Справа № 159/4583/16-к
Провадження № 1-кп/159/275/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
потерпілої ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши обвинувальний акт, що надійшов з Ковельської місцевої прокуратури Волинської області, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002044 від 23 вересня 2016 року за ст. 286 ч. 2 КК України щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ковель Волинської області, зареєстрований та проживаючий по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з неповною середньою освітою, одружений, працюючий, раніше не судимий, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_5 22 вересня 2016 року, близько 16 години 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Пежо» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год в м. Ковелі від вул. Варшавська по вулиці Володимирська в напрямку вулиці Незалежності, проявив безпечність та неуважність, в результаті чого, навпроти будинку № 62 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїжджу частину дороги по пішохідному переході з права на ліво відносно його руху.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичного експерта № 357 від 09 листопада 2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді - політравми: закритої черепно-мозкової травми з струсом головного мозку, забою, осадження лобної ділянки та спинки носа, закритого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням, закритого перелому лівої лопатки без зміщення, відкритого перелому ліктьового паростка лівої ліктьової кістки зі зміщенням, закритих переломів 2, 3, 4, 5 ребер зліва з після травматичним двобічним гемотораксом, забою м`яких тканин лівої половини грудної клітки, забою живота, після травматичного розриву печінки з гемоперитонеумом та спленектомією, які утворились від дії тупих твердих предметів, можливо від виступаючих частин кузова автомобіля, в час вказаний у постанові і в медичній документації, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
У прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і наслідками, що настали, знаходиться грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.п. 2.3 б); 12.3; 18.1 Правил дорожнього руху України, а саме: він не був уважним, та належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну. При виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. А також, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.
Таким чином, ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 надав показання про те, що він повністю згідний з викладеними у обвинувальному акті фактами, все сталося саме так, як там зазначено. Він, керуючи автомобілем був неуважним, тому скоїв наїзд на потерпілу на пішохідному переході, в результаті чого вона отримала тяжкі тілесні ушкодження. Він кається у скоєному, просить вибачення у потерпілої за скоєне та просить суворо його не карати. Він повністю відшкодував потерпілій заявлену суму заподіяної шкоди та оплатив її лікування в лікувальних закладах. Просить не позбавляти його волі та права керування транспортним засобом, оскільки на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та вагітна дружина, а тому автомобіль є одним із засобів для існування.
Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні заявила, що вона згідна з тим, що розповів обвинувачений, будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має, оскільки він добросовісно віднісся до неї допомагає їй в усуненні негативних наслідків дорожньо-транспортної пригоди. Просить не позбавляти його волі та права керування транспортним засобом.
Суд вважає, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Прокурор, потерпіла та обвинувачений не оспорюють фактичних обставин провадження. Тому, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Учасники провадження не заперечують проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України і судом встановлено, що учасники, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції.
Враховуючи викладене, суд обмежився допитом обвинуваченого і потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю.
При призначенні виду покарання ОСОБА_5 , суд, у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином, враховує розкаяння обвинуваченого у вчиненому та його сприяння розкриттю злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, та ні в чому протиправному не помічений, що на думку суду характеризує його з позитивної сторони, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працездатний, працює, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Обставинами, які, у відповідності до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які обтяжують покарання, у відповідності до положень ст. 67 КК України, суд не вбачає.
Враховуючи наведене та фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе в умовах без ізоляції його від суспільства та з призначенням покарання з випробуванням у межах санкції статті, що буде достатнім для його виправлення.
При призначенні строку покарання за даний злочин, судом враховується небезпечність вчиненого злочину, обставини його скоєння, знаряддя, спосіб та місце вчинення злочину, особу обвинуваченого та потерпілого, їх взаємовідносини до та після злочину, причини події, яка сталася.
Суд знаходить підстави для застосування щодо обвинуваченого ст. 75 КК України, оскільки наявність кількох пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, позитивна характеристика обвинуваченого його ставлення до скоєного, вказують на невелику суспільну небезпечність особи обвинуваченого.
Щодо додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то суд вважає за недоцільне позбавляти ОСОБА_5 цього права, оскільки він своєчасно вжив та продовжує вживати необхідних заходів для усунення негативних наслідків та лікування потерпілої. Крім того, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей та вагітна дружина, а тому автомобіль є необхідним засобом для забезпечення їх життя.
Заявлені прокурором цивільні позови до ОСОБА_5 про стягнення з останнього витрат лікувальним закладам на лікування потерпілої, обвинуваченим сплачені добровільно, тому позови слід залишити без розгляду.
На майно обвинуваченого ОСОБА_5 арешт не накладався.
Міра запобіжного заходу ОСОБА_5 не обиралася.
Долю речових доказів у провадженні слід вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
Строк покарання ОСОБА_5 слід рахувати з часу початку фактичного виконання вироку, тобто з часу коли він приступить до виконання цього вироку.
Керуючись ст. 373, 374 КПК України, ОСОБА_6 , -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без позбавлення права керувати транспортним засобом.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом іспитового терміну строком два роки, не вчинить нового злочину і виконає згідно ст. 76 КК України покладені на нього обов`язки: повідомляти органи кримінально виконавчої інспекції про зміну місця проживання чи роботи, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції.
Залишити без розгляду заявлені прокурором цивільні позови до ОСОБА_5 про стягнення з останнього витрат лікувальним закладам на лікування потерпілої, у зв`язку з добровільним відшкодуванням заподіяної шкоди відповідачем.
Речові докази: автомобіль марки «Пежо» р.н. НОМЕР_1 , який передано під розписку на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_5 , залишити у користуванні останнього.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга, з підстав передбачених ст. 394 КПК України, до Апеляційного суду Волинської області протягом 30 діб з моменту його проголошення.
Головуючий: ОСОБА_1