АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України,
в с т а н о в и л а :
Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товаро-матеріальних цінностей строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.
Судом першої інстанції у кримінальному провадженні вирішено питання про речові докази.
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим у привласненні чужого майна, яке було ввірене особі та перебувало у його віданні, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 191 КК України, за таких обставин.

Як визнав встановленим суд першої інстанції у вироку, ОСОБА_6 , згідно з наказом № 01 по особовому складу від 01 лютого 2015 року, призначено на посаду охоронця ТОВ «VIP-Мастер Плюс», що здійснює свою господарську діяльність згідно із договором оренди № ОР-15/3 від 01 січня 2015 року за адресою: м. Київ, вул. Бориспільська, 9, корп. 64.
12 грудня 2014 року між ОСОБА_6 та ТОВ «VIP-Мастер плюс» в особі ОСОБА_8 було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до якого, в порядку та на умовах, визначених договором, працівник, що займає посаду охоронця або виконує роботу кочегара на зимовий період, безпосередню пов`язану із зберіганням тепла у виробничих приміщеннях, бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому Адміністрацією матеріальних цінностей і у зв`язку з викладеним зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти Адміністрацію про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; брати участь у інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.
На підставі п. 1 ст. 134 та ст. 135 Кодексу законів про працю України, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за всі передані йому роботодавцем товарно-матеріальні цінності та кошти, а також за будь-які товарно-матеріальні цінності й кошти, що будуть отриманні в процесі виконання трудових обов`язків протягом усього строку дії договору.

21 лютого 2015 року ОСОБА_6 , в невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись на робочому місці за адресою: вул. Бориспільська, 9, корп. 64, маючи злочинний умисел, направлений на розтрату чужого майна, що було йому ввірене, діючи умисно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи та незаконного збагачення, здійснив дзвінок особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження та запропонував їй придбати пиломатеріали, на що вказана особа погодилась. В подальшому, 21 лютого 2015 року о 23 год. 30 хв. особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, прибула до цеху, що розташований в АДРЕСА_2 , де ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, з метою укриття злочину, вимкнув електропостачання до камер відеоспостереження, після чого, переконавшись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, вчинив розтрату чужого майна, яке належить ТОВ «VIP-Мастер Плюс», продавши його за грошові кошти в сумі 1000 грн. особі, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, а саме: високосортний масив ясеня довжиною 3 метра (товщиною 50 мм), вартістю 4000 грн.; високосортний масив дуба довжиною 4,2 метра (товщиною 50 мм), вартістю 4800 грн.; високосортний масив вільхи довжиною 4,5 метра (товщиною 50 мм.), вартістю 1300 грн.; (товщиною 30 мм), вартістю 1500 грн.; високосортний масив клена довжиною 3 метра (товщиною 50 мм), вартістю 1100 грн.; високосортний масив клена довжиною 3 метра (товщиною 30 мм.), вартістю 3500 грн.; лист МДФ товщиною 19 мм виробництва Польщі, вартістю 1800 грн.; лист МДФ товщиною 12 мм виробництва Польщі, вартістю 700 грн.; лист фанери товщиною 18 мм сорту СР/СР виробництва Росії, вартістю 1400 грн., а всього на загальну суму 20100 грн., чим завдав TOB «VIP-Мастер Плюс» матеріального збитку.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду першої інстанції, заступник прокурора м. Києва ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок змінити в частині призначеного покарання, та вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 191 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаними з повною матеріальною відповідальністю строком на 1 рік.На підставі ст. 75 КК України просив звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України. У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначав, що призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана з обігом товаро-матеріальних цінностей, є не конкретним та не відповідає характеру повноважень, які обвинувачений використав для вчинення злочину.
Оскільки обвинувачений обіймав посаду охоронця, яка пов`язана з повною матеріальною відповідальністю, на думку прокурора, вирок необхідно змінити та призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язаною із повною матеріальною відповідальністю.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у привласненні чужого майна, яке було йому ввірене та перебувало у його віданні, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 1 ст. 191 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінальних правопорушень та підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, кожному з яких судом першої інстанції надано оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з токи зору достатності та взаємозв`язку, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, та детально викладені у вироку.

При цьому, фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_6 та юридична кваліфікація його дій будь-ким із учасників судового розгляду, у тому числі прокурором, не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України не є предметом розгляду апеляційної інстанції.
Отже, на підставі встановлених судом першої інстанції фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_6 та правову кваліфікацію дій, вчинених останнім за ч. 1 ст. 191 КК України, колегія суддів апеляційної інстанції вважає правильною.

Покарання ОСОБА_6 за вчинене кримінальне правопорушення призначено з дотриманням вимог ст. 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатрі та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, та правильно призначив ОСОБА_6 основне покарання за ч. 1 ст. 191 КК України у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією вказаної статті.

Також, правильно врахувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків як щодо виду та розміру основного покарання, так і відносно того, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без його ізоляції від суспільства, та на підставі ст. 75 КК України звільнив останнього від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.
При цьому, будь-яких заперечень щодо виду і розміру основного покарання, призначеного судом ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, та звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не міститься.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі стосовно неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та наявності підстав для зміни вироку у частині призначеного судом покарання, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 55 КК України, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене як основне покарання на строк від двох до п`яти років або як додаткове покарання на строк від одного до трьох років.

Покарання, передбачене у ст. 55 КК України, полягає в позбавленні обвинуваченого його суб`єктивного права на посаду, яку він обіймав, або на службову, професійну чи іншу спеціальну діяльність, якою він займався під час вчинення злочину, а також у тимчасовому обмеженні його правоздатності можливості обіймати певні посади або займатися певною діяльністю протягом строку, встановленого вироком суду.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю може бути призначене лише у тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане зі службовим становищем підсудного або із зайняттям ним певною діяльністю. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатися якою він позбавляється.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзацах 1, 4 пункту 17 Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було безпосередньо пов`язане із посадою, яку обіймала особа або з діяльністю, якою займалася. Якщо додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю за санкцією статті (санкцією частини статті) є обов`язковим, то воно застосовується лише до тих осіб, які обіймали посади чи займалися певною діяльністю, з якими було пов`язано вчинення злочину.

Як встановлено вироком суду першої інстанції, на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 займав посаду охоронця ТОВ «VIP-Майстер Плюс», яка пов`язана із збереженням переданих йому матеріальних цінностей на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 12 грудня 2014 року.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язана з обігом товаро-матеріальних цінностей на певний строк, оскільки вчинений ОСОБА_6 злочин безпосередньо пов`язаний із займаною ним посадою на момент вчинення злочину, об`єктом якого були товарно-матеріальні цінності.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, пов`язані із повною матеріальною відповідальністю, оскільки призначене обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади чи займатися діяльністю, що пов`язані з обігом товарно-матеріальних цінностей, має на меті недопущення вчинення обвинуваченим злочинів з використанням посад, пов`язаних, у тому числі, з повною матеріальною відповідальністю.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі прокурора доводи дають колегії суддів підстави для висновку, що прокурором фактично порушено питання про звуження кола посад і видів діяльності, право обіймати які або право займатися якою може бути позбавлений обвинувачений.
Отже, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначене основне та додаткове покарання з дотриманням вимог ст. ст. 50, 55, 65, КК України, яке за своїм видом і розміром є справедливим, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок у наведеній його частині, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Інші доводи, викладені у апеляційній скарзі прокурора, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора міста Києва ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 березня 2017 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

__________________ ____________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3