовано порушення ст. 14 у поєднанні з ст. 2 Конвенції в її процесуальному аспекті, у зв`язку з не проведенням державними органами розслідування можливих інших мотивів, а також на справу "Зароченцев проти України" (Заява N 39327/06) 10 січня 2013 року, де Європейський суд встановив порушення п. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з незабезпеченням національними органами розгляду справи упродовж розумного строку.

Сумнівний характер наявності причинного зв`язку між діями обвинуваченого та настанням ДТП не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов свій вияв як в положеннях національного законодавства, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема також в рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України», в якому зазначалось, що суд при оцінці доказів, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неоспорюваних презумпцій факту.

Положеннями ст. 275 КПК України закріплено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Таким чином, аналіз перерахованих вище доказів на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими у процесі судового розгляду й оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом та враховуючи, що можливості для збору додаткових доказів вичерпано, а стороною обвинувачення не було надано жодних інших відносних і допустимих доказів, які б вказували і однозначно підтверджували повною і достатньою мірою обставини того, що в результаті злочинних дій водія ОСОБА_3 , за яких стався наїзд керованого ним технічно справного автомобіля на пішохода, місце завдання травм, їх локалізація, яких не встановлено належними доказами, та суперечливими свідченнями потерпілого ( щодо травм та транспортного засобу), а також дорожньою обстановкою, будь-яких слідів характерних для ДТП, підкріпленими висновками експертиз, а тому оцінивши та проаналізувавши надані сторонами докази, всебічно й повно дослідивши всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, аналіз яким дано вище, суд, керуючись законом, ґрунтуючись також на засадах справедливості, виваженості приходить до висновків, що пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення за ч.2 ст. 286 КК України не знаходить свого підтвердження, а тому його слід виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Слід також зазначити, що обвинувачення воно не має достатнього доказового підґрунтя, забезпечується суперечливими доказами, які не заслуговують довіри, а тому суд тлумачить їх на користь обвинуваченого. а можливість отримання будь-яких інших об`єктивних доказів вини особи вичерпано в процесі даного судового розгляді.

Відповідно до ст. 93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати, які складаються із вартості проведених експертиз в розмірі 6916,40 грн. ( а.с.33, 45, 75, 133 т.1). віднести на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , враховуючи виправдання підсудного, підлягає залишенню без розгляду.

Згідно ст. 81 КПК України (в редакції 1960 року) вирішити долю речових доказів.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 323,324, ч.4 ст. 327 КПК України (в редакції 1960 року), суд, -

з а с у д и в:
ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України визнати невинним та виправдати через недоведеність наявності в його діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасувати.

Понесені по цій справі та підтверджені судові витрати на залучення експерта віднести за рахунок держави.

Цивільний позов ОСОБА_8 залишити без розгляду.

Речові докази : автомобіль марки автомобіль «HONDA Accord» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 переданий на зберігання власнику ОСОБА_23 , вважати повернутим.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області на протязі 15 діб з дня його оголошення.

Суддя ОСОБА_1