н/п 1-кс/640/9158/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" листопада 2016 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю власника майна - ОСОБА_3 ,
28.11.2016 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого Київського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , про накладення арешту на автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного ТЗ - НОМЕР_3 від 27.08.2013 та ключі до зазначеного автомобілю, вилучені у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони його використання, володіння, розпорядження, керування та відчуження.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 25.11.2016 на майданчику «Центру контролю технічного стану транспортних засобів» за адресою: м. Харків вул. Шевченко, 111-а, при огляді автомобіля VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в. під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 24.11.2016 р.), встановлено, що номер двигуна нанесений з відхиленням технологічних умов завода - виробника.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в. перебуває у власності ОСОБА_6 .
Відповідно до копії довіреності НВА № 886239 від 27.10.2016, засвідченої нотаріально у м. Дергачі, Харківської області (№ реєстру 3478), ОСОБА_6 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 від 27.08.2013 «уповноважив» ОСОБА_7 від його імені вчиняти дії щодо відчуження (продажу) та користування автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в.
На підставі вищевикладеної довіреності, ОСОБА_7 , видав довіреність на бланку НBІ № 047012, засвідчену нотаріально 24.11.2016 у м. Харків (№ реєстру 3657) на ОСОБА_3 , якою уповноважив його вчиняти дії щодо відчуження (продажу) та користування належним ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 від 27.08.2013 р ТЗ VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в.
24.11.2016 в ході огляду місця події на майданчику огляду транспортних засобів НДЕКЦ при ГУНП в Харківській області за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 111-а , у ОСОБА_3 були вилучені автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного ТЗ - НОМЕР_3 від 27.08.2013 та ключі до зазначеного автомобілю. Автомобіль поставлено на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих автотранспортних засобів ДП МВС України «Інформ ресурси» за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська 107.
Слідчий вказав, що автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного ТЗ - НОМЕР_3 від 27.08.2013 та ключі до зазначеного автомобілю зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, тобто відповідають критеріям, зазначеним у п.1 ч.2 ст.167 КПК України, оскільки номер двигуна нанесений з відхиленням технологічних умов завода - виробника, та відповідно до ст. 290 КК України, транспортний засіб автомобіль являється предметом злочину, тобто вказаний транспортний засіб відповідає критеріям, зазначеним у п.3 ч.2 ст.167 КПК України
Посилаючись на ч.ч. 1,2,3 ст.170, ч. 1 ст. 98, ч. 5 ст. 171 КПК України, слідчий вказав, що у органа досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту, а саме позбавлення осіб права на відчуження, розпорядження та/або користування на зазначений транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, оскільки існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину за ст. 290 КК України. Встановлені достатні підстави вважати, що вказане майно відповідає наступним критеріям доказу: зберегли на собі його сліди; містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час вказаного кримінального провадження; є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій; набуті кримінально протиправним шляхом, з метою збереження зазначених речових доказів, та використання їх під час досудового розслідування. Враховуючи, що номер двигуна зазначеного транспортного засобу був нанесений з відхиленням від технологічних вимог виробника, то існують достатні підстави вважати, що його було угнано, тобто здобуто внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України, тобто є предметом вказаного кримінального правопорушення, зберегло його сліди та здобуто внаслідок зазначеного злочину.
Слідчий також вказав, що з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи, що вилучені автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного ТЗ - НОМЕР_3 від 27.08.2013 та ключі до зазначеного автомобілю, мають бути використані у кримінальному провадженні в якості речових доказів, тому виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно, яке було вилучене 24.11.2016 року в ході проведення огляду місця події за адресою: м. Харків, вул. Шевченко, 111-А.
У судове засідання слідчий Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив клопотання розглянути без його участі, подане клопотання підтримує повністю та просить його задовольнити.
Власник майна ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на порушення строку подання клопотання до суду та відсутність складу злочину за ст.290 КК України. Вважав, що вилучення автомобіля порушує права власника транспортного засобу. Крім того вважав незрозумілими вимоги слідчого щодо визначення місця зберігання автомобіля та долучення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та ключів в якості речового доказу до матеріалів кримінального провадження.
Слідчий суддя, вислухавши думку учасника процесу, дослідивши надані докази, встановив наступне.
24.11.2016 під час огляду місця події було вилучено речі та документи, відповідно до протоколу огляду місця події від 24.11.2016.
28.11.2016 слідчий Київського ВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням, погодженим з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 , про арешт майна.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до пп.2 п.2.6. Узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Слідчому судді органом досудового розслідування не надано даних щодо наявності в кримінальному провадженні зазначених осіб.
Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.
У цьому контексті слідчий суддя звертає увагу на те, що санкція статті 290 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування, не передбачає конфіскації майна, доказів подання цивільного позову в рамках кримінального провадження стороною обвинувачення не надано.
В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.
У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).
Відповідно до пункту першого ч.6 статті 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертається власнику або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливе без шкоди для кримінального провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, ОСОБА_3 не є належним суб`єктом застосування таких заходів забезпечення кримінального провадження (про підозру йому не було заявлено, підстави арешту його майна як третіх осіб слідчим не обґрунтовано).
При цьому, у наданому слідчому судді висновку, відсутні відомості про попередження експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Стаття 290 КК України передбачає кримінальну відповідальність за знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера, номерів двигуна, шасі або кузова, або заміну без дозволу відповідних органів номерної панелі з ідентифікаційним номером транспортного засобу.
Слідчий суддя вважає, що на теперішній час відсутні достатні та допустимі докази, які б свідчили про знищення, підробку або заміну ідентифікаційного номера двигуна, тобто надані слідчим документи не містять даних про вчинення кримінального правопорушення за ст.290 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи.
За змістом положень ч.1 ст.173 КПК України, обов`язок надання доказів необхідності арешту покладений на особу, яка подає клопотання про арешт майна, а слідчий суддя зобов`язаний відмовляти у задоволенні цього клопотання в разі, якщо доказів про необхідність арешту майна не буде надано автором клопотання.
Отже, враховуючи, що по справі відсутні докази того, що автомобіль, свідоцтво про його реєстрацію та ключі до автомобіля є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуті злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримані за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову, підстави для задоволення клопотання про арешт вказаного майна - відсутні.
Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.
Клопотання про фіксування процесуальної дії за допомогою технічного засобу під час розгляду клопотання слідчому судді не надходило і за ініціативою слідчого не здійснювалося, що відповідає вимогам ст. 107 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 98, 132, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

Повернути власнику рухомого майна ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово вилучений в ході огляду місця події 24.11.2016 року автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2005 р.в., свідоцтво про реєстрацію вищевказаного транспортного засобу - НОМЕР_3 від 27.08.2013 та ключі до зазначеного автомобілю.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Ухвала в частині повернення майна підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1