Провадження № 1-кп/712/52/17
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000418 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньою освітою, приватного підприємця, проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Замятниця Чигиринського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Органами досудового слідства ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що він, з метою використання підробленого офіційного документа КП «ЧЕЛУАШ», після того, як головний інженер КП «ЧЕЛУАШ» ОСОБА_8 у подорожніх листах записав резолюцію видати завідомо завищену кількість дизельного пального, яка необхідна для викачування води з накопичувального басейну, здійснив заправку на АЗС по вул. Громова в м. Черкаси 1200 літрів дизельного пального, у подальшому автомобілем ЗІЛ 433362 д.н. НОМЕР_1 відбуксировано установку СНП 50/80 до басейну по вул. Конєва в м. Черкаси, де згідно акту на скид зливових вод з водонакопичувального басейну за липень 2010 року у фекальну каналізацію було злито 10465 м/куб. води, при цьому ОСОБА_6 у подорожніх листах № 929649 від 08.07.2010 року, № 513479 від 10.07.2010 року, № 513480 від 11.07.2010 року, які оформлено на ОСОБА_7 в графі «автомобіль прийняв», «здав водій» виконав підписи, наслідуючи підпис ОСОБА_7 .
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України, як підробка іншого офіційного документа.

Органами досудового слідства ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 21.08.2010 року, вніс недостовірні дані у подорожній лист № 053545 від 21.08.2010 року про буксирування автомобілем ЗІЛ 433362 д.н. НОМЕР_1 установку СНП 50/80 до басейну по вул. Конева, підвезення паливно - мастильних матеріалів, списання 5 літрів бензину А-76, що не відповідає дійсності, оскільки установка СНП 50/80 не експлуатувалась, при цьому у вказаному подорожньому листі, який оформлено на ОСОБА_6 в графі «автомобіль прийняв», «здав водій» ОСОБА_7 виконав підписи, наслідуючи підпис ОСОБА_6 .
Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 1 ст. 358 КК України, як підробка іншого офіційного документа.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що з 1994 року він працював водієм в КП «ЧЕЛУАШ», де за ним був закріплений автомобіль. В його обов`язки входила очистка доріг. Робочий день у нього починався з того, що він приходив на підприємство, отримував подорожній лист, повідомляв майстра куди саме він буде виїжджати на робочому автомобілі та працював. До автомобіля вони під`єднували помпу для викачки води та виконували свою роботу. Подорожній лист за ОСОБА_7 він не підписував. Усі дані, що були зазначені у подорожньому листі відповідали дійсності, автомобіль він нікому не передавав. У його безпосереднього керівника ніколи не було претензій до подорожніх листів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що працював в КП «ЧЕЛУАШ», був закріплений за насосною станцією. Подорожній лист він брав у диспетчера, а після роботи подорожній лист перевіряє диспетчер, майстер та інженер. Зауважень з-приводу подорожнього листа до нього не було. Подорожній лист за ОСОБА_6 він не підписував. Усі дані, що були зазначені у подорожньому листі відповідали дійсності.

На думку державного обвинувачення, вина ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їм правопорушення доводиться зібраними в ході досудового розслідування по справі доказами матеріалами кримінального провадження № 0000418 в 2-х томах (згідно опису), які надано на адресу суду, зокрема, даними висновку автотоварознавчої експертизи від 23.05.2013 року, даними документів та чорнових журналів диспетчера за 2009-2011 року, даними оригіналів подорожніх листів КП «ЧЕЛУАШ», а також показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були допитані у судовому засіданні.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд вважає, що вина обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України не знайшла свого підтвердження здобутими та дослідженими у ході розгляду справи доказами, а тому є недоведеною.

Так, суд при розгляді справи в межах оголошеної ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підозри, безпосередньо допитавши обвинувачених, свідків, оглянувши документи та вивчивши всі матеріали кримінального провадження, заслухавши міркування і доводи прокурора, захисників, приходить до переконання, що дані досудового розслідування не підтверджують оголошеної обвинуваченим підозри, виходячи з наступного.

Згідно статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Стаття 84 КПК України передбачає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Враховуючи вищевказані норми закону, суд не розцінює надані стороною державного обвинувачення докази, як докази вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з наступних підстав.

Допитані в ході судового розгляду справи свідки пояснили суду наступне:

-свідок ОСОБА_9 пояснив, що працював в КП «Черкасиводоканал» інженером, з КП «ЧЕЛУАШ» вони співпрацювали, він особисто визначав об`єм води для викачки, оформляв загальний акт, який підписувався усіма сторонами. За підробку документів йому нічого не відомо. До оформлення подорожніх листів він ніякого відношення не має;

-свідок ОСОБА_10 , у судовому засіданні пояснив, що працював в КП «ЧЕЛУАШ». Раніше на підприємстві робітники працювали по бригадах, до водіїв він ніякого відношення не має. У подорожніх листах зазначалися: виконаний пробіг автомобіля, кількість виконаної роботи, кількість використаного пального і залишок. Ці всі дані перевіряв диспетчер. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 працювали на одному автомобілі, подорожній лист видається на водія. Щодо внесення обвинуваченими недостовірних даних сказати нічого не може, бо він це не контролював;

-свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що працював в КП «ЧЕЛУАШ» до 23 квітня, тому пояснити нічого не може. Вказав, що подорожні листи виписував диспетчер, а видавав механік. Саме диспетчер визначає кількість пального для певних робіт. Залишок перевірявся мірною лінійкою. Точно визначити залишок не можливо. Щодо внесення обвинуваченими недостовірних даних нічого сказати не може, при ньому таких випадків не було, а обвинувачені були добросовісними працівниками;

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що покази допитаних свідків не вказують на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України через те, що не містять жодних даних, які б вказували на підробку обвинуваченими офіційного документу.

Досліджені в ході судового розгляду матеріали кримінального провадження, а саме:

- матеріали, отримані з ТОВ «ЧСУ-525». Отримані копії платіжних доручень та укладених договорів по наданню послуг з водовідведення зливових вод насосною станцією СНП 50/80 з водонакопичувальних басейнів, які укладалися між КП «ЧЕЛУАШ» та ТОВ «ЧСУ-525»;
(Том № 1 а.с. 9-18)
- матеріали, отримані з КП «Черкасиводоканал». Отримані копії платіжних доручень та укладених договорів по наданню послуг з приймання зливових вод, що відкачуються, які укладалися між КП «ЧЕЛУАШ» та КП «Черкасиводоканал»;
(Том № 1 а.с. 20-29)
- дані проведеного тимчасового доступу до речей та документів, а саме: проведення виїмки з КП «Черкасиводоканал» журнали, в яких містилися записи по проведеній відкачці з водонакопичувальних басейнів по м. Черкаси;
(Том № 1 а.с. 61-64)
- відповідь з Черкаського обласного центру гідрометеорології. Згідно даної відповіді, було встановлено, яка висота снігу була по місту Черкаси, та підстави виїзду водіїв з КП «ЧЕЛУАШ» для чистки снігу;
(Том 1 а.с. 65-71)
- подорожні листи, які вилучені з КП «ЧЕЛУАШ», в яких містяться відомості - кількості отриманого пального, підстава виїзду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для проведення тих чи інших робіт. За ними була закріплена установка СНП 50/80 та ЗІЛ 433362. Також в даних подорожніх листах містяться візи службових осіб КП «ЧЕЛУАШ»;
( Том № 1 а.с. 77- 197)
- матеріалами автотоварознавчої експертизи № 1108/13-23 від 23.05.2013 року, згідно якої: 1) необхідна кількість дизельного пального для викачування 2570,4 м3 води установкою СНП 50/80 згідно технічних характеристик даної установки становить: 181,36 літра 360 мл; 2) необхідна кількість дизельного пального для викачування 3672,4 м3 води установкою СНП 50/80 згідно технічних характеристик даної установки становить: 259,08 літра 80 мл; 3) необхідна кількість дизельного пального для викачування 10465,2 м 3 води установкою СНП 50/80 згідно технічних характеристик даної установки становить: 738,38 літра 380 мл; 4) необхідна кількість дизельного пального для викачування 18962 м3 води установкою СНП 50/80 згідно технічних характеристик даної установки становить: 1337,87 літра 870 мл; 5) нормативна кількість дизельного пального, що використовує досліджувана пересувна насосна станція СНП 50/80, впродовж однієї машини-години робочого часу по викачуванню води становить 12,7 літра 700 мл.; 6) нормативна кількість дизельного пального, що перекачує досліджувана пересувна станція СНП 50/80, впродовж однієї машини - години в номінальному режимі роботи становить: 180,0 м3;
(Том № 1 а.с. 35-38, Том № 2 а.с. 79-80)
Дані матеріали кримінального провадження також не вказують на доведеність вини обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України через те, що не містять жодних даних, які б вказували на підробку обвинуваченими офіційного документу.

За ч. 1 ст. 358 КК України, особу може бути притягнуто до відповідальності за підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут.
Підроблення офіційних документів може полягати у повній фальсифікації або в частковій зміні змісту справжнього документа.
В даному випадку всі подорожні листи не є підробленими, так як інформація зафіксована на них відповідає дійсності. Подорожні листи оформленні у відповідності з вимогами законодавства на спеціальних бланках суворої звітності. Вказані документи містять усі необхідні відомості. Також в даних подорожніх листах містяться візи службових осіб КП «ЧЕЛУАШ». Вказані подорожні листи містять підписи водіїв. В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили справжність своїх підписів. Їх підписи ніхто не підробляв і вони не наслідували підписи один одного.
Інших доказів на підтвердження винуватості обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України стороною обвинувачення не надано.
Обов`язок доказування обставин за обвинуваченням, належності та допустимості доказів покладається в даному випадку на слідчого, прокурора й не може перекладатись на обвинуваченого.
Згідно ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви стосовно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
За ч.1, 2 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Згідно ч.1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Частинами 2, 3, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Повідомлення про підозру, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи, якщо їх неможливо усунути, тлумачаться на користь такої особи.
З ч.1 ст. 91 КПК України вбачається, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, серед іншого, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Згідно ч.1, 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Такий обов`язок суду щодо забезпечення презумпції невинуватості і права на справедливий судовий розгляд, які передбачені ст. 62 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно ратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Згідно зі ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).
Оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку і приймаючи до уваги, що інших доказів, які б беззаперечно, без сумніву доводили вину обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України стороною обвинувачення після опитування щодо бажання доповнити судовий розгляд надано не було, суд вважає, що пред`явлене ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення не доведено в судовому засіданні, а усі припущення й сумніви стосовно доведеності вини обвинувачених слід тлумачити на їх користь.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, про необхідність постановлення відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виправдувального вироку, оскільки не доведено, що в діяннях обвинувачених є склад кримінального правопорушення.
Цивільний позов не заявлено.
Питання розподілу процесуальних витрат на залучення експерта для проведення автотоварознавчої експертизи, судом не вирішується, оскільки ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено стягнення тільки з обвинуваченого витрат на залучення експерта у разі ухвалення саме обвинувального вироку, а витрати за залучення стороною обвинувачення експертів в порядку визначеному ч. 2 ст. 122 КПК України здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Долю речових доказів по справі необхідно вирішити у відповідності із вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 369, 370, 373, 374 КПК України, суд ,-

З А С У Д И В:
Визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Виправдати ОСОБА_6 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Поновити ОСОБА_6 в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.
Визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України за недоведеністю, що в його діянні є склад кримінального правопорушення.

Виправдати ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Поновити ОСОБА_7 в правах, обмежених під час кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді особистого зобов`язання скасувати.
Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати за проведення по справі автотоварознавчої експертизи в сумі 1 591,20 грн. відшкодувати відповідно до положень ст. 126, 130 КПК України за рахунок Держави.

Речові докази:

- документи та чорнові журнали диспетчера за 2009-2011 роки знаходяться при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження (Том №1 а.с. 26);

- оригінали подорожніх листів знаходяться при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження (Том №1 а.с. 205-213);

- щоденник знаходиться при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження (Том №2 а.с. 50);

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Соснівський районний суд м. Черкаси.

Обвинуваченим та прокурору копію вироку на підставі п. 6 ст. 376 КПК України вручити негайно після його проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1