Категорія:ч.2 ст.286 КК України. Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 березня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.286 КК України на 4 (чотири) роки позбавлення волі;

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_9 до вступу вироку у законну силу залишено попередню особисте зобов`язання.
Розглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_9 16.04.2015 близько 21.03 год., керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фольксваген Транспортер 5», р.н. НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом на території авто мийки «Автоком», що по вул. Лідавській, 23 м. Луцька, в порушення вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився позаду транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, зламу кісток основи та склепіння черепа, забоїв головного мозку та мозочка із крововиливами під оболонки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №142 від 20.05.2015 за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя і стали причиною смерті ОСОБА_11 .

В прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, стало грубе порушення водієм ОСОБА_9 вимог п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України.

Так, в порушення вимог п.2.3 (б) Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну.

В порушення вимог п.10.1 Правил дорожнього руху України перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпе6ки іншим учасникам руху.

В порушення вимог п.10.9 Правил дорожнього руху України під час руху транспортного засобу заднім ходом для забезпечення безпеки не звернувся за допомогою до інших осіб, створивши небезпеку іншим учасникам руху.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого, вважає вирок суду в частині призначеного покарання незаконним, оскільки воно не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Посилається на те, що при призначенні покарання не враховано характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, зокрема наслідків, які настали смерть особи. Зазначає, що ОСОБА_9 не працює, грубо порушив правила дорожнього руху, тому судом першої інстанції безпідставно не застосовано до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на три роки.

В запереченні на апеляційну скаргу потерпіла ОСОБА_12 просить вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. Посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_9 завдану матеріальну та шкоду їй відшкодував, визнав вину та щиро розкаюється

Заслухавши доповідача який виклав суть вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника ОСОБА_8 , представника потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_7 , які подану апеляційну скаргу заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.2 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції урахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, завдані збитки потерпілій відшкодував повністю, яка в свою чергу просила суворо не карати ОСОБА_9 , вчинив необережний злочин, який відноситься до тяжких злочинів. Крім того, враховано пом`якшуючі покарання обставини обвинуваченого: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, а також відсутність у справі обтяжуючих покарання обставин, на підставі чого судом і призначено покарання обвинуваченому ОСОБА_9 із застосуванням ст. 75 КК України. Крім того, обговорюючи питання про доцільність призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з конкретних обставин справи, поведінки обвинуваченого та того, що посвідчення водія ОСОБА_9 необхідне для отримання доходу, оскільки позбавлення даного права поставить його та сім`ю у скрутне матеріальне становище, також відсутність у справі обтяжуючих покарання обставин, а тому підстав для застосування щодо нього додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами немає.

Врахувавши усі обставини по кримінальному провадженню, в тому числі й ті, на які посилаються прокурор в апеляційній скарзі, суд, реалізувавши принципи законності, справедливості та обґрунтованості, призначив ОСОБА_9 покарання в межах санкції статті, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Прокурор в апеляційній сказі фактично посилається лише на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, при цьому не зазначає які саме дані про особу ОСОБА_9 не були враховані при постановлені вироку.

Доводи наведені в апеляційній скарзі враховані і оцінені судом першої інстанції при постановленні вироку та призначенні покарання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Апеляційний суд Волинської області, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 грудня 2015 року щодо ОСОБА_13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: