11-сс/775/130/2017(м)
263/4350/17

11-сс/775/130/2017(м)
263/4350/17
Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: ОСОБА_2

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Апеляційного суду Донецької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
В С Т А Н О В И Л А:
08.02.2017 р. слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами вказаного майна в порядку, передбаченому ст. 98 КПК України.
Старший слідчий першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області з клопотанням, погодженим з прокурором, про накладення арешту на майно, вилучене за адресою АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 06.04.2017 р. було клопотання слідчого про арешт майна було задоволене. Накладений арешт на майно, вилучене при проведенні обшуку 07.02.2017 р. за адресою: м. Маріуполь, пров. Нікопольский, 60.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити. Зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм законодавства, оскільки слідчий прокуратури в своєму клопотанні об`єднав багатьох осіб, відносно майна яких приймалося рішення про арешт майна, та слідчий суддя цього до уваги не прийняв, та розглянув в одне клопотання щодо арешту майна, як юридичних осіб, так і фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності. Таким чином, на думку захисника, подання одного клопотання про арешт майна, яке є власністю декількох осіб унеможливило перевірку доказів та обґрунтованості накладення арешту на майно по кожній особі окремо.
Також захисник зазначає, що слідчим не надано доказів або фактів щодо належності арештованого майна тим чи іншим особам. Під час обшуку було вилучено документи, грошові кошти, касові апарати, які в подальшому арештовані судом. Але ж ані слідчий в своєму клопотання, ані суд в ухвалі не зазначили кому саме належать ці кошти, касові апарати, документи тощо.
Таким чином захисник вважає, що судом було грубо порушено вимоги КПК України, що призвело до прийняття необґрунтованого та не законного рішення.
Не зважив суд першої інстанції, і на те, що законодавчим актом передбачено вичерпний перелік осіб, відносно яких може бути застосовано арешт майна, проте фізичні особи підприємці, майно яких було вилучено та арештовано не відноситься до кола осіб, щодо яких можливо застосовувати арешт майна.
Та як наслідок, вони фактично позбавлені права повернути своє майно, що призводить до порушення ст. 41 Конституції України, статей 317, 319, 321 Цивільного кодексу України, які регулюють право власності та захист права власності державою.
Окрім іншого, як зазначено вище, фізичні особи підприємці ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також ПП «Скорбь» не мають жодного відношення до відділу експертизи трупів КЗОЗ «ДОСМЕ» та ОСОБА_17 , а тому не мають відношення до кримінального провадження внесеного до ЄРДР за ч. 4 статті 190 КК України. Вони не є посадовими особами, родичами підозрюваного тощо. Не відповідають за дії невідомої їм особи. Більш того, їх не допитували, не відбирали пояснень, що до них не пред`явлено цивільного позову та немає підозри.
Вислухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який просив залишити ухвалу без зміни, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів судового провадження вбачається, що усе вилучене 08.02.17 року під час проведення обшуку майно за адресою: АДРЕСА_1 , 08.02.2017 р. було визнане речовим доказом по даному кримінальному провадженню, в порядку, передбаченому ст. 98 КПК України.
Речовими доказами згідно ст. 98 КПК України являються матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігають на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані у якості доказів факту або обставин, які встановлюються в ході кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять перелічені ознаки. Речові докази, які були надані стороні кримінального провадження або нею вилучені, повинні бути передані володільцю, крім випадків арешту майна, тобто у випадках, передбачених ст. 170-174 КПК України.
Апеляційні твердження заявника в частині того, що те, що особи підприємці ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також ПП «Скорбь» не мають відношення до відділу експертизи трупів КЗОЗ «ДОСМЕ» та ОСОБА_17 , на думку колегії судів, не можуть вплинути на постановлення іншого процесуального рішення по справі, оскільки згідно ст. 170 КПК України, ці обставини, не є обов`язковою умовою для відмови у клопотанні слідчого про накладення арешту на майно. Навпаки, згідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, тобто визнання предметів речовими доказами, арешт накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.
З аналогічних підстав колегія суддів відкидає і апеляційними твердження захисника про відсутність у кримінальному провадженні цивільного позову, шкоди, за яку він, як власник майна міг би нести цивільно-правову відповідальність та спеціальної конфіскації майна, як санкції за вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, колегія судді погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні щодо ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також ПП «Скорбь» не позбавляє права слідчому звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні, відповідно до ст. 170 ч.2 КПК України. Апеляційні доводи захисту стосовно того, що діями слідчого, пов`язаними з накладанням арешту та майно та документи ФОП порушується право власності приватних підприємців є безпідставними, оскільки захід забезпечення кримінального провадження в виді арешту майна є тимчасовим заходом, крім того захист не позбавлений права як під час досудового слідства, так і під час судового розгляду звернутися до суду з заявою про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України.
Зважаючи на наведені обставини, ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з метою забезпечення своєчасного та якісного проведення досудового слідства по кримінальному провадженню, запобіганню неправомірним негативним наслідкам при розслідуванні злочину та підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючої в інтересах ФОП ОСОБА_8 ,ФОП ОСОБА_9 , ФОП ОСОБА_10 , ФОП ОСОБА_11 , ПП « ОСОБА_12 » на ухвалу слідчого суді Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2017 року - залишити без задоволення.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді: