АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/457/17 Справа № 694/835/17 Категорія: ст.309 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року, якою відмовлено у накладенні арешту на майно, -

в с т а н о в и л а :
Начальник СВ Звенигородського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області із клопотанням про арешт майна, в якому просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог клопотання вказував, що досудовим розслідуванням встановлено, що до Звенигородського відділу поліції звернувся ОСОБА_10 із заявою про те, що 19.05.2017 в період часу із 00 год. 00 хв. до 05 год. 20 хв. невідома особа проникла до гаражу, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки незаконно заволоділа скутером «Хонда», чим завдала матеріальної шкоди потерпілому.

По даному факту СВ Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000525 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

Також до Звенигородського відділу поліції звернувся ОСОБА_11 із заявою про те, що 12.05.2017 в період часу із 22 год. 00 хв. до 23 год. 59 хв. невідома особа проникла до гаражу, що за адресою: АДРЕСА_1 , звідки незаконно заволоділа скутером «ML 50q-2», чим завдала матеріальної шкоди потерпілому.

По даному факту СВ Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000529 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у приміщення.

31.05.2017 кримінальні провадження № 0000525 та № 0000529 об`єднані в одне кримінальне провадження, якому присвоєно № 0000529.

Ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року відмовлено в задоволенні клопотання про арешт майна.

Суд своє рішення мотивував тим, що слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні не доведено підстав, передбачених ст.170 КПК України для накладення арешту на майно ОСОБА_9 . Саме посилання на те, що санкція статті злочину, в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_9 передбачає конфіскацію майна, не може слугувати беззаперечною підставою для арешту майна.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити клопотання, мотивуючи свої вимоги тим, що судом помилково вказано на необхідність дотримання вимог ст. 170 КПК України щодо співмірності розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням вартості майна, яке належить арештувати, оскільки вказаний критерій застосовується лише коли метою накладення арешту є забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Проте, клопотання слідчого про накладення арешту на майно підозрюваного обґрунтоване необхідністю застосування конфіскації майна, як виду покарання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляції та наполягав на її задоволенні з наведених підстав, вивчивши матеріали клопотання та перевіривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Положенням ст.131 КПК України передбачено, що арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.ч. 3, 5 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до змін і доповнень внесеними згідно Закону №769-VIII від 10.11.2015 року ст. 170 КПК України передбачає, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З матеріалів клопотання про накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_9 , а саме, будинок за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що відсутні докази, які свідчать, про наявність обґрунтованої підозри за ч.2 ст.289 КК України, яка пред`явлена ОСОБА_9 .

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, або ж, якщо метою арешту майна є забезпечення конфіскації, то вартість арештованого майна має узгоджуватись із санкцією статті, яка передбачає покарання за злочин, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа.

Згідно довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно, вартість будинку, власником якого являється ОСОБА_9 , і на який прокурор просить накласти арешт складає 240 903 грн. (а.с.12), а вартість транспортних засобів, якими згідно повідомлення про підозру, заволодів ОСОБА_9 складає 13 200 грн.

Отже, вартість майна, на яке слідчий з прокурором просять накласти арешт не узгоджується з санкцією статті, за якою ОСОБА_9 пред`явлено підозру.

До того ж, санкція ч.2 ст. 289 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Тобто, додаткове покарання у виді конфіскації майна не є обов`язковим, а тому може бути і не застосоване у випадку визнання особи винною.

Крім того, колегія суддів звертає увагу апелянта, що слідчий суддя відмовив у задоволенні клопотання про арешт майна не з підстав неспівмірності завданої шкоди вартості нерухомого майна, а через відсутність підстав для накладення арешту, тобто недоведеності щодо необхідності такого втручання у права власності особи, як накладення арешту на її нерухомість.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку накладення арешту на майно є нерозумним та не співрозмірним обмеженням права власності завданням кримінального провадження.

У відповідності до положень ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді є законною та обгрунтованою, а доводи апеляційної скарги прокурора не спростовують правильності висновків суду.

Керуючись статтями 405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 11 липня 2017 року, якою відмовлено у накладенні арешту на майно без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :