АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/477/16 Справа № 192/75/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:
Судді - доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання, постановлену щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, раніше судимого,
за участю: прокурора ОСОБА_7
у режимі відеоконференції засудженого ОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення, на підставі ст. 81 КК України, від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2013 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Суд, відмовляючи в задоволенні клопотання вказав, що ОСОБА_6 відбув ? частини строку покарання, працевлаштований, до роботи ставиться посередньо та наявне у засудженого одне заохочення має разовий, а не систематичний характер і є недостатнім для оцінки його ставлення до праці. Окрім того, суд зазначив, що засуджений характеризується посередньо, за весь період відбування покарання стягнень за порушення режиму утримання не має, участі в роботі самодіяльних організацій та в реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає, у зв`язку з чим не можна визнати поведінку засудженого такою, що свідчить про його виправлення.
В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, як незаконну та необґрунтовану, а клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити, посилаючись на те, що він з моменту прибуття до виправної колонії одразу був працевлаштований, до праці ставиться відповідально, за що має одне заохочення, закінчив училище за спеціальністю каменяр, є лідером духовного гуртка, стягнень за порушення режиму утримання немає.
Заслухавши суддю-доповідача, засудженого, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, прокурора, який вважав за необхідне ухвалу суду залишити без змін, а скаргу засудженого - без задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого щодо безпідставності відмови судом застосування до нього умовно-достроково звільнення, колегія суддів вважає їх такими, що не заслуговують на увагу.
З наданих матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 засуджено вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2013 року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання с 12 лютого 2014 року, кінець строку 12 серпня 2016 року, станом на 23 березня 2016 року засуджений відбув 2 роки 1 місяць 11 днів та невідбута частина покарання складає 4 місяці 19 днів.
Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироку суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У правових позиціях, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» акцентовано увагу на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Отже, зі змісту наведених положень законодавства вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково від відбування покарання є не формальний сплив певного строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
З матеріалів провадження слідує, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув подання, дослідив необхідні матеріали провадження і дійшов обґрунтованих висновків, що засуджений не довів своє виправлення, тому не може бути звільнений умовно-достроково.
Під час перевірки матеріалів провадження встановлено, що засуджений характеризується посередньо, за час відбування покарання мав одне заохочення, порушення вимог режиму відбування покарання не мав, працевлаштований.
Беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 відбув більше 3/4 строку призначеного покарання; водночас, вивчивши дані про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, колегія суддів дійшла висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку та на цьому етапі відбування покарання засудженим, є недоцільним.
Підстав, передбачених кримінальним процесуальним законом України, для зміни або скасування рішення місцевого суду в ході апеляційного перегляду не встановлено.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
___________________ _____________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4