Справа № 676/949/17
Провадження № 1-кп/676/191/17
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 липня 2017 року м. Кам`янець-Подільський
головуючого - судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
при секретарях судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 ,
з участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 ,
ОСОБА_8 ,
потерпілих-цивільних позивачів ОСОБА_9 ,
ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,
представника потерпілого ОСОБА_12 ,
обвинуваченої-цивільного відповідача ОСОБА_13 ,
захисника ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Кам`янець-Подільському кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою освітою, непрацюючої, незаміжньої, в силу ст. 89 КК України несудимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 119 КК України,
ОСОБА_13 30 грудня 2016 року близько 06 год. 00 хв. у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , який виник у неї на ґрунті особистих неприязних відносин внаслідок постійних конфліктів та сварок, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, розуміючи, що здійснює посягання на життя людини загальнонебезпечним способом шляхом підпалу, передбачаючи його наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 та бажаючи їх настання, а також в ході реалізації зазначеного злочинного умислу, діючи з необережності, що виразилася у злочинній недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій щодо потерпілого ОСОБА_15 , хоча повинна була і могла їх передбачити внаслідок набутого життєвого досвіду, скориставшись тим, що ОСОБА_11 заснув та не переконавшись, що відвідувач квартири потерпілий ОСОБА_15 покинув приміщення квартири, облила легкозаймистою рідиною керосином одяг, що викинула з шафи, та меблі в спальній кімнаті, після чого, підпаливши сірник, кинула його на підлогу, таким чином умисно підпаливши приміщення квартири, де у стані алкогольного сп`яніння спали ОСОБА_11 та ОСОБА_15 . Внаслідок пожежі потерпілий ОСОБА_11 отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді термічних опіків обличчя та кистей обох рук І-ІІ ступенів до 3 % поверхні тіла, а потерпілий ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, у вигляді термічних опіків шкірних покривів, м`яких тканин тулуба, голови, верхніх та нижніх кінцівок ІІІ-IV ступенів 85-86 % поверхні тіла, опіку дихальних шляхів, що призвело до опікового шоку, набряку головного мозку, серозного набряку легень, від отримання яких помер на місці події. Однак, виконавши усі зазначені вище дії, які вважала необхідними для доведення умисного злочину до кінця, не довела свій злочинний намір, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_11 прокинувся та з метою врятування свого життя вибив вікно балкона квартири і через цей отвір вискочив у двір будинку. Водночас, при викладених вище обставинах ОСОБА_13 вчинила вбивство потерпілого ОСОБА_15 через необережність.
В першочергових судових засіданнях обвинувачена ОСОБА_13 свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй суспільно небезпечних діянь не визнавала. Однак, після зміни (конкретизації) прокурором обвинувачення визнала винність у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а за ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України не визнала та дала суду показання, що вранці 29 грудня 2016 року до неї з її співмешканцем ОСОБА_11 за місцем їх проживання в квартиру АДРЕСА_2 , прийшов у гості їх спільний знайомий ОСОБА_15 , з яким вони почали спільно розпивати алкогольні напої. Під час розпивання алкогольних напоїв близько 13год. між нею та ОСОБА_11 виник словесний конфлікт, який перейшов у бійку, в ході якого останній спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді розсічення лобної частини голови, через що вона залишила приміщення квартири, а згодом карета швидкої медичної допомоги доставила її в міську лікарню, де їй надали необхідну медичну допомогу. Після чого близько 17 год. 30 хв. вона повернулася додому, де продовжила спільно з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 вживати алкогольні напої. Близько 23 год. між нею та ОСОБА_11 знову виник словесний конфлікт, через що вона залишила приміщення квартири та пішла до Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, щоб написати заяву про спричинення ОСОБА_11 їй тілесних ушкоджень, однак працівники поліції відмовились приймати від неї заяву, мотивуючи тим, що вона згодом примириться з ОСОБА_11 та відмовиться від подальшого розгляду заяви. Після цього, уже 30 грудня 2016 року близько 00 год. 30 хв. вона повернулася додому, де знову продовжили втрьох вживати алкогольні напої. Близько 1 год. 30 хв. вона сказала ОСОБА_15 , щоб він ішов додому, на що останній не заперечив та вийшов із кімнати. Однак чи вийшов ОСОБА_15 з приміщення квартири, чи вийшов в іншу кімнату, вона не помітила, оскільки сиділа спиною до виходу з кімнати та продовжувала конфліктувати з ОСОБА_11 . Близько 2 год. ОСОБА_11 також пішов в іншу кімнату, де ліг на ліжко та заснув (це вона зрозуміла по характерному звуку рипіння ліжка та хропіння ОСОБА_11 ). Не вимикаючи світла в кімнаті, прилягла на диван, приблизно 15-20 хв. полежала, не засинаючи, в роздумах щодо можливого скандалу з ОСОБА_11 з приводу її візиту у відділ поліції, після чого вирішила налякати ОСОБА_11 . З цією метою витягнула з шафи, яка знаходилася в тій же кімнаті, де вона лежала на дивані, три кофти, кинула їх на підлогу посередині кімнати, взяла пляшку керосину ємністю 0,5 л, яка знаходилася біля входу в кімнату, де спав ОСОБА_11 , та була заповнена приблизно на 2/3 її вмісту (приблизно 300 мл), вилила з неї на кофти приблизно 50 мл керосину, запалила сірник та кинула його на облиті керосином кофти, внаслідок чого кофти почали тліти. Тоді поставила пляшку із залишками керосину на підлогу біля тліючих кофт та відразу ж покинула приміщення квартири. Вийшовши на вулицю та пройшовши декілька десятків метрів, почула, що з приміщення кімнати, де вона підпалила кофти, кричав ОСОБА_11 : «Віра!Віра!». Почувши вказаний крик ОСОБА_11 , відразу ж повернулася до балкону їх квартири, де побачила, що з квартири йшов сильний дим. Зрозумівши, що в квартирі виникла пожежа, почала кричати до ОСОБА_11 : « ОСОБА_16 вилазь! ОСОБА_16 вилазь!», а також зателефонувала на «102» та «101» і повідомила про пожежу в квартирі. Відразу ж після її дзвінка прибули працівники поліції, в присутності яких ОСОБА_11 вискочив через балкон на вулицю та повідомив їй, що в квартирі ще знаходиться ОСОБА_15 . Через певний час прибули пожежники, ліквідували пожежу та виявили в приміщенні квартири труп ОСОБА_15 . ОСОБА_11 карета швидкої медичної допомоги забрали в лікарню, а її доставили у відділ поліції. Також ОСОБА_13 не заперечили тієї обставини, що дійсно біля будинку зізналася поліцейським про те, що саме вона вчинила підпал квартири через те, що ОСОБА_11 систематично спричиняв їй тілесні ушкодження, а також підтвердила ту обставину, що телефонувала з приміщення відділу поліції на «102» і також повідомила, що саме вона вчинила підпал. При цьому обвинувачена ствердила, що наміру позбавляти життя потерпілого ОСОБА_11 у неї не було, вона лише хотіла таким чином його налякати через постійні образи та спричинення тілесних ушкоджень, а також ствердила, що їй не було відомо про те, що в квартирі на момент підпалу знаходився, крім ОСОБА_11 , ще й ОСОБА_15 . Цивільний позов потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди не визнала та просила в його задоволенні відмовити.
Крім часткового визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні інкримінованих суспільно небезпечних діянь, винуватість ОСОБА_13 об`єктивно підтверджена сукупністю досліджених судом доказів.
Так, з показань в суді потерпілого ОСОБА_10 встановлено, що його син загиблий ОСОБА_15 29 грудня 2016 року пішов на роботу та не повернувся. 3 січня 2017 року внаслідок пошуків у лікарні потерпілий з дружиною виявили обгоріле тіло сина у морзі. Підтримав заявлений цивільний позов про стягнення 100 000 грн. моральної шкоди. Просив призначити суворе покарання.
Потерпіла ОСОБА_9 підтвердила наведені вище показання потерпілого ОСОБА_10 , а також підтримала цивільний позов про стягнення з обвинуваченої 100 000 грн. моральної шкоди, вважаючи за необхідне призначення судом суворого покарання.
Як повідомив суду потерпілий ОСОБА_11 , ввечері напередодні події до нього в гості прийшов потерпілий ОСОБА_15 . Після спільного розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_15 у присутності ОСОБА_13 попросив його згоди переночувати у цьому помешканні, а отримавши його ( ОСОБА_11 ) згоду, заснув на підлозі однієї з кімнат. У зв`язку з приходом ОСОБА_15 у нього із співмешканкою ОСОБА_13 виник конфлікт, який завершився взаємною бійкою. ОСОБА_11 пішов спати у іншу кімнату, а обвинувачена вийшла з приміщення квартири. Прокинувся вже у кареті швидкої допомоги. Потерпілий ОСОБА_11 підтвердив, що у приміщенні квартири була пляшка з керосином, а близько півроку тому до моменту події ОСОБА_17 погрожувала йому вбивством шляхом підпалу. Просив суд призначити несуворе покарання.
Як пояснив суду свідок інспектор СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_18 , він з колегою ОСОБА_19 прибули за викликом на місце події. Поруч з будинком, де відбувалася пожежа, перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які йому добре відомі як постійні учасники сімейних конфліктів, з приводу чого неодноразово прибував на виклик. На місці події ОСОБА_13 на запитання чи є ще хтось у помешканні спочатку стверджувала, що у квартирі нікого більше немає, а потім повідомила, що хтось там залишився. При цьому, ОСОБА_13 зізналася, що свідомо підпалила квартиру, щоб спалити ОСОБА_11 . Після ліквідації пожежі у одній з кімнат виявили обгорілий труп. ОСОБА_11 розповідав, що вискочив через балкон після невдалих спроб витягнути з квартири якогось чоловіка. Також свідок підтвердив ту обставину, що обвинувачена раніше висловлювала погрози спалити ОСОБА_11 з мотивів того, що він їй набрид.
Свідок інспектор СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердила, що коли вона з колегою ОСОБА_18 прибули на місце події, то обвинувачена стояла неподалік балкону і викрикувала ім`я « ОСОБА_16 » (як з`ясувалося пізніше, вона кликала саме покійного ОСОБА_15 ). ОСОБА_11 лежав під балконом, оскільки, як повідомила ОСОБА_13 , вискочив через вікно з квартири, де відбувалася пожежа, і де перебував ще один чоловік, як ствердила сама обвинувачена. Зайти у приміщення квартири було неможливо через пожежу, тому розбудили сусідів, ввімкнули сирену на службовому автомобілі. Після ліквідації пожежі пожежники виявили обгоріле тіло загиблого. ОСОБА_11 запевняв, що намагався витягнути свого товариша через балкон, але не зміг, тому був змушений рятуватися сам. Також свідок ОСОБА_19 ствердила, що ОСОБА_13 на місці події неодноразово зізнавалася, що свідомо підпалила квартиру, щоб спалити ОСОБА_11 . До цієї події в ході спілкування з приводу сімейних конфліктів між обвинуваченою та ОСОБА_11 . ОСОБА_13 скаржилася на співмешканця, повідомляла, що він її б`є, а під час розмови на місці події обвинувачена наголосила, що раніше вже казала, що спалить ОСОБА_11 .
З показань свідка інспектора СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_20 вбачається, що разом з колегою в складі одного з нарядів СРПП прибули на місце події. Поруч з будинком, де відбувалася пожежа, перебували ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , які йому добре відомі як постійні учасники сімейних конфліктів, з приводу чого як колишній дільничний інспектор міліції неодноразово прибував на виклик. На місці події ОСОБА_13 відвела його в сторону та повідомила, що це вона вчинила підпал, про що він негайно повідомив членів слідчо-оперативної групи.
Свідок оперуповноважений СКР Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомив, що у складі слідчо-оперативної групи виїжджав на місце події. Біля будинку перебували потерпілий ОСОБА_11 та обвинувачена ОСОБА_13 , яка зізналася у вчиненні підпалу квартири.
З показань у судовому засіданні свідків ОСОБА_22 начальника СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області та ОСОБА_23 помічника чергового СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області вбачається, що, виконуючи в ніч з 29 на 30 грудня 2016 року обов`язки відповідно чергового та помічника чергового СРПП Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області, отримали по спецлінії «102» повідомлення про надходження від ОСОБА_13 повідомлення про пожежу в квартирі АДРЕСА_2 . Перевіривши зазначену інформацію безпосередньо у ОСОБА_13 по телефону, на місце події було направлено два наряди СРПП, які по прибуттю на місце полії підтвердили факт пожежі. В подальшому від працівників СРПП надійшла інформація, що в приміщенні квартири виявлено труп чоловіка. Пізніше до відділу поліції була доставлена ОСОБА_13 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, яка перебувала в емоційно-збудженому стані. Під час перебування ОСОБА_13 у відділі поліції по спецлінії «102» отримали інформацію про надходження на «102» повідомлення від ОСОБА_13 про те, що саме вона вчинила підпал. Під час безпосередньої перевірки у ОСОБА_13 зазначеної інформації остання підтвердила ту обставину, що дійсно через систематичне спричинення їй ОСОБА_11 тілесних ушкоджень вона вчинила підпал квартири, намагаючись таким чином вбити його.
Як повідомила суду свідок ОСОБА_24 , про виникнення пожежі їй стало відомо вранці, коли вона через вікно почула крики ОСОБА_13 , яка кликала когось на ім`я « ОСОБА_16 ». На зауваження щодо необхідності збереження тиші обвинувачена поскаржилася, що у квартирі, де вона проживає, відбувається пожежа. Вийшовши на вулицю, свідок ОСОБА_24 побачила ОСОБА_11 , однак ОСОБА_13 все одно кликала якогось ОСОБА_16 .
Даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 3 січня 2017 року (т. 2 а.с. 5) підтверджено, що потерпілий ОСОБА_11 повідомив про замах на його життя, який 30 грудня 2016 року близько 5 год. вчинила ОСОБА_13 шляхом підпалу квартири АДРЕСА_2 .
Як вбачається з даних протоколу огляду місця події, протоколу огляду місця події, пов`язаної з пожежею, від 30 грудня 2016 року та заяви потерпілого ОСОБА_11 про дозвіл на проведення цього огляду (т. 2 а.с. 12-25, 26-32), під час огляду квартири АДРЕСА_2 , який проводився з 7 год. по 9 год. 20 хв. 30 грудня 2016 року з добровільної згоди власника потерпілого ОСОБА_11 , було виявлено, що внаслідок дії вогню найбільше пошкодженою є одна з кімнат, що розташована ліворуч, на стінах та стелі квартири наявні нашарування сажі, у кімнаті ліворуч на відстані 1,2 м від входу виявлено труп чоловічої статі, який лежав на задній поверхні тулуба обличчям вверх, шкірний покрив закопчений, сіро-чорного кольору, в області черевної порожнини та лобної ділянки шкіра розтріскана, передні кінцівки зігнуті у ліктьових суглобах, одяг обгорілий.
Виявлення о 6 год. 40 хв. 30 грудня 2016 року після ліквідації пожежі у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_25 та отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень підтверджене даними акту про пожежу № 44 від 30 грудня 2016 року (т. 2 а.с. 135).
Обставини на наслідки підпалу вказаного помешкання підтверджені в ході проведення огляду пожежного сміття з місця події та залишків одягу загиблого ОСОБА_26 зі слідами термічної деструкції згідно з даними протоколу огляду доказів від 26 січня 2017 року (т. 3 а.с. 29-30).
Отримання потерпілим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень під час пожежі 30 грудня 2016 року підтверджене даними висновку судово-медичної експертизи № 16 від 17 січня 2017 року (т. 3 а.с. 6-7), згідно з яким у ОСОБА_11 було виявлено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді термічних опіків обличчя та кистей обох рук І-ІІ ступенів до 3 % поверхні тіла, які могли утворитися внаслідок дії високої температури в день надходження на стаціонарне лікування в Кам`янець-Подільську міську лікарню № 1 30 грудня 2016 року.
Факт виникнення конфлікту між обвинуваченою та потерпілим ОСОБА_11 незадовго до моменту події підтверджені даними висновку судово-медичної експертизи № 14 від 12 січня 2017 року (т. 3 а.с. 9), згідно з яким у ОСОБА_13 було виявлено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, у вигляді фіолетово-синюшного рубця на рівні правої брови, який є наслідком забійної рани, що могла утворитися як внаслідок одноразової дії тупого твердого предмета, так і при ударі об такий по механізму «удар» понад 10 діб тому від моменту проведення експертизи.
Як встановлено з даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 4 січня 2017 року (т. 2 а.с. 127), потерпілий ОСОБА_10 повідомив про те, що 29 грудня 2016 року близько 6 год. ОСОБА_15 покинув місце постійного проживання та станом на 4 січня 2017 року місце його перебування невідоме.
Впізнання потерпілим ОСОБА_10 в особі виявленого загиблого в пожежі його сина ОСОБА_15 підтверджено даними протоколу пред`явлення трупа для впізнання від 4 січня 2017 року (т. 2 а.с. 167).
Як встановлено судом з даних висновків судово-медичної експертизи № 316 від 8 лютого 2017 року, судово-гістологічної експертизи № 110 від 6 лютого 2017 року, судово-токсикологічних експертиз № 71 від 16 січня 2017 року та № 72 від 25 січня 2017 року, судово-імунологічної експертизи № 20 від 10 січня 2017 року (т. 3 а.с. 15-17, 18, 19, 20, 21), при судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа ОСОБА_15 було виявлено карбоксигемоглобін в кількості 26,5 %, який свідчить про те, що ОСОБА_15 перед смертю знаходився у загазованій атмосфері, яка містила чадний газ, і відчував біль під час отримання виявлених тілесних ушкоджень; безпосередньою причиною смерті ОСОБА_15 став опіковий шок, набряк головного мозку, серозний набряк легенів, які виникли внаслідок отримання тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, у вигляді термічних опіків шкірних покривів, м`яких тканин тулуба, голови, верхніх та нижніх кінцівок ІІІ-IV ступенів 85-86 % поверхні тіла, опіку дихальних шляхів; здатність до життя ОСОБА_15 після отримання вказаних тілесних ушкоджень при наданні кваліфікованої медичної допомоги малоймовірна; смерть ОСОБА_15 могла настати близько 5-7 годин тому від моменту проведення експертизи (10 год. 30 хв. 14 год. 30 хв. 30 грудня 2016 року). Наявність у крові та сечі ОСОБА_15 етилового алкоголю в кількості відповідно 3,19 та 3,71 проміле, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню, підтверджує факт вживання ним алкогольних напоїв безпосередньо перед пожежею, що узгоджується з показаннями в суді потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченої ОСОБА_13 .
З даних висновку судової пожежно-технічної експертизи № 6-ПТ від 22 лютого 2017 року (т. 3 а.с. 58-66) судом встановлено, що причиною виникнення пожежі у квартирі АДРЕСА_2 є внесення джерела запалювання до осередку пожежі з попередньо підготовленою подією, цей осередок пожежі знаходився в правій стороні від входу в кімнату з балконом (спальна кімната ліворуч по коридору) в районі виявлення тіла ОСОБА_26 . При цьому, пожежа могла виникнути з використанням легкозаймистих рідин світлих нафтопродуктів (бензину, гасу, дизельного палива тощо), що узгоджується також з даними висновку судово-хімічної експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів № 6 від 17 січня 2017 року (т. 2 а.с. 255-258), згідно з яким на одязі загиблого ОСОБА_25 було виявлено сліди зміненого світлого нафтопродукту (бензину, гасу, дизельного палива тощо), встановити вид якого не видалось можливим з причини його фізико-хімічних змін в процесі випаровування та сорбції.
Даними протоколу проведення слідчого експерименту від 31 грудня 2017 року (т.2 а.с.149-152) та відтвореного в судовому засіданні відеозапису зазначеної слідчої дії (т.3 а.с.35), згідно з якими обвинувачена ОСОБА_13 з участю свого захисника ОСОБА_14 та понятих, що виключало можливість вчинення будь-якого тиску та примусу на неї, в деталях розповіла та показала на місці вчинені злочину яким чином вчинила підпал квартири і ці її показання співпадають з іншими доказами по страві даними протоколу огляду місця події, пов`язаної з пожежею, від 30 грудня 2016 року.
А з відтвореного в судовому засіданні аудіозапису дзвінків обвинуваченої ОСОБА_13 , які надійшли на лінію управління інформаційної підтримки та координації поліції «102» ГУПН в Хмельницькій області, достовірність яких підтвердила в судовому засіданні сама обвинувачена, встановлено, що ОСОБА_13 30 грудня 2016 року двічі телефонувала на лінію «102». Зокрема, перший раз повідомила про пожежу в квартирі АДРЕСА_2 , а під час здійснення другого дзвінка підтвердила той факт, що саме вона вчинила підпал квартири через те, що ОСОБА_11 її побив.
Судом з даних акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 21 від 11 січня 2017 року (т. 2 а.с. 155-158) встановлено, що ОСОБА_13 на момент вчинення інкримінованих злочинів та на момент проведення експертизи виявляла легку розумову відсталість, ускладнену психічними та поведінковими розладами внаслідок зловживання алкоголем, синдром залежності (інший хворобливий стан психіки), що не позбавляло та не позбавляє її можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Крім того, в період вчинення злочинів ОСОБА_13 у стані тимчасового розладу душевної діяльності, патологічного сп`яніння чи в емоційному стані (фізіологічний афект, фрустрація, психологічний стрес), що суттєво вплинув би на її свідомість, не знаходилась, оскільки фізіологічний афект, фрустрація, психологічний стрес виникають лише на ґрунті абсолютного психічного здоров`я. В силу своїх індивідуально-психологічних особливостей, рівня розумового розвитку та емоційного стану ОСОБА_13 здатна сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання, тобто обвинувачену ОСОБА_13 слід вважати осудною.
Невизнання ОСОБА_13 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України, розцінюється судом як намагання уникнути відповідальності за вчинене суспільно небезпечне діяння, а її твердження про те, що вона не мала наміру вбивати потерпілого ОСОБА_11 , а хотіла лише його налякати таким чином, оцінюється судом критично, оскільки воно повністю спростовується зазначеними вище доказами по справі. Зокрема, потерпілий ОСОБА_11 у судовому засіданні ствердив, що близько півроку тому до моменту події ОСОБА_17 погрожувала йому вбивством шляхом підпалу. Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які безпосередньо одні з перших прибули на місце події та відразу ж спілкувалися з ОСОБА_13 , підтвердили ту обставину, що обвинувачена на місці події неодноразово зізнавалася, що свідомо підпалила квартиру, щоб спалити ОСОБА_11 . До цієї події в ході спілкування з приводу сімейних конфліктів між обвинуваченою та ОСОБА_11 . ОСОБА_13 скаржилася на співмешканця, повідомляла, що він її б`є, а під час розмови на місці події обвинувачена наголосила, що раніше вже казала, що спалить ОСОБА_11 . Також визнання ОСОБА_13 факту умисного підпалу квартири з метою вбивства потерпілого ОСОБА_11 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Крім зазначеного, про наявність умислу ОСОБА_13 саме на вбивство потерпілого ОСОБА_11 свідчить спосіб вчинення злочину, події, які відбувалися безпосередньо перед вчиненням підпалу, а також поведінка та характер дій обвинуваченої до, під час та після вчинення підпалу. Зокрема, з показань самої обвинуваченої ОСОБА_13 , потерпілого ОСОБА_11 та допитаних у судовому засіданні свідків судом встановлено, що протягом тривалого часу між ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_11 систематично виникали сварки та конфлікти, які в переважній більшості переходили в обопільну бійку і відповідно заподіяння тілесних ушкоджень. А напередодні та безпосередньо перед подією між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 під час спільного розпивання алкогольних напоїв постійно виникали конфлікти, які також переходили в обопільну бійку та спричинення ОСОБА_11 обвинуваченій тілесних ушкоджень. Судом з наведених вище доказів також встановлено, що ОСОБА_13 для вчинення підпалу використала легкозаймисту речовину. При цьому сама обвинувачена в судовому засіданні підтвердила ті обставини, що для підпалу вона витягнула із шафи три кофти, поклала їх в центрі кімнати на підлогу, облила керосином та підпалила, а пляшку із залишками легкозаймистої рідини поставила безпосередньо біля вогню. Також із показань потерпілого ОСОБА_11 та обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_13 вчинила підпал в той час, коли ОСОБА_11 після тривалого вживання значної кількості алкогольних напоїв заснув. Тобто, на переконання суду, зазначені дії ОСОБА_13 , яка внаслідок набутого життєвого досвіду розуміла та усвідомлювала те, що в результаті її дій виникне не локальне горіння вогню, а пожежа, яка охопить усе приміщення квартири, а ОСОБА_11 внаслідок тривалого вживання значної кількості алкогольних напоїв заснув, отже у такому стані він не зможе прокинутися та врятували своє життя, а також негайне залишення ОСОБА_13 після підпалу приміщення квартири, невжиття жодних заходів щодо пробудження ОСОБА_11 та залишення ним квартири, свідчать про те, що ОСОБА_13 усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, розуміла, що здійснює посягання на життя іншої людини загальнонебезпечним способом шляхом підпалу, передбачала його наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 та бажала їх настання. Однак, виконавши усі зазначені вище дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, не довела до кінця свій злочинний намір, спрямований на протиправне позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , з причин, що не залежали від її волі, оскільки ОСОБА_11 прокинувся та з метою врятування свого життя вибив вікно балкона квартири і через цей отвір вискочив у двір будинку.
Таким чином, оцінивши належні, допустимі та достовірні докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, суд дійшов наступних висновків.
Діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_13 , мали місце, дії обвинуваченої містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 119 КК України, і становлять собою відповідно закінчений замах на вбивство (умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині), вчинений способом, небезпечним для життя багатьох осіб, та вбивство, вчинене через необережність. Вина обвинуваченої ОСОБА_13 у вчиненні зазначених діянь повністю доведена в судовому засіданні і вона підлягає покаранню за їх вчинення.
Водночас, стороною обвинувачення при викладенні правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, кваліфікуючою ознакою вказане спричинення смерті потерпілого, однак заподіяння смерті потерпілій особі становить сам склад вказаного злочину, тому з обвинувачення ОСОБА_13 за ч. 1 ст. 119 КК України слід виключити кваліфікуючу ознаку спричинення смерті потерпілого. Крім того, стороною обвинувачення при викладенні правової кваліфікації кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, також невірним є посилання на умисні дії ОСОБА_13 в частині вбивства через необережність потерпілого ОСОБА_15 , оскільки це діяння характеризується необережною формою вини.
На виконання вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_13 суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є особливо тяжким злочином (ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України) та злочином середньої тяжкості (ч. 1 ст. 119 КК України), особу винуватої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_13 раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, хоча згідно зі ст. 89 КК України вважається такою, що не має судимостей, за місцем фактичного проживання КП «Добробут» компрометуючими даними щодо неї не володіє, не працевлаштована, утриманців не має, не перебуває на обліку в лікаря-психіатра, однак перебуває на «Д»-обліку в лікаря-нарколога по алкоголізму, виявляє легку розумову відсталість.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Судом не враховуються як обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_13 , щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, що зазначені в обвинувальному акті, оскільки вони не підтвердилися в ході судового розгляду. Так, обвинувачена ОСОБА_13 у судовому засіданні частково визнала винуватість у інкримінованих їй злочинах, завдану шкоду потерпілим не відшкодувала. При цьому судом не встановлено, що обвинувачена критично оцінює свою неправомірну поведінку щодо вчинення нею суспільно небезпечних діянь. Не встановлено судом також і тієї обставини, що ОСОБА_13 добровільно своїми активними діями надавала допомогу органам слідства в з`ясуванні тих обставин вчинення злочинів, що мають істотне значення для їх повного розкриття.
Враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, внаслідок вчинення яких настала смерть молодої людини, та обставини їх вчинення, особу винуватої, суд не вбачає за можливе призначати обвинуваченій за ч. 1 ст. 119 КК України покарання у виді обмеження волі з огляду на його м`якість за наведених обставин, а вважає за необхідне призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 2 ст. 115 та ч. 1 ст. 119 КК України. При цьому, враховуючи ту обставину, що в результаті вчинення замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_11 тяжких наслідків у вигляді смерті останнього не настало, враховуючи думку потерпілого ОСОБА_11 щодо призначення ОСОБА_13 несуворого покарання, а також причин, через які ОСОБА_13 намагалася вбити ОСОБА_11 , тривале та систематичне вчинення насильства в сім`ї та спричинення тілесних ушкоджень, тобто враховуючи віктимну поведінку потерпілого ОСОБА_11 , а також ураховуючи ту обставину, що ОСОБА_13 виявляє легку розумову відсталість, суд уважає за необхідне призначити їй покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України в мінімальних межах санкції вказаної статті. Разом з тим, ураховуючи спосіб та обставини вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а також його наслідків смерті молодої людини, на переконання суду, ОСОБА_13 за вчинення цього злочину необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в максимальних межах санкції зазначеної статті.
У зв`язку із вчиненням особливо тяжкого злочину та з огляду на тяжкі наслідки вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, а також за відсутності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи особу обвинуваченої, яка раніше неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_13 покарання.
Враховуючи обставини справи, причини та характер вчинених діянь, суд вважає за можливе остаточне покарання ОСОБА_13 призначити шляхом часткового складання призначених покарань на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
На переконання суду, призначення обвинуваченій такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для її виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_13 вчинила злочин середньої тяжкості та особливо тяжкий злочин, за вчинення яких їй призначено реальне покарання у виді позбавлення волі, з огляду на те, що ризики переховування від суду та продовження злочинної діяльності продовжують існувати, а також з метою забезпечення виконання вироку суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити ОСОБА_13 обраний щодо неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Цивільний позов потерпілих-цивільних позивачів ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до обвинуваченої-цивільного відповідача ОСОБА_13 про стягнення по 100 000 грн. моральної шкоди, завданої злочином, підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, а відповідно до п. 2 ч. 2 цієї ж статті моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Судом встановлено, що внаслідок необережного вбивства ОСОБА_15 потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_9 втратили дорогу й близьку для них людину сина, який був особою молодого віку, в розквіті сил, батьком трьох дітей. Потерпілі-цивільні позивачі зазнали моральних та психологічних страждань, пережили нервовий стрес, втратили життєвий спокій, що негативно вплинуло на стан їх здоров`я та спричинило втрату нормальних життєвих зв`язків. Через тяжкість вимушених змін у їх житті потерпілі-цивільні позивачі потребують тривалого часу та значних зусиль для відновлення душевної рівноваги та попереднього психологічного становища. Безумовно, що втрата сина батьками потягла значні душевні страждання. А тому, із врахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань потерпілих-цивільних позивачів, порушення одного із основних конституційних прав права на життя, ступеню вини обвинуваченої, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілих-цивільних позивачів, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, матеріального становища обвинуваченої та потерпілих-цивільних позивачів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також беручи до уваги інфляційні процеси в державі, на думку суду, розмір відшкодування моральної шкоди відповідає по 100 000 грн. для кожного потерпілого-цивільного позивача, які необхідно стягнути з обвинуваченої на користь останніх.
У звязку з набранням чинності 21 червня 2017 року Закону України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VІІІ) та з урахуванням приписів статті 5 КК України ОСОБА_13 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього увязнення з 30 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку: один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Питання процесуальних витрат слід вирішити в порядку ч. 2 ст. 124 КПК України, питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України,
Визнати ОСОБА_13 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115, ч.1 ст.119 КК України, призначивши їй покарання :
- за ч. 2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;
- за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років.
Строк покарання обчислювати з 31 липня 2017 року, зарахувавши в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30 грудня 2016 року по 20 червня 2017 року включно з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року) та з 21 червня 2017 року по 30 липня 2017 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Обраний ОСОБА_13 запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.
Цивільний позов ОСОБА_10 та ОСОБА_9 до ОСОБА_13 про відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, задоволити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_10 та ОСОБА_9 по 100 000 (сто тисяч) грн. кожному на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Після набрання вироком законної сили скасувати арешт на майно, яке зазначене в ухвалі слідчого судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 3 січня 2017 року (т.2 а.с.165-166).
1) передані на зберігання в камеру зберігання речових доказів Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області (т. 3 а.с. 31-32) після набрання вироком законної сили:
- зрізи нігтів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , змиви обох рук ОСОБА_13 , пожежне сміття, обгоріле покривало, шматок обгорілої тумби, залишки одягу ОСОБА_15 , металевий ніж знищити;
- одяг ОСОБА_11 (чорний светр, чорні спортивні штани, чорний светр з капюшоном, пара чорних шкарпеток, сині джинси, пара чоловічих коричневих туфель) повернути власнику потерпілому ОСОБА_11 ;
- одяг ОСОБА_13 (штани сірого кольору, куртка чорного кольору, в`язана шапка, сіра куртка) повернути власнику обвинуваченій ОСОБА_13 ;
2) цифровий диск із записом виклику поліції ОСОБА_13 , що зберігається в матеріалів кримінального провадження (т. 3 а.с. 33-34), залишити там же протягом усього часу їх зберігання.
Стягнути зі ОСОБА_13 на користь держави 8714,04 (вісім тисяч сімсот чотирнадцять) грн. 4 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів (т. 2 а.с. 191, 199, 206, 213, 221, 230, 238, 246, 254, т. 3 а.с. 57).
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Хмельницької області через Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку може бути отримана в суді учасниками судового провадження. Обвинуваченій та прокурору вручити копію вироку негайно після його проголошення.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду ОСОБА_1