печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2016 року Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника заявника ОСОБА_3 , прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва кримінальне провадження за клопотанням представника власника майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000915 від 18.05.2015р.,-

В С Т А Н О В И В :
18.10.2016р. в провадження слідчого судді надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_5 - третьої особи, щодо майна якого вирішене питання про арешт, адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 00000915 від 18.05.2015р., накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016р.

В обґрунтування свого клопотання заявник зазначив, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016р. у кримінальному провадженні №757/6419/16-к задоволено клопотання заступника начальника третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , та накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності батьку підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000915 від 18.05.2015 ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, ОСОБА_5 , а саме на:

- домоволодіння (житловий будинок), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 415,9 кв.м. (частка власності: 1/1, належить з 26.05.2012 на підставі договору купівлі-продажу Р№ 677);

- земельну ділянку кадастровий номер :10:003:5096, площею 0,1158 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , видане 12.03.2014);

- земельну ділянку кадастровий номер :01:002:5018, площею 0,1798 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане 12.03.2014), з забороною розпоряджатися ним будь-яким чином.

Вимоги клопотання мотивовані тим, що накладений арешт є необґрунтованим та таким, не відповідає нормам чинного КПК України, зокрема при винесенні ухвали про накладення арешту на майно слідчий суддя не перевірив і не встановив наявність належних підстав для арешту перелічених об`єктів, дія арешту порушує права та законні інтереси фактичного власника майна ОСОБА_5 , який жодного відношення не має до кримінального провадження відносно його сина ОСОБА_8 , та в порушення вимог ст. 170 КПК України органом досудового розслідування, слідчим суддею не встановлено, що належне ОСОБА_5 арештоване майно набуто від підозрюваного ОСОБА_8 або за його сприянням за заниженим ринковими цінами, безоплатно або у інший протиправний спосіб.

Крім того, представник власника майна вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження № 0000915 від 18.05.2015р. є неприпустимим та протиправним з огляду на те, що досудовим розслідуванням не встановлено, що ОСОБА_5 було присвоєно чи якимось іншим чином виведено з володіння Держави грошові кошти на загальну суму 220 000 000 грн, тобто ті дії, які інкримінуються ОСОБА_8 як злочинні, та з приводу чого останньому повідомлено про підозру.

Також представник власника майна звертає увагу слідчого судді на те, що його довіритель не має жодного відношення до кримінального провадження, в якому було подано клопотання про арешт майна. Адже ОСОБА_5 не є підозрюваним, обвинуваченим, будь-яким іншим учасником кримінального провадження № 0000915, або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного ОСОБА_8 щодо якого може бути застосовано захід кримінально-правового характеру, а також не може забезпечувати завдання арешту майна у кримінальному провадженні.

Також заявником зазначено, що ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 24.11.2014р. у справах № 757/34602/14-к та № 757/34601/14-к вже було накладено арешт на банківські рахунки ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_9 на загальну суму більше ніж імовірний, максимально можливий збиток в сумі 220 000 000,00 грн в рамках кримінального провадження №0000359, з якого було виділено кримінальне провадження № 0000915, а відтак підстав для накладення арешту на майно близького родича ОСОБА_8 його батька, взагалі у слідчого судді не було.

В судовому засіданні заявник адвокат ОСОБА_3 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити, навівши правове обґрунтування заявлених вимог та необхідності скасування арешту майна, додатково зазначивши, що повідомлена ОСОБА_8 , підозра є необґрунтованою, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016р. задоволено клопотання сторони обвинувачення про здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 від 18.05.2015р. стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, між тим зазначене кримінальне провадження органом досудового розслідування за надуманими підставами зупинено у зв`язку з виконанням міжнародного доручення, тоді як після надання дозволу на спец розслідування у зазначеному кримінальному провадженні орган досудового розслідування повинен був прийняти остаточне рішення у вказаному кримінальному провадженні, а не штучно утримувати перелічене майно під арештом.

Прокурор групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти доводів заявника заперечував, вважав, що при зверненні з клопотанням було наведено весь перелік підстав для накладення арешту, на даний час необхідність існування такого обтяження, як накладення арешту не відпала, ОСОБА_8 у вказаному кримінальному провадженні є підозрюваним, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак просив у задоволенні клопотання відмовити.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього докази, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000915 від 18.05.2015, виділеному з кримінального провадження № 0000359 від 07.05.2014, за підозрою колишнього Голови Національного банку України ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

За результатами розслідування встановлено, що 23.12.2010 постановою Верховної Ради України за поданням Президента України ОСОБА_10 . ОСОБА_8 призначено на посаду Голови Національного банку України, указом Президента України ОСОБА_10 від 17.01.2011 за № 49/2011 ОСОБА_8 присвоєно перший ранг державного службовця.

Органом досудового розслідування також встановлено, що Голова НБУ ОСОБА_8 , використовуючи своє службове становище у власних інтересах, в порушення вимог ст. 19 Закону України "Про Національний банк України", розтратив кошти Національного банку України, через незаконне створення ТОВ "Банківське телебачення"(), афілійованим власником якого він являвся, та фінансування упродовж 2011 2013 р.р. господарської діяльності цього підприємства з метою отримання прибутку від його діяльності та привласнення коштів на загальну суму 220 млн. грн.

19.05.2014р. в межах здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000359 від 07.05.2014р. ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

18.05.2015р. в межах виділеного з нього кримінального провадження № 0000915 від 18.05.2015р. ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

У зв`язку із не встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_8 та його переховуванням за межами України, 22.05.2014р. він оголошений в розшук, а з червня 2014р. перебуває в міжнародному розшуку Інтерполу.

За отриманими органом досудового розслідування даними батьку підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_5 , належить на праві власності наступне майно:

- домоволодіння (житловий будинок), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 415,9 кв.м. (частка власності: 1/1, належить з 26.05.2012 на підставі договору купівлі-продажу Р№ 677);

- земельну ділянку кадастровий номер :10:003:5096, площею 0,1158 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , видане 12.03.2014);

- земельну ділянку кадастровий номер :01:002:5018, площею 0,1798 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане 12.03.2014), тобто зазначене майно придбано в період та після інкримінованих в вину ОСОБА_8 , протиправних дій.

15.02.2016р. заступник начальника третього слідчого відділу управління з розслідування особливо важливих справ Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 , який входить до групи слідчих у кримінальному провадженні, за погодженням прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на зазначені об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності батьку підозрюваного ОСОБА_8 ОСОБА_5 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15.02.2016р. зазначене клопотання слідчого задоволено, на перелічене майно накладено арешт шляхом заборони розпоряджатися таким майном будь-яким чином.

Задовольняючи клопотання про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя виходив із того, що ОСОБА_5 підпадає під ознаки третіх осіб, майно яких може бути арештовано, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України (в редакції Закону № 772-VIII від 10.11.2015р.), під час розгляду клопотання встановлено наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що належне йому на праві приватної власності майно набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого кримінального правопорушення, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину, з приводу чого слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешту на нерухоме майно третьої особи з метою забезпечення кримінального провадження, забезпечення конфіскації у кримінальному провадженні та спеціальної конфіскації, що в сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів з метою уникнення приховування, перетворення чи знищення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України). При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані містяться в клопотанні слідчого, який звертався з проханням арештувати зазначене нерухоме майно, такі дані доведені стороною обвинувачення в судовому засіданні, що відповідає вимогам ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Підстави та порядок накладення арешту його скасування під час кримінального провадження регулюються главою 17 КПК України.

Процесуальна дія щодо накладення арешту на земельну ділянку відбулась 15.02.2016р., тобто в період дії КПК України в редакції Закону України № 769-VIII від 10.11.2015р.

З урахуванням вимог ст. 5 КПК України, якою передбачено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення, слідчий суддя вважає за необхідне при розгляді клопотання про скасування арешту майна керуватися вимогами КПК України щодо порядку накладення арешту на майно та скасування арешту майна в редакції Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо виконання рекомендацій, які містяться у шостій доповіді Європейської комісії про стан виконання Україною Плану дій щодо лібералізації Європейським Союзом візового режиму для України, стосовно удосконалення процедури арешту майна та інституту спеціальної конфіскації» № 1019-VIII від 18.02.2016р., яким, зокрема, в ст. 96-1 КК України визначено поняття спеціальної конфіскації, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а також конкретно визначених законом кримінальних правопорушень.

За таких обставин, у зв`язку із внесеними зазначеним Законом змінами в КК України та КПК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, крім додаткової міри покарання у виді конфіскації майна у разі засудження особи за вчинення кримінального правопорушення може бути застосована спеціальна конфіскація майна.

При цьому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України (в редакції Закону № 772-VIII від 10.11.2015р.) щодо майна третіх осіб, на яке може бути накладено арешт, кореспондується вимогами ч. 4 ст. 170 КПК України (в редакції Закону України № 1019-VIII від 18.02.2016р.) щодо накладення арешту на майно, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Як визначено ч. 1 ст. 170 КПК України (в редакції Закону України № 1019-VIII від 18.02.2016р.) , арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

За вимогами ч. 4 ст. 170 КПК України (в редакції Закону України № 1019-VIII від 18.02.2016р.) у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 ч. 1 ст. 96-2 Кримінального кодексу України, а саме, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення; були предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Статтею 64-2 КПК України, яка внесена в КПК України Законом України № 1019-VIII від 18.02.2016р., встановлено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи, які виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна, та мають права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна.

Клопотання старшого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні № 0000915 ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , про арешт майна, яке належить третій особі, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 , про що детально визначено в ухвалі слідчого судді від 15.02.2016р. при задоволенні клопотання сторони обвинувачення, внесено слідчим 15.02.2016р., тобто до внесення законодавчих змін до ст. 170 КПК України та набрання ними законної сили, а відтак у процесуальний спосіб, передбачений КПК України, який діяв на час внесення такого подання, з приводу чого слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження № 0000915 та оцінки законності існування арешту майна третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_5 , арешт майна накладений за клопотанням особи, яка мала процесуальне право на звернення з таким клопотанням до суду.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість викладених заявником підстав для скасування арешту.

Можливість накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, визначеним п. 2 ч. 2 ст. 170, та ч. 4 ст. 170 КПК України (в редакції Закону України № 1019-VIII від 18.02.2016р.), закон пов`язує з наявністю в кримінальному провадженні підозрюваного, третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, та за наявності достатніх підстав вважати, що таке майно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Вимогами ч. 2 ст. 64-2 КПК України визначено, що третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Таке клопотання надійшло до суду 15.02.2016р., а відтак ОСОБА_5 , набувши зазначений процесуальний статус, будучи близьким родичем підозрюваного ОСОБА_8 в розумінні вимог п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України, та ст. 1 Закону України Про запобігання корупції, не позбавлений права як власник майна, звертатися до суду з клопотанням про скасування арешту майна відповідно до вимог ст. 174 КПК України.

Між тим, представником третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, в судовому засіданні з огляду на досліджені судом докази не доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт на майно третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, накладено необґрунтовано.

При цьому суд не погоджується з процесуальною позицією в судовому засіданні адвоката ОСОБА_3 щодо преюдиціального значення для суду під час судового розгляду слідчим суддею ухвали апеляційного суду міста Києва від 19.09.2016р. у справі №11-сс/796/3035/2016, якою задоволено апеляційну скаргу та скасовано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.07.2016р. про арешт майна брата підозрюваного - ОСОБА_11 , у цьому ж кримінальному провадженні № 0000915 та відмовлено в задоволенні клопотання про арешт рухомого майна, яке належить ОСОБА_11 , оскільки слідчий суддя в кожному конкретному випадку на підставі наявних у справі доказів здійснює розгляд клопотання про скасування арешту майна.

Також слідчий суддя не погоджується з позицією адвоката ОСОБА_3 щодо необхідності врахування у даному кримінальному провадженні при скасуванні арешту майна того факту, що за матеріалами зазначеного кримінального провадження на майно ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_9 загалом вже за клопотаннями органу досудового розслідування накладено арешт, сумарна вартість якого значно перевищує ймовірно заподіяні злочинними діями ОСОБА_8 матеріальні збитки, а відтак накладення арешту на майно ОСОБА_5 порушує принцип розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження. Слідчий суддя з цього приводу має зазначити, що накладення арешту на майно третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт, передбачає собою в подальшому забезпечення спеціальної конфіскації, а відтак співрозмірність заподіяної вчиненим кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди вартості майна, на яке накладено арешт, не може враховуватися при забезпеченні спеціальної конфіскації майна.

Одночасно слід зазначити, що за наслідками арешту майна третьої особи, щодо якої вирішується питання про арешт, заборонено власнику майна ним розпоряджатися, а саме, вирішувати питання щодо його відчуження, між тим, власник майна не позбавлений ним володіти та користуватися за їх цільовим призначенням, а відтак зміст права власності в частині володіння та користування майном накладеним арештом не порушений.

У даному кримінальному провадженні на даний час, всупереч ствердженням заявника існують вагомі докази, які приведені в поясненнях прокурора в судовому засіданні, що зазначене нерухоме майно, на яке накладено арешт слідчим суддею, має відношення до кримінального провадження, і, таким чином існують розумні підозри вважати, що це майно відповідає критеріям п. 1-4 ч. 1, та ч. 4 ст. 96-2 КПК України, та на даному етапі досудового розслідування, у зв`язку з тим, досудове розслідування триває, рішення у кримінальному провадженні на теперішній час відповідно до вимог ст. 283 КПК України органом досудового розслідування не прийнято.

При цьому доводи, заявника про те, що у слідчого судді не було правових підстав для накладення арешту на зазначене майно, з огляду на відсутність даних, які б свідчили про перебування ОСОБА_5 , як власника майна, в статусі підозрюваного, обвинуваченого чи особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного обвинуваченого, або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, є безпідставними.

Оскільки досудове розслідування в кримінальному провадженні наразі триває, органом досудового розслідування проводяться відповідні слідчі дії, забезпечення яких вимагає продовження арешту на зазначене нерухоме майно із забороною його відчуження, а доводи клопотання не містять належного обґрунтування, яке б спростовувало висновки, викладені в ухвалі слідчого судді від 15.02.2016р., та надало слідчому судді підстави дійти висновку, що необхідність накладення арешту на зазначене майно на теперішній час відпала, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, оскільки обставини, на які посилається заявник в обґрунтування клопотання, підлягають з`ясуванню в ході досудового розслідування.

Не вбачаючи підстав для задоволення клопотання, керуючись ст. ст. 132, 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :
Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна на об`єкти нерухомого майна, що належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , а саме на:

- домоволодіння (житловий будинок), розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 415,9 кв.м. (частка власності: 1/1, належить з 26.05.2012 на підставі договору купівлі-продажу Р№ 677);

- земельну ділянку кадастровий номер :10:003:5096, площею 0,1158 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_1 , видане 12.03.2014);

- земельну ділянку кадастровий номер :01:002:5018, площею 0,1798 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, свідоцтво про право власності НОМЕР_2 , видане 12.03.2014), накладеного ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.02.2016р. у кримінальному провадженні 757/6419/16-к, залишити без задоволення.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1