УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18. 11. 2016 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні начальника шостого відділу управління процесуального керівництва, підтримання державного обвинувачення та представництва в суді Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001701 від 23.06.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України,

В С Т А Н О В И В :
До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001701 від 23.06.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України,

Прокурор у поданому клопотанні просив слідчого суддю накласти арешт на квартиру за адресом: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 .
В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в клопотанні.
Слідчий суддя на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України вважає за можливе розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна, оскільки, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Заслухавши пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.
Згідно з положеннями ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Слідчим суддею встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001701 від 23.06.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 постановою Верховної Ради України від 12.04.2012 № 4632-VI призначено на посаду Голови Рахункової палати.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 17.09.2012 № 674-р (Розпорядження діяло у період вчинення кримінального правопорушення і втратило чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 465 від 22.07.2016) посаду Голови Рахункової палати віднесено до першої категорії посад державних службовців відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (Закон діяв у період вчинення кримінального правопорушення і втратив чинність на підставі Закону № 889-VIII (889-19) від 10.12.2015.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII (889-19) від 10.12.2015 чинного на даний час, посада ОСОБА_6 Голови Рахункової палати України відноситься до категорії «А» посад державної служби (вищий корпус державної служби).

Обіймаючи вказану посаду, ОСОБА_6 являвся службовою особою в силу виконання організаційно-розпорядчих функцій.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України ОСОБА_6 як посадова особа органу державної влади зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, листами від 03.09.2013 № 13-1970 та від 02.10.2013 № 13-2199 Голова Рахункової палати ОСОБА_6 з метою формування висококваліфікованого кадрового потенціалу вказаного державного органу шляхом вирішення питання забезпечення її працівників житлом звернувся до Міністерства фінансів України з проханням внесення змін до плану бюджетних асигнувань на 2013 рік збільшити витрати на суму 7,025 млн. грн. на капітальне будівництво (придбання) житла.

За результатами розгляду вищевказаних листів внесені зміни до кошторису Рахункової палати та до плану бюджетних асигнувань на 2013 рік. Відповідно до розподілів відкритих асигнувань, наданих головним розпорядником коштів Рахунковою палатою Державній казначейській службі України, асигнування на зазначені цілі у 2013 році спрямовано у повному обсязі призначень в результаті купівлі восьми квартир, зокрема квартири АДРЕСА_2 загальною площею 84,9 м2, житловою площею 42,1 м2.

У період з третьої декади січня 2014 року по другу декаду лютого 2014 року (після включення квартири АДРЕСА_2 до числа службового житла згідно з розпорядженням Голови Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 23.01.2014 №17), точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, у головного контролера директора Департаменту з питань АПК, природоохоронної діяльності та надзвичайних ситуацій Рахункової палати ОСОБА_7 виник злочинний умисел на заволодіння вищевказаною квартирою в якості неправомірної вигоди шляхом вчинення нею активних дій за пособництва свого племінника ОСОБА_8 , а також активного сприяння Голови Рахункової палати ОСОБА_6 шляхом зловживання ним своїм службовим становищем, з метою усунення перешкод для набуття у приватну власність зазначеної квартири.

Установлено, що ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, визначивши пріоритет у задоволенні корисливих мотивів ОСОБА_7 перед реальними потребами у покращенні житлових умов інших (щонайменше двадцяти) працівників Рахункової палати, які мають право на службове житло і потребують його, звернувся з листом від 13.03.2014 № 14-519 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації. Вказаним листом ОСОБА_6 попросив у місцевого органу влади дозволу на надання службової квартири головному контролеру директору Департаменту з питань АПК, природоохоронної діяльності та надзвичайних ситуацій ОСОБА_7 та трьом членам її родини, керуючись вигаданою підставою нібито необхідністю проживання поблизу місця роботи, виконанням вкрай важливих державних завдань та ненормованого робочого дня.

Продовжуючи реалізовувати злочинну змову ОСОБА_6 , зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, видав наказ від 18.03.2014 № 16п, яким прийняв рішення надати ОСОБА_7 та трьом членам її родини двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3 .

19.03.2014 ОСОБА_6 листом від № 03-581 звернувся до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням затвердити рішення Голови Рахункової палати від 19.03.2014 і видати ордер на право зайняття службового житлового приміщення (квартири) АДРЕСА_2 ОСОБА_7 .

Після отримання ордеру ні ОСОБА_7 , ні члени її сім`ї не проживали у вищевказаній квартирі всупереч раніше згаданій меті отримання квартири як службового житла (необхідності проживання поблизу місця роботи, виконання вкрай важливих державних завдань та ненормованого робочого дня).

11.08.2014 ОСОБА_7 , знаючи, що згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, зловживаючи своїм службовим становищем, звернулася до ОСОБА_6 із заявою про виключення наданої їй квартири з числа службових.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , усвідомлюючи їх протиправний характер, розуміючи негативні наслідки для держави в особі Рахункової палати України внаслідок передання державного майна у приватну власність, задовольнив заяву ОСОБА_7 про виключення квартири з числа службових та, зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам служби, знаючи, що згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації, звернувся з листом від 18.08.2014 № 14-1678 до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому висловив прохання виключити квартиру АДРЕСА_2 з числа службових у зв`язку з тим, що відпала потреба в такому її використанні.

За результатами розгляду вищевказаного звернення ОСОБА_6 , 02.10.2014 Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією прийнято розпорядження № 515 про виключення згаданої вище квартири з числа службового житла.

Продовжуючи реалізацію злочинної змови, ОСОБА_7 20.01.2015 звернулась до ОСОБА_6 із заявою про надання дозволу на здійснення правочинів щодо приватизації вищевказаної квартири.

У свою чергу ОСОБА_6 , не маючи відповідних повноважень, в порушення вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи всупереч інтересів Рахункової палати та всупереч мети закупівлі квартири для державної установи, вказаної у раніше згаданих листах Рахункової палати від 03.09.2013 № 13-1970 та від 02.10.2013 № 13-2199 до Міністерства фінансів України, достовірно знаючи, що

ОСОБА_7 використала своє право на приватизацію об`єктів державного житлового фонду (ще в часи коли вказана особа була народним депутатом України), безпідставно підписав та направив лист від 28.01.2015 № 14-172 на адресу Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про те, що Рахункова палата не заперечує проти приватизації квартири

АДРЕСА_2 .

Продовжуючи сприяти своїй тітці ОСОБА_7 в отриманні у власність державного майна, ОСОБА_8 29.01.2015 звернувся у якості наймача квартири АДРЕСА_2 до органу приватизації Шевченківського району м. Києва з заявою про передачу йому вказаної квартири у приватну власність. Згадана заява задоволена розпорядженням органу приватизації від 19.02.2015 № 2140. Того ж дня ОСОБА_8 отримав від органу приватизації свідоцтво про право приватної власності на вищевказану квартиру.

Таким чином, 29.01.2015 в результаті злочинних дій ОСОБА_6 державна квартира Рахункової палати перейшла у приватну власність фізичної особи ОСОБА_8 , у якого згідно зі ст. 12 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» виникли правомочності власника, тобто право розпоряджатися квартирою на свій розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, обміняти, закласти, укладати інші угоди, не заборонені законом.

При цьому ОСОБА_8 не мав жодного відношення до державної служби і роботи в Рахунковій палаті, зокрема, не перебував у трудових відносинах із зазначеним органом державної влади та відповідно до вимог

ст. 37 Житлового кодексу України не перебував на обліку, як громадянин, який потребуює поліпшення житлових умов, за місцем роботи.

З метою списання квартири АДРЕСА_2 з балансу Рахункової палати 05.03.2015 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 складено акт приймання-передачі вказаної квартири з зазначенням її вартості в розмірі 1 390 532,98 грн. В результаті підписання цього акта злочинна мета щодо зловживання службовим становищем з метою одержання неправомірної вигоди за попередньою змовою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за пособництва ОСОБА_8 , повністю досягнута та реалізована шляхом протипарвного відчуження державного майна.
Вищевказані дії спричинили настання збитків, розмір яких тотожний вартості квартири, яка становить 1 390 532,98 грн., більш ніж у двісті п`ятдесят разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, що є тяжким наслідком.
16.11.2016 о 14-06 годин ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364 КК України тобто у зловживанні своїм службовим становищем, а саме в умисному, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки.

В ході досудового розслідування встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №72003479 від 01.11.2016,
квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 08.07.2001 Печерським РУ ГУ МВС України у місті Києві на підставі договору дарування нерухомого майна №1307, посвідченого 08.06.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .
Прокурор зазначає, що підставою арешту квартири, яка належить ОСОБА_5 , є запобігання можливості її відчуження, а метою забезпечення збереження даної квартири як речового доказу, а також відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В зв`язку із зазначеним прокурор просив про задоволення клопотання, на що слід зазначити наступне.
Згідно із ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, третіх осіб, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини 1 статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Зважаючи на викладене вище, ураховуючи вимоги ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки прокурором було доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 372 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання задовольнити.
Накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру за адресом: АДРЕСА_1 шляхом заборони її відчуження.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.
Слідчий суддя ОСОБА_1