Справа № 488/6928/13-к
Провадження № 1-кп/488/90/16 р.
УХВАЛА
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , особи, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 , законного представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру відносно:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, має малолітню дитину - доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 08.09.2013 року Корабельним районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік із звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік, звільненого від покарання на підставі ст.1 п. «а» ЗУ «Про амністію» від 08.07.2011 року, -
ОСОБА_5 01.08.2013 року близько 18-00 години, керуючи автомобілем «ВАЗ-2103» державний номер НОМЕР_1 , рухаючись в населеному пункті по вул. Айвазовського від вул.Уборевича в напрямку пр.Корабелів у м.Миколаєві, у порушення вимог п.п. 12.1, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України, з перевищенням дозволеної та безпечної швидкості, щонайменше 66-69км/год. по зустрічній смузі, за наявності вільної правої смуги, проявив неуважність до сформованої дорожньої обстановки та змін, не вибрав безпечну швидкість руху, при появі об`єктивно видимої перешкоди у вигляді невстановленого легкового автомобіля іноземного походження, який рухався у зустрічному напрямку проїжджої частини вул.Айвазовського від пр.Корабелів в напрямку вул.Уборевича м.Миколаєва, не вжив своєчасно заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкоди у вигляді вищевказаного автомобіля, змінив напрямок руху свого автомобіля праворуч, внаслідок чого допустив виїзд автомобіля за межі проїжджої частини та наїзд на перешкоду у вигляді дерева.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості отримав пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 .
ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що на автомобілі ВАЗ державний номер НОМЕР_1 він перевозив пасажирів та заробляв таким чином гроші; у день пригоди потерпілий ОСОБА_7 був його пасажиром; про події, що відбулися він повідомити нічого не може, бо нічого не пам`ятає; вважає, що примусове лікування йому не потрібне, бо він лікується добровільно.
Законний представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 суду повідомила, що є бабусею останнього, що після пригоди ОСОБА_9 на протязі місяця перебував в реанімації. На психічну хворобу ОСОБА_9 захворів після пригоди, на даний час він не запам`ятовує ні події, ні взагалі свої дії. Вважає, що до ОСОБА_9 немає потреби застосовувати примусове лікування, бо він лікується амбулаторно.
Захисник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_4 з інкримінованим ОСОБА_5 кримінальним правопорушенням не погодилась, вважаючи, що положені в обгрунтування обвинувачення докази є недопустимими; що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля Хюндай, який виїхав на зустрічну смугу руху та від удару з яким ОСОБА_5 намагався уникнути зіткнення, тому вивернув праворуч; що первинний висновок автотехнічної експертизи визнаний судом сумнівним доказом та додаткова автотехнічна експертиза також є сумнівною, оскільки на її обгрунтування експерт враховує недопустимі докази, а саме покази потерпілого про швидкість автомобілю марки ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 90-100 км/год, які він надавав на досудовому слідстві, але в судовому засіданні не підтвердив; експерт використовує швидкість автомобіля Хюндай - 60 км/год, нічим її не обгрунтовуючи; при цьому, при призначенні додаткової експертизи суд зазначав про необхідність використовувати показання потерпілого, надані у судовому засіданні; що окремі положення висновку експерта суперечать між собою; що висновок містить суперечливу інформацію щодо розміщення автомобілів відносно проїзної частини дороги та їх швидкості. Так, відомості про розміщення автомобілю ВАЗ відносно проїзної частини, повідомлені потерпілим суперечать відомостям, вказаним у протоколі огляду і схемі ДТП, бо потерпілий повідомив, що він з ОСОБА_9 їхали по своїй смузі руху, а автомобіль Хюндай виїхав на всю їхню полосу руху, а експерт посилається на показання потерпілого, надані слідчому щодо розташування автомобіля марки ВАЗ за два-три метри від правого краю дороги. Окрім того, потерпілий повідомив щодо існування у нього проблем з головою та поганим зором, тому останній міг неправильно сприймати обставини події, коли розповідав про них під час слідчого експерименту та допиту слідчому. Як на неможливість застосування примусових заходів медичного характеру захисник також посилається на те, що ОСОБА_9 не є суспільно небезпечною особою та самостійно проходить лікування у психіатричному закладі..
Вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими під час судового розгляду наступними доказами:
показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який суду пояснив, що 01.08.2013 року в якості пасажира він рухався на автомобілі ВАЗ під керуванням ОСОБА_5 по вул. Айвазовського в м. Миколаєві, він знаходився на передньому пасажирському сидінні. Через значний сплив часу він не пам`ятає, з якою вони рухалися швидкістю, а також інших деталей пригоди. Їх автомобіль рухався по своїй смузі, приблизно на відстані 1м від правого краю проїзної частини. В зустрічному напрямку, по своїй смузі, рухався транспортний засіб «Хюндай Акцент». Раптом автомобіль «Хюндай» почав об`їжджати людей, що перебували на полосі його руху, на проїзній частині вони мили руки, на узбіччі стояли фури, при цьому він виїхав на смугу руху ОСОБА_9 , який вжив заходів для уникнення зіткнення, різко змінивши свій рух праворуч. Під час досудового розслідування вони виїжджали на місце пригоди, де при проведенні слідчого експерименту він показував і розповідав про дійсні обставини пригоди, тоді він пам`ятав дані обставини, у тому числі про швидкість автомобілів, їх розташування на проїзній частині, про що повідомляв слідчого та на підставі чого були проведені заміри. Відтворення обстановки події було проведено правильно, на підставі маючих місце обставин пригоди.
Висновком експерта № 1347 від 13.08.2013 року, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 на момент обстеження мав тілесні ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості здоров`я на строк більше 21 дні, які могли утворитися внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди.
Висновком експерта № 1503 від 06.09.2013 року, відповідно до якого стан ходової частини автомобіля ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 , на момент зіткнення не відповідав вимогам п.31.4.5В ПДР України, що виразилося у встановленні шин не відповідного розміру. Дана невідповідність, при нормальних умовах руху, не могла привести до раптового уводу автомобіля вбік. Інші несправності ходової частини автомобіля виникли внаслідок ДТП. Гальмова система автомобіля на момент ДТП дозволяла водію знижувати швидкість з відомою йому ефективністю аж до зупинки, не мала несправностей, які могли призводити до раптової відмови системи або раптового уводу автомобіля вбік. Рульова система автомобіля на момент ДТП перебувала в працездатному стані, дозволяла водію рухатися в обраному напрямку і не мала несправностей, які б могли раптово для водія призвести до уводу автомобіля вбік. Наявні несправності рульової системи виникли внаслідок ДТП.
Протоколом огляду дорожньо-транспортної пригоди та схемою до протоколу від 01.08.2013року, відповідно до яких місцем ДТП є ділянка дороги по вул.Айвазовського,13; напрямок проведення огляду - від вул.Уборевича в напрямку пр.Корабелів м.Миколаєва; на час огляду автомобіль ВАЗ був розташований за межами проїзної частини на правому узбіччі біля дерева, з яким відбулося зіткнення. До даного місця від середини проїзної частини зафіксований дугоподібний слід юзу правих колес довжиною 25,3м, який починається на відстані 5,1м від правого краю проїзної частини дороги та направлений в бік кінцевого розташування автомобіля ВАЗ та другий дугоподібний слід лівих колес довжиною 7,6м на проїзній частині на відстані 3м від правого краю, який також відходить в бік розташування автомобіля ВАЗ.
Протоколом проведення слідчого експерименту від 12.09.2013 року за участю потерпілого ОСОБА_7 та схеми до протоколу, відповідно до яких потерпілий розповів та надалі показав, що автомобіль ВАЗ рухався від правого краю проїзної частини на відстані 2м (на схемі після демонстрації потерпілим місця розташування автомобілів на проїзній частині, зазначена відстань склала 3м). Швидкість руху автомобіля ВАЗ складала 90-100 км/год. Під`їжджаючи до будинку №15 по вл.Айвазовського на відстані більш ніж 100 м від передньої частини їх автомобіля, потерпілий спереду побачив зустрічний автомобіль іноземного походження, який рухався у зустрічному для них напрямку по смузі свого руху з правим боковим інтервалом 2м зі швидкістю, яка не перевищувала дозволеної в межах міста. Коли відстань від передньої частини їх автомобіля до іномарки скоротилася до 100м, водій іномарки почав змінювати напрямок руху ліворуч, об`їжджаючи групу людей, які стояли на проїзній частині вул.Айвазовського у попутному напрямку на відстані приблизно 1-1,5 м від правого краю проїзної частини біля своїх вантажних автомобілів, які стояли на узбіччі праворуч від іномарки, водій іномарки виїхав на смугу зустрічного руху, створивши для них перешкоду, інтервал його до правого краю проїзної частини складав приблизно 2м (при замірах даний інтервал склав 3,8м). Побачивши іномарку, Суліменко, не збавляючи швидкості руху автомобіля, для уникнення лобового зіткнення різко вивернув руля праворуч, наїхавши на пісок, втратив керування, так як автомобіль почало нести по піску та винесло за межі проїзної частини праворуч з наступним наїздом на дерево.
Висновком судової автотехнічної експертизи № 1709 від 25.10.2013 року, відповідно до якої перед початком гальмування автомобіль ВАЗ, державний номер НОМЕР_1 , рухався по середині проїзної частини, а лівими колесами по зустрічній смузі. За умови виконання вимог п.п. 10.1, 11.3, 12.1, 12.4 ПДР України ОСОБА_5 мав технічну можливість не допустити виїзд транспортного засобу за межі проїзної частини. В безпосередньому причинному зв`язку з фактом ДТП перебуває невідповідність дій ОСОБА_5 вимогам зазначених пунктів ПДР.
Висновком додаткової автотехнічної експертизи №1267 від 20.03.2015 року, відповідно до якої, згідно із довжиною бокового юзу, який дорівнює 28,1 м (до контактування із деревом) та відстані до краю проїзної частини дороги до дерева у даних дорожніх умовах, відповідає швидкість автомобіля ВАЗ перед початком гальмування близько 66-69км/год. Дана швидкість є мінімальною, оскільки в розрахунках не враховувалась кінетична енергія, затрачена на деформацію деталей автомобіля під час зіткнення з деревом, оскільки в теперішній час відсутня відповідна експертна практика і методика розрахунку енергії, що витрачається на деформацію деталей. Експерт в категоричній формі відповів, що на момент прийняття заходів до гальмування водієм, автомобіль ВАЗ був розташований своїм переднім правим колесом на початку відображення следа юза правих колес. Тобто праве переднє колесо знаходилося на відстані 5,1 м від правого краю проїзної частини. Враховуючи габаритну ширину автомобіля ВАЗ - 1,6 м, можливо з впевненістю стверджувати, що автомобіль ВАЗ на момент початку гальмування рухався своїми лівими колесами на відстані 2,2 м (8,9-5,1-1,6=2,2м) від лівого краю проїзної частини дороги. Тобто автомобіль ВАЗ перед початком гальмування рухався по зустрічній смузі. Дії ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.3, 12.4 ПДР. У разі виконання ОСОБА_5 вимог зазначених пунктів ПДР, він мав би технічну можливість уникнути ДТП. Дії ОСОБА_5 , що не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.3, 12.4 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Технічна можливість запобігти зіткнення для водія автомобіля ВАЗ полягала в його можливості зупинити керований ним автомобіль на маючий місце в його розпорядженні відстані або знизити швидкість свого руху до мінімальної та зміщення полоси руху трохи праворуч для безпечного проїзду із зустрічним автомобілем з часу об`єктивної появи небезпеки. В такому випадку водію автомобіля ВАЗ необхідно було негайно прийняти заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу чи безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Суд, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та даючи правову оцінку діям ОСОБА_5 приходить до наступних висновків.
Суд не приймає до уваги доводи захисту ОСОБА_5 щодо недопустимості висновку додаткової автотехнічної експертизи №1267 від 20.03.2015 року з мотивів того, що експерт при проведенні експертизи використав показання потерпілого про швидкість автомобілю марки ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 90-100 км/год та щодо розташування автомобіля марки ВАЗ за два-три метри від правого краю дороги, які він надавав на досудовому слідстві, але в судовому засіданні не підтвердив, повідомивши суд, що він з ОСОБА_9 їхали по своїй смузі руху, а автомобіль Хюндай виїхав на всю їхню полосу руху.
Відкидаючи доводи захисту з мотивів їх необгрунтованості, суд наголошує на тому, що:
висновок експерта щодо встановлення мінімальної швидкості автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_9 перед початком гальмування - близько 66-69км/год, зроблений виключно на підставі наявної інформації щодо розміру проїзної частини, ділянки вкритої піском на краю проїзної частини по ходу напрямку руху автомобіля ВАЗ та наявної слідової інформації - дугоподібної довжини сліду гальмування автомобіля ВАЗ до краю проїзної частини та відстані до зіткнення автомобіля з деревом, зафіксованої у протоколі огляду місця ДТП, схемі ДТП та виходячи із пошкоджень, яких зазнав транспортний засіб;
висновок експерта щодо руху автомобіля ВАЗ перед початком гальмування по зустрічній смузі також зроблено експертом за наявною сукупності відповідних ознак, таких як: слідів кочення, гальмування (юзу), поперечного зміщення коліс, транспортних засобів, кучно розташованої осипу уламків скла, бруду, подряпин.
Суд не вбачає порушень вимог Закону та вказівок суду судовим експертом при проведенні додаткової судової автотехнічної експертизи в частині використання при провадженні експертизи, поміж іншого, показань потерпілого ОСОБА_7 , наданих під час проведення слідчого експерименту, оскільки в своїх вказівках суд задля проведення даної експертизи (а.с.142) зазначав на необхідність використання під час проведення експертного дослідження окрім показань потерпілого, наданих у судовому засіданні, також даних, що містяться в матеріалах кримінального провадження, тому слід вважати, що експерт діяв в межах наданих йому повноважень, використовуючи при проведенні експертизи вихідні данні, які містилися в протоколі слідчого експерименту. Доводи захисника з цього приводу суд вважає безпідставними.
Поміж іншого, у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду повідомив, що на час допиту через значний сплив часу він вже не пам`ятає, з якою вони рухалися швидкістю, а також інших деталей пригоди; що при відтворенні обставин події під час досудового розслідування, коли він краще пам`ятав обставини, на місці пригоди він показував і розповідав про дійсні обставини, у тому числі про швидкість автомобілів, їх місце розташування на проїзній частині, на підставі чого були проведені заміри, тому слід вважати встановленим, що фактичні дані, отримані під час слідчого експерименту за участю потерпілого є об`єктивними.
Суд не вбачає суперечностей в окремих положеннях зазначеного експертного висновку, на що також посилається захисник ОСОБА_9 , щодо вирішення експертом на 8-й сторінці про існування можливості безпечного роз`їзду автомобілям та заперечення такої можливості на 10-й сторінці висновку, оскільки експертом зроблено висновок щодо можливості роз`їзду автомобілям у разі дотримання водіями ПДР України та за наявності максимально можливого бокового інтервалу між транспортними засобами Хюндай та ВАЗ у розмірі приблизно 2,62 м (а.с.147 оборот), однак маючий місце інтервал між автомобілями перед ДТП склав 0,71 м, який був недостатнім для безпечного проїзду назустріч рухаючимся автомобілем, про що експертом зазначено на 10-й сторінці свого висновку (а.с.148 оборот).
Таким чином, у суду немає підстав ставити під сумнів висновок додаткової автотехнічної експертизи №1267 від 20.03.2015 року, як наданий кваліфікованим спеціалістом - головним судовим експертом Миколаївського відділення Одеського НДІСЕ ОСОБА_10 , який має вищу технічну освіту, кваліфікацію судового експерта за спеціальністю Дослідження обставин ДТП, стаж експертної роботи з 1981 року, який при проведенні експертизи був попереджений за дачу суду завідомо неправдивого висновку. Даний висновок, поміж іншого, не має протиріч з іншими, покладеними в підставу судового рішення доказами по справі та узгоджується із ними, у тому числі із протоколом та схемою до ТДП, протоколом та схемою слідчого експерименту за участю потерпілого, показаннями потерпілого, наданими у судовому засіданні.
Не приймає суд також до уваги твердження захисника ОСОБА_9 про можливе неправильне сприймання потерпілим ОСОБА_7 обставин події, коли той розповідав про них під час слідчого експерименту, через чисельні травми голови та поганий зір через атрофацію зорових нервів, оскільки, як повідомив потерпілий під час допиту у судовому засіданні, даний діагноз на якість його зору не впливає, він бачить нормально і стан його зору не погіршується; щодо травм головного мозку - потерпілий дійсно не заперечив щодо маючих місце травм голови, як до подій, що відбулися, так і після них, однак до лікарів за допомогою він не звертався, які конкретно захворювання він переніс за вказаних травм, він не знає, на обліку у психіатра потерпілий не перебуває. За таких обставин, суд не має підстав ставити під сумнів показання, надані потерпілим, як під час проведення слідчого експерименту, так і під час його допиту у суді.
Суд вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи захисника ОСОБА_9 про порушення ПДР України, що призвело до ДТП, водієм невстановленого транспортного засобу іноземного походження, який виїхав на зустрічну смугу, чим створив водію ОСОБА_9 перешкоду у русі. Дані фактичні обставини спростовані висновком додаткової автотехнічної експертизи №1267 від 20.03.2015 року, яким встановлене порушення ПДР України саме водієм ОСОБА_9 та існування причинно-слідчого зв`язку між діями останнього та наслідками події. При цьому, суд звертає увагу, що при проведенні експертизи та наданні вищезазначених висновків, судовим експертом були враховані обставини виїзду автомобіля іноземного походження на зустрічну смугу на відстань 1,13 м. Будь-яких доказів на обгрунтування вищевказаних обставин щодо винності у даній ДТП іншої особи, захисником суду не надано.
Суд не приймає до уваги висновок судової автотехнічної експертизи № 1709 від 25.10.2013 року, як такий, який містить суперечності, оскільки в його основу експертом покладені, зокрема, показання потерпілого ОСОБА_7 про обставини дорожньо-транспортної пригоди, при цьому у резолютивній частині висновку зазначено, що показання ОСОБА_7 не відповідають дійсності і з технічної точки зору є неспроможними.
Суд вважає за необхідне виключити із інкримінованого органом досудового розслідування ОСОБА_9 порушення пунктів правил 10.1 та 11.3 Дорожнього руху України, оскільки порушення даних пунктів Правил було встановлено висновком судової автотехнічної експертизи № 1709 від 25.10.2013 року, яку суд не поклав у підставу свого рішення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 за ст. 286 ч. 1 КК України у порушенні правил безпеки дорожнього руху чи експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що після вчинення правопорушення, але до постановлення вироку, ОСОБА_5 захворів на психічну хворобу у зв`язку з чим прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст.503 ч.1 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.
Відповідно до ст. 93, ч.2 ст.94 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до особи, яка вчинила злочин у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку. Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до психіатричного закладу.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №565 від 22.11.2013 року ОСОБА_5 страждає психічним розладом у вигляді органічного (травматичного) амнестичного синдрому (F04). Під час інкримінованого діяння у ОСОБА_5 не відмічалося ознак будь-якого тимчасового психічного розладу, він міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними.
Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №205 від 12.05.2014 року ОСОБА_5 має ознаки органічного ураження головного мозку внаслідок перенесеної щелепно-мозкової травми у вигляді зниження інтелектуально мнестичних функцій з початковими змінами особистості. Ступінь психічних порушень така, що позбавляє його можливості віддавати звіт своїм діям та керувати ними; на даний час потребує лікування у лікарів невропатолога та психіатра за місцем мешкання.
Аналізуючи викладене, суд доходить висновку про те, що відповідно до ст.ст. 503, 513 КПК України, ст. 93 КК України клопотання прокурора має бути задоволене, до ОСОБА_5 необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Враховуючи висновок комісії лікарів психіатрів щодо потребування ОСОБА_5 лікування у лікарів невропатолога та психіатра за місцем мешкання, визнання доведеним вчинення ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння, його захворювання на психічну хворобу після вчинення кримінального правопорушення, яка виключає можливість застосування покарання, суд не приймає до уваги, вважаючи необгрунтованими доводи захисника та законного представника ОСОБА_5 про неможливість застосування до останнього примусових заходів медичного характеру через його самостійне лікування у психіатричному закладі та відсутність суспільної небезпеки, які поміж іншого, нічим не підтверджені.
На підставі викладеного ст.ст.93, 94 КК України, керуючись ст.ст. 512, 513 КПК України, -
Клопотання прокурора задовольнити.
Застосувати відносно ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Миколаївської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1