Ухвала
іменем україни
29 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2016 року.

Зазначеним вироком, залишеним без зміни апеляційним судом,

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ужгород, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , такої, що не має судимостей,
виправдано за ст. 356 КК України за відсутністю в її діях складу вказаного злочину.
Цивільний позов ОСОБА_6 залишено без розгляду.

За скаргою ОСОБА_6 в порядку ст. 27 КПК України (в редакції 1960 року) ОСОБА_7 обвинувачувалася в тому, що у липні листопаді 2009 року, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вивезла з двору та будинку по АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_6 : бруківку з двора (в період з 19.07.2009 р. по 08.08.2009 р.); з веранди пластмасовий стіл та чотири стільці до нього (в період з 19.07.2009 р. по 08.08.2009 р.); 10 квадратних метрів прозорого шиферу (30.08.2009 р.); з ванної кімнати утримувач для душу (в період з 14.09.2009 р. по 18.09.2009 р.); бра із ванної кімнати та коридору (20.11.2009 р.); вхідні двері до кухні (02.11.2009 р.). Бруківку, прозорий шифер та утримувач для душу ОСОБА_7 перевезла до своєї доньки ОСОБА_8 на АДРЕСА_1 . Двері з кухні встановила в свою частину будинку, доля бра з ванної кімнати та коридору невідома.

Згідно висновку будівельно-технічного дослідження від 01.04.2011 року вартість відновлювальних робіт по встановленню нової бруківки становить 6190 грн., вартість стола та стільчиків 650 грн., шиферу 424 грн. Вартість утримувача душу становить 500 грн., двох бра 320 грн., дверей 300 грн.

У касаційній скарзі потерпілий ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та направлення справи на новий судовий розгляд у зв`язку з істотним порушенням судами вимог кримінально-процесуального закону, неправильним застосуванням кримінального закону. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом дана неправильна оцінка доказам. Посилається на однобічність та неповноту судового слідства та зазначає про порушення його прав, як потерпілого. Стверджує, що 02 липня 2015 року судове засідання проведено без потерпілого і його представника та допитано свідка ОСОБА_9 . Вважає, що суд не надав належну оцінку висновку будівельно-технічного дослідження від 05 грудня 2009 року. Зазначає, що ОСОБА_7 вивезла речі вже після того, як між ними було поділено майно за мировою угодою. Вказує про відсутність в матеріалах справи всіх протоколів судового засідання. Посилається на те, що він не був належним чином проінформований про право на відвід секретарів судового засідання. Вважає, що суд апеляційної інстанції, при перегляді вироку місцевого суду, не надав оцінки всім доводам апеляційної скарги потерпілого та безпідставно залишив її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_5 , який заперечив проти задоволення касаційної скарги, пояснення прокурора, який заперечив проти касаційної скарги потерпілого та просив судові рішення щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню на таких підставах.
Доводи потерпілого про необґрунтоване виправдання ОСОБА_7 за ст. 356 КК України, є безпідставними.

Згідно з вимогами ст. 323 КПК України ( в редакції 1960 року ) в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, яким суд на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, дав остаточну оцінку з точки зору їх допустимості, достовірності і достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року). При цьому всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Ці вимоги закону були дотримані судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_7 .

Як убачається з матеріалів справи, суд безпосередньо дослідив зібрані по справі докази, проаналізувавїх, та дотримуючись вимог ст. 334 КПК України (в редакції 1960 року)., навів у вироку результати їх оцінки за критеріями допустимості, достовірності та достатності для прийняття рішення по справі, і вказав на яких саме підставах дійшов висновку про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ст. 356 КК України.
Вказані обставини суд установив шляхом допиту ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідження та аналізу наявних у матеріалах справи документів, в тому числі й відмовних матеріалів відповідно до яких постановами органу дізнання від 19.08.2009 року, 30.11.2009 року, 03.12.2009 року в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 по фактам, вказаним в заяві ОСОБА_6 , відмовлено, ухвали Апеляційного суду Закарпатської області від 12.03.2009 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна та визнання права власності за умовами мирової угоди, висновку будівельно-технічної експертизи, тощо.

Згідно з вимогами ст. 334 КПК України суд, виправдовуючи ОСОБА_7 , в мотивувальній частині вироку вказав, які докази обвинувачення він відкинув, а які визнав недостатніми для висновку про винуватість цієї особи у вчиненні інкримінованого злочину.
Крім того, суд дійшов правильного висновку, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, і виправдав ОСОБА_7 , оскільки у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які б вказували на те, що вилучене у потерпілого майно було приватною власністю ОСОБА_6 , а доказів, які б свідчили про протилежне, потерпілий у судовому засіданні не надав, можливості збирання таких доказів вичерпані через сплив значного проміжку часу.
Отже, підстав вважати, що до ОСОБА_7 неправильно застосований кримінальний закон, немає.
Інші доводи у касаційній скарзі потерпілого, аналогічні за змістом доводам апеляції, в тому числі і щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК України не є предметом розгляду суду касаційної інстанції, порушення права потерпілого, були ретельно перевірені апеляційним судом. В ухвалі суду наведено докладні та мотивовані підстави, через які апеляцію потерпілого визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає матеріалам справи та вимогам ст. 377 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 398 КПК України підставами для скасування в касаційному порядку виправдувального вироку може бути істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, а обставини, які відносяться до таких підстав, передбачені ст. 370 КПК України.
Потерпілий ОСОБА_6 у касаційній скарзі не зазначив обставин, передбачених ст. 370 КПК України, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінально-процесуального закону, що перешкодили судам постановити законні та обґрунтовані рішення.
Враховуючи наведене, підстав для скасування оскаржених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 394-396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХI «Перехідні положення» КПК, а також п. 6 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень закону України «Про судоустрій і статус суддів» колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3