Дата документу Справа № 320/7287/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/778/65/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши 02 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року,

встановила:
Ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 та накладений арешт на майно, власником якого відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 ), із забороною їй відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 07, а також здійснювати будь-які дії з реєстрації та перереєстрації квартири АДРЕСА_1 , реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 07.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя зазначив, що 18.02.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, вчинене у великих розмірах, по кримінальному провадженню № 0000805, по якому зазначена квартира має доказове значення, а для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою збереження вищевказаного майна, необхідне накладення на нього арешту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15 листопада 2016 року про накладення арешту на майно і постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Апелянт зазначила, що після укладення договору купівлі-продажу №994 від 18.12.2015 року, вона є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_1 ; згідно з повідомленням ГУНП Запорізької області № 14804/6/03-2016 від 02.12.2016 року, їй було роз`яснено, що по вказаному кримінальному провадженню вона не має будь-якого статусу, тобто при укладенні договору вона діяла в межах діючого законодавства і в її діях немає ознак кримінального правопорушення; на даний час зазначений договір ніким не оскаржений і э чинним, тому вона є законним власником вищевказаної квартири, а накладений на неї арешт перешкоджає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Також зазначає, що по даному кримінальному провадженню, вказана квартира не визнана речовим доказом, а зміна власника квартири, або використання квартири за її власним розсудом, ніяк не може перешкодити проведенню слідчих дій у кримінальному провадженні.

Крім того звертає увагу на те, що оскільки клопотання про накладення арешту було розглянуто без її повідомлення про час і місце його розгляду, внаслідок чого, без її участі, а оскаржувану ухвалу вона отримала лише 05.01.2017 року, про що мається відповідний запис в матеріалах кримінального провадження, то строк на оскарження нею пропущений не був.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та апеляційної скарги, оголосивши заяву ОСОБА_7 в якій вона просила задовольнити заявлені вимоги та розглянути скаргу без її участі; заслухавши думку прокурора, який вважає, що апелянт пропустила строк апеляційного оскарження та заперечує проти вимог апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до ч. 4 ст. 395 КПК України апеляційна скарга може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом пяти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії такого рішення.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, про розгляд клопотання про арешт майна ОСОБА_7 не повідомлялася та не була присутньою при розгляді даного клопотання, ухвалу слідчого судді від 15.11.2016 року про арешт майна вона отримала лише 05 січня 2017 року, що не спростовується, і з апеляційною скаргою звернулась 06 січня 2016 року - у 5 денний строк з дня отримання копії ухвали слідчого судді, тобто у строк, передбачений ч. 3 ст. 395 КПК України.

Згідно матеріалів провадження, 11 листопада 2016 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшло клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 , погоджене з прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт майна, яке належить ОСОБА_7 .

Частиною першою ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного в ЄРДР № 0000805 від 18 лютого 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном (квартирою АДРЕСА_2 ) шляхом обману чи зловживання довірою. На підставі ч. 1 ст. 131, ч. 1, 3 ст. 170 КПК України дослідивши клопотання про арешт майна, яке належить ОСОБА_7 , додатки до нього, з яких вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 07 та зареєстровано на праві власності за ОСОБА_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, з метою збереження вищевказаного майна слідчий суддя задовольнив клопотання, вмотивувавши своє рішення.

Колегія суддів погоджується з даним висновком слідчого судді, оскільки він ґрунтується на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності рішення слідчого судді щодо задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 15.11.2016 року, якою задоволено клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області лейтенанта поліції ОСОБА_8 та накладений арешт на майно, власником якого відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень є ОСОБА_7 , із забороною їй відчужувати квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 07, а також здійснювати будь-які дії з реєстрації та перереєстрації квартири АДРЕСА_1 , реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 07 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною, набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4