Справа № 589/4662/15-к
Провадження № 1-кп/589/38/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" листопада 2016 р. м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Шосткинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_4 ,

представника цивільних позивачів ОСОБА_5 ,

цивільного відповідача ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Собич Шосткинського району Сумської області, українця, громадянина України, одруженого, інваліда ІІ групи, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_9 було пред`явлено обвинувачення в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме, обвинувачувався в тому, що 12.08.2014 близько 14:20 годин ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Рута-17», р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. К. Маркса м. Шостка Сумської області в напрямку вул. Луначарського, проявив неуважність, вчасно не помітив та не відреагував на появу небезпеки для руху - пішоходів ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_10 , які перетинали проїзну частину, хоча об`єктивно мав таку можливість, тому не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, а в разі потреби зупинитись, чим грубо порушив пункти 2.3.6. та 12.3. Правил дорожнього руху України та допустив на них наїзд, внаслідок чого ОСОБА_10 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Оцінивши досліджені в процесі судового розгляду докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтувалось на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, суд прийшов до переконання, що ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні необхідно виправдати враховуючи таке.

Частина 1 статті 2 КПК України визначає, що кримінальне провадження має бути спрямовано, зокрема, на те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Частиною другою даної статті передбачено, що недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Пунктом 1 частини 3 статті 87 КПК України передбачено, що недопустимими є докази отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Вимога даного пункту є імперативною та однозначною.

З огляду на вищевказане, суд не використовує для ухвалення даного вироку:
1) протокол проведення слідчого експерименту від 16.09.2014 /Т.3, а.с. 28 - 29/ який проводився зі свідком ОСОБА_9 , якому лише 09.09.2015 згідно реєстру матеріалів досудового розслідування було повідомлено про підозру,

2) висновок судової автотехнічної експертизи від 21.11.2014 № 196 /Т.3., а.с. 85 - 88/, оскільки вихідні дані для проведення даної експертизи були здобуті в т.ч. з показань ОСОБА_9 допитаного як свідка,

3) висновок судової автотехнічної експертизи від 25.08.2015 № 136 /Т.3, а.с. 95 - 98/, оскільки вихідні дані для проведення даної експертизи були здобуті в т.ч. з показань ОСОБА_9 допитаного як свідка.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 своєї вини не визнав та показав, що він має 32 роки водійського стажу, працював водієм автобуса, правил дорожнього руху ніколи не порушував. 12.08.2014 близько 14 год. він, виконуючи роботу за трудовим договором з фізичною особою - підприємцем ОСОБА_6 , керував маршрутним таксі, яке належить цивільному відповідачу ОСОБА_6 та перебував на маршруті "Локотки - Хімреактив". Він їхав з центру міста в напрямку ринку по вул. К.Маркса (вул. Свободи на даний час). Проїхавши пешохідний перехід (від магазину "Оксана" до Будинку культури ім. Жданова) він рухався зі швидкістю 20км/год, раптово з правої сторони по ходу його руху на проїзну частину дороги від зупинки громадського транспорту вибігла жінка з дитиною, перетинаючи проїзну частину навскоси в напрямку БК ім. Жданова. З метою уникнути зіткнення він прийняв вліво виїхавши на зустрічну смугу руху для того, щоб їх оминути, однак, це не вдалося та правою стороною транспортний засіб зачепив жінку та дитину, однак, як саме, обвинувачений сказати не може. Коли він вийшов з маршрутки, жінка була з правого боку, при свідомості, дитина теж, але була в`яла. Він допомогав у лікуванні потерпілої. Вважає, що причиною даної дорожньо-транспортної приходи є порушення правил дорожнього руху з боку пішоходів, які перетинали проїзду частину не по пішоходному переходу, хоч останній був розташований поруч.

Допитана в судовому засіданні законний представник потерпілої ОСОБА_4 пояснила, що 12.08.2014 приблизно о 14 год. 20 хв. вона з дочкою вийшла з магазину "Оксана" та почали переходити вул. К.Маркса по пішоходному переходу. Вона тримала дитину правою рукою за її ліву руку. Вказує, що перед тим, як переходити вулицю вона подивилась наліво та побачила маршрутку зеленого кольору, яка ще була далеко, в районі перукарні, перед поворотом до будинку "Шостхімстрой". На середині пішоходного переходу вона почула шум автомобіля. Повернувши голову вліво, побачила зелену маршрутку поруч з своїм плечем. Більше нічого не пам`ятає. До свідомості прийшла вже в лікарні. Поруч побачила дочку, якій перебинтовували ногу. Вказує, що в лікарню навідувались щоденно обвинувачений та цивільний відповідач, які купували ліки. Також ОСОБА_4 вказала, що маючи поганий зір (-9 діоптрій), користується контактними лінзами, в т.ч. і на час дорожньо-транспортної пригоди.

З протоколу огляду місця події від 12.08.2014 /Т.3., а.с. 20 - 25/ вбачається, що за орієнтир було взято опору ЛЕП, яка розташована на правому узбіччі дороги на якій розташований дорожній знак 5.35.1 "Пішохідний перехід" (Т.3., а.с. 23 фото № 2). Розмітка пішохідного переходу розпочинається за 6,1 м. та завершується за 8.7. метра від орієнтиру. З цього ж протоколу вбачається, що вісь заднього лівого колеса автомобілю СПВ 14 Рута р.н. НОМЕР_1 розташована на відстані 1,2 м. від лівого краю проїзної частини та 18,85 м. від орієнтиру. З доданої до протоколу схеми /Т.3., а.с. 22 та фототаблиці (фото № 2, 3, 5)/ вбачається, що вищевказаний автомобіль розташований за межами пішоходного переходу, а від краю пішоходного переходу до вісі заднього лівого колеса автомобіля відстань 10,15 м. (тобто, 18,85 - 8,7=10,15).

Будучи безпосередньо допитаною в судовому засіданні як свідок обвинувачення ОСОБА_11 показала, що в момент дорожньо-транспортної пригоди перебувала навпроти магазину "Оксана", обличчям до дороги, праворуч від неї був пішохідний перехід. Вона бачила, що до пішоходного переходу з невеликою швидкістю наблизилась маршрутка, загальмувала та, оскільки, пішоходів не було, поїхала далі. В цей момент свідок побачила, що з протилежної сторони з зупинки громадського транспорту навкоси бігли жінка та дівчинка в сторону квіткових кіосків. Дівчинка бігла попереду. Свідок вказує, що бігти жінка та дитина почали вже після того, як маршрутка рушила після гальмування перед пішоходним переходом. Далі маршрутка почала повертати ліворуч і в цей час вона почула "хлопок". Як саме відбулось зіткнення свідок не бачила, однак, наголошує на тому, що це відбулось за межами пішоходного переходу. В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 схематично зобразила своє місце розташування, рух пішоходів та місце зіткнення /Т.3, а.с. 12/. Показання даного свідка не суперечать змісту наданого прокурором як доказ обвинувачення протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_11 від 04.08.2015 /Т.3, а.с. 67-68/

На допиті інших, вказаних в додатку до обвинувального акту свідків (Т.1, а.с. 4) - ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 прокурор не наполягав.

З наданого прокурором як доказ обвинувачення протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 від 16.09.2014 /Т.3., а.с. 30 - 31/ вбачається, що в процесі слідчого експерименту свідок вказала, що місце наїзду розташоване на відстані 4.4. метра від правого краю проїзної частини та 7.9 метра від орієнтиру.

Щодо місця дорожньо-транспортної пригоди суд вважає за необхідне зазначити таке.

В обвинувальному акті місце вчинення ДТП вказано лише в загальному плані (вул. К.Маркса).

Обвинувачений наполягає, що пішоходи перетинали проїзну частину за межами пішоходного переходу. Дану обставину підтверджує також і свідок обвинувачення ОСОБА_11 . Водночас, прокурором як доказ обвинувачення надано вищевказаний протокол проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_12 , яка вказала, що зіткнення відбулось на пішоходному переході. Однак, на допиті як свідка ОСОБА_12 так і ОСОБА_15 прокурор не наполягав.

За результатами проведеної судової транспорно-трасологічної експертизи від 13.08.2015 № 90 /Т.3, а.с. 90-91/ експерт зробив висновок про те, що в ситуації, яка розглядається, місце наїзду на пішоходів розташоване перед місцем розташування полімерного пакету з горіхами, тобто не далі ніж 18,5 м. від рівня орієнтиру.

Виключно межах досліджених доказів суд приходить до висновку, що дорожньо-транспортна пригода за участю обвинуваченого, потерпілої та її законного представника, тобто, місце контакту (взаємодії) транспорного засобу та пішоходів розташоване за межами пішоходного переходу. На це вказує, зокрема, відстань, яку подолав транспорний засіб від пішоходного переходу до місця зупинки (протокол огляду місця події, схема та фототаблиця), а також те, що згідно показань обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 потерпіла та законний представник потерпілої були виявлені безпосередньо на місці зупинки транспортного засобу, від якого до пішоходного переходу більше 10 м., а також на це вказує місце падіння пакунку з горіхами, який потерпіла тримала в руках. Суд не приймає до уваги протоколи проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , оскільки їх зміст істотно суперечить іншим дослідженим доказам. Т.зв. пояснення ОСОБА_12 та ОСОБА_15 , наявні в протоколах слідчих експериментів, суд відповідно до ч. 1 та 2 ст. 23 КПК України не бере до уваги, оскільки дані показання не були предметом безпосереднього дослідження суду.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи від 23.01.2015 № 18 /Т.3, а.с. 70 - 75/ вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 мала, зокрема, травми нижніх кінцівок, що спричинили тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня) та класифікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження. Експертами також зроблено висновок про те, що в тілесних ушкодженнях не відображені конструктивні властивості травмуючих предметів. Ушкодження у потерпілої не мають характерних для транспортної травми особливостей, а за своїми властивостями вказують на травматичну дію тупих предметів, що не виключає можливості їх спричинення і при ДТП (удар об частини автомобіля, контактування з покриттям дороги).

Водночас, будь-яких доказів, які б детально розкривали механізм отримання потерпілою тілесних ушкоджень: контактування та/абопадіння від контакту з транспортним засобом, падіння від поштовху іншого пішохода з подальшим контактуванням з транспортним засобом, що рухався, тощо, обвинуваченням не було надано. Так само, не надано доказів щодо взаємного розташування транспортного засобу та пішоходів в момент контакту (прямий наїзд, по дотичній тощо). Допустимих висновків судових експертиз з питань, які потребують спеціальних (автотехнічних) знань також не було надано.

Відповідно до ч.1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

З теорії кримінального права та практики застосування норм Кримінального кодексу України відомо, що в структурному аспекті склад будь-якого злочину утворюють: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Згідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а відповідно до ч. 3 цієї ж статті суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Таким чином, на суд, що здійснює правосуддя, не покладено функцію самостійного збирання доказів вини або невинуватості особи, а так само складати та корегувати клопотання замість відповідної сторони кримінального провадження, оскільки в даному випадку дії суду порушать принцип диспозитивності, а також основи правового порядку, визначені ст. 19 Конституції України.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Рута-17», р.н. НОМЕР_1 ,проявив неуважність, вчасно не помітив та не відреагував на появу небезпеки для руху - пішоходів ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_10 , які перетинали проїзну частину, хоча об`єктивно мав таку можливість, тому не вжив негайних заходів для зменшення швидкості, а в разі потреби зупинитись, чим грубо порушив пункти 2.3.6. та 12.3. Правил дорожнього руху України та допустив на них наїзд стороною обвинувачення надано не було, а відтак, наявність в діях ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не знайшла свого підтвердження. Відповідно до ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність в діянні ОСОБА_9 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, вирішити по суті (задовольнити або відмовити в задоволенні) цівільний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в межах даного кримінального провадження не виявляється можливим, а тому на підставі ч. 3 ст. 129 КПК України даний цивільний позов необхідно залишити без розгляду.

Керуючись ст. 8, 19, 61, 62, 129 Конституції України, ст. 370, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:
ОСОБА_9 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнати невинуватим та виправдати за відсутністю в його діях складу даного злочину.

Запобіжний захід до ОСОБА_9 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 та ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 3303 грн. 05 коп. віднести на рахунок держави.

Речовий доказ - автомобіль «Рута-17», р.н. НОМЕР_1 залишити в розпорядженні ОСОБА_6 .
Апеляційна скарга на вирок подається до апеляційного суду Сумської області через Шосткинський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1

ОСОБА_1