Справа № 128/4201/16-к
Іменем України
04 травня 2017 року Вінницький районний суд Вінницької області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання: ОСОБА_2
прокурора: ОСОБА_3
за участю обвинуваченої: ОСОБА_4
за ч.1 ст. 286 КК України, -
07.06.2016 року о 17 год. 00 хв., ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «Daewoo - Lanos», державний номер НОМЕР_1 , перед початком руху заднім ходом по вул. Шевченка в с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області, навпорти будинку № 98 А, не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, допустила наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка на момент руху автомобіля перебувала біля задньої частини транспортного засобу.
Внаслідок вказаної дорожно транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_5 , згідно висновку судово медичної експертизи № 1835 від 25.11.2016 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді закритих уламкових переломів кісток тазу обох лонних і сідничних кісток зі зміщенням, розриву лобкового симфізу, розриву крижово клубкового з`єднання справа, закритої черепно мозкової травми струсу головного мозку, саден ділянки попереку та ділянок колінних суглобів, які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Згідно висновку автотехнічної експертизи № 906 а від 24.11.2016 року, в даній дорожній обстановці, дії водія ОСОБА_4 , з технічної точки зору, регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.9 ПДР України.
В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору, можливість попередження виникнення дорожно транспортної пригоди у водія ОСОБА_4 полягала у виконанні нею вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України.
В ситуації, яка склалася, в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, які, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожно транспортної пригоди.
Водій ОСОБА_4 за вищевикладених обставин порушила вимоги п.п. 10.1, 10.9 ПДР України, де зазначено:
п. 10.1 ПДР України - перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;
п. 10.9 ПДР України - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1, 10.9 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожно транспортної пригоди.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому правопорушенні визнала повністю, пояснивши, що вони з потерпілою ОСОБА_5 є подругами і давно спілкуються між собою. 07.06.2016 року, вона підвозила потерпілу, яка йшла з відрами полуниць, до автобусної зупинки. По приїзду автобуса, ОСОБА_5 вийшла з салону автомобіля до багажника, щоб забрати полуницю, а вона почала відкривати багажник, натиснувши кнопку в салоні; в цей момент почула крик потерпілої та одразу кинулася до неї. ОСОБА_5 лежала позаду автомобіля, ніяких видимих тілесних ушкоджень та крові на її тілі не було. Вона та ще одна жінка поклали ОСОБА_5 до салону її автомобіля та намагалися надати першу медичну допомогу, однак це був вечірній час біля 17 год. 00 хв., і Писарівська амбулаторія вже була зачинена. Тоді вона привезла потерпілу до себе додому і звідти вже викликали «швидку». Вона особисто супроводжувала ОСОБА_5 в Вінницю до лікарні, оплатила їй все необхідне лікування на загальну суму 40 тис. гривень. На даний час у неї наявна розписка доньки потерпілої про отримання останньою 7 тис. гривень на лікування матері; решта чеків на придбання ліків вона віддала в страхову компанію. Під час розгляду кримінального провадження в суді сама потерпіла та її родичі не бажають з нею спілкуватися, лише скандалять та погрожують. Як стався наїзд на потерпілу, вона і досі не може зрозуміти, хоча розуміє, що як водій винна в даній ситуації та в її наслідках. Про скоєне нею вона дуже жалкує, просить суд її суворо не карати, зокрема, не позбавляти права керувати транспортними засобами, так як на її утриманні перебуває важко хворий чоловік з хворобою Альцгеймера, який потребує сторонньої допомоги та постійних поїздок в лікарню.
Враховуючи клопотання учасників судового провадження про недоцільність дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за необхідне обмежитися допитом обвинуваченої та дослідженням доказів, характеризуючих її особу і при цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності її позиції, а також роз`яснено, що в такому випадку вона буде позбавлена можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
На думку суду дії обвинуваченої ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження та дана кваліфікація знайшла своє підтвердження в ході досудового та судового слідства.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченій суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, що відповідно до ст. 12 КК України воно відноситься до категорії невеликої тяжкості, згідно ч.3 ст.25 КК України є необережним, особу винної, те, що вона раніше несудима, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої суд встановив: щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди.
Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Сукупність даних про обставини вчинення правопорушення та особу винної дають суду підстави вважати, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства і їй необхідно призначити покарання в межах санкції статті обвинувачення у вигляді штрафу, без позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що на утриманні обвинуваченої перебуває чоловік, який в зв`язку із тяжкою хворобою не має можливості самостійно пересуватися та потребує сторонньої допомоги при лікуванні.
З обвинуваченої підлягають до стягнення судові витрати за проведення судових трасологічної та автотехнічної експертиз.
Долю речових доказів слід вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
Визнати винною ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.1 КК України та призначити їй покарання у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп. без позбавленням права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судових трасологічної та автотехнічної експертиз в сумі 1407 грн. 36 коп.
Речові докази: уламки, вилучені під час огляду місця ДТП від 08.06.2016 року (об`єкт №1) та фрагменти заднього правого бризговика автомобіля (об`єкт №2), вилучені в ході огляду автомобіля «Daewoo - Lanos», бежевого кольору, державний номер НОМЕР_1 від 18.08.2016 року; автомобіль «Daewoo - Lanos», бежевого кольору, державний номер НОМЕР_1 , власником якого являється ОСОБА_6 та який передано під розписку ОСОБА_4 залишити в користуванні останньої.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд Вінницької області шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Суддя: