АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/622/16 Справа № 185/1142/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпропетровську матеріали за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року про задоволення клопотання прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності підозрюваного

ОСОБА_7 , який народився у 1976 році в вересні 01 числа, уродженця м. Павлограда Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000498 від 04 грудня 2012 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_9 , потерпілої ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду від 24 лютого 2016 року потерпіла ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу як незаконну та необґрунтовану, та постановити нову ухвалу якою відмовити прокурору в задоволенні клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за ст. 125 ч.1 КК України.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що рішення суду про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 було прийнято необгрутовано, суд критично віднісся до її показань, незважаючи на те, що вони були підтверджені медичною документацією щодо виявлених у неї тілесних ушкоджень правого вуха, які могли утворитися від ривка та відсутністю сережки. Зазначає, що в судове засідання не було викликано та допитано свідків кримінального правопорушення, тому рішення суддею було прийнято по внутрішньому переконанню, а матеріали справи були досліджені поверхово. Крім того вказує, що відомості, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 125 ч.1 КК України, що в подальшому призвело до розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, були кваліфіковані невірно, адже ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , використовуючи ниций мотив потримати дитину, застосували насильство, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, в результаті чого відкрито викрали сережку та намагалися викрасти її мобільний телефон, але не довели свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від їх волі, а викраденим майном розпорядилися на свій розсуд.

18 квітня 2016 року від підозрюваного ОСОБА_7 надійшли заперечення на апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 , в яких підозрюваний просить апеляційну скаргу потерпілої залишити без задоволення, а ухвалу суду від 24 лютого 2016 року щодо нього без зміни.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що заява ОСОБА_6 про викрадення ним її золотої прикраси є надуманою та безпідставною, оскільки під час проведення слідчого експерименту 09 січня 2013 року потерпіла не вказувала на відкрите викрадення її золотої прикраси, при завершення слідчої дії та складанні протоколу зауважень від потерпілої чи її представника не надходило. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що його дії було вірно кваліфіковано органом досудового розслідування, будь-яких доказів чи ознак іншого злочину в його діях, окрім інкримінованого злочину встановлено не було, потерпіла жодного разу не оскаржувала кваліфікацію інкримінованого йому злочину. Також вказує, що станом на 24 лютого 2016 року минуло вже два роки з дня вчинення кримінального правопорушення, що відноситься до категорії невеликої тяжкості, він не оголошувався в розшук та кримінальне провадження щодо нього не призупинялося, тому вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не з його вини визначалося проведення досудового розслідування, а відтак з його боку не було ухиляння від слідства та суду.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року було задоволено клопотання прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області та звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000498 від 04 грудня 2012 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України закрито.

Рішення суду про задоволення клопотання прокурора та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності в зв`язку з закінченням строків давності обґрунтовано наступним.

Згідно клопотання прокурора, підозрюваний ОСОБА_7 , 28 вересня 2012 року о 09 годині 50 хвилин, знаходячись напроти РАГСу по вул. Радянській в м. Павлограді Дніпропетровської області, діючи з умислом на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , на ґрунті особистої неприязні, кулаком правої руки наніс останній не менше двох ударів в область голови та шиї, та один удар долонею лівої руки в область правого вуха, штовхав її в область спини, хапав за волосся, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді підшкірних гематом з помірним набряком на волосяній частині тім`яної ділянки голови, а також невеликого синця на мочці правої вушної раковини, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Дії підозрюваного ОСОБА_7 кваліфіковані за ст. 125 ч. 1 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

03 лютого 2015 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання прокурора Павлоградської міжрайонної прокуратури Дніпропетровської області про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку з закінченням строків давності.

10 березня 2015 року ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_7 за ст. 125 ч.1 КК України було задоволено, кримінальне провадження було закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2015 року ухвала Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року була скасована, клопотання прокурора про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_7 направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Проаналізувавши надані для розгляду клопотання сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що дії підозрюваного ОСОБА_12 органом досудового розслідування за ст. 125 ч.1 КК України кваліфіковані вірно, оскільки 28 вересня 2012 року діями підозрюваного ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 були завдані легкі тілесні ушкодження, будь-яких доказів чи ознак іншого злочину в діях підозрюваного ОСОБА_7 , окрім інкримінованого злочину, судом не встановлено. Кримінальне провадження № 0000498 за ст. 125 ч.1 КК України було порушено за заявою потерпілої, яка під час проведення досудового розслідування, проведення слідчих дій жодного разу не оскаржувала кваліфікацію інкримінованого підозрюваному злочину. Тому до показів потерпілої ОСОБА_6 , що були надані під час розгляду клопотання прокурора про закриття провадження, в частині невірної кваліфікації інкримінованого ОСОБА_7 злочину суд віднісся критично та не приймав їх при розгляді клопотання.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 21 січня 2013 року ОСОБА_7 висувалося повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України, як заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, відомості про що внесено до ЄРДР 04 грудня 2012 року.

Після оголошення підозри та допиту в якості підозрюваного до ОСОБА_7 запобіжний захід не обирався, а обвинувальний акт 23 травня 2014 року був повернутий до органу прокуратури як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Також, за наслідками розгляду скарги ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді від 28 жовтня 2014 року було скасовано постанови слідчого про зупинення досудового розслідування від 19 квітня 2013 року та 25 травня 2013 року в даному кримінальному провадженні.

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 та згода останнього на це датовані 17 листопада 2014 року та зареєстровані в суді 03 лютого 2015 року.

Судом встановлено, що злочин вчинено 28 вересня 2012 року. Вчинений підозрюваним ОСОБА_7 злочин, передбачений ст. 125 ч.1 КК України, відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до категорії невеликої тяжкості, за яке передбачено покарання у виді штрафу, громадських робіт або виправних робіт.

Станом на 24 лютого 2016 року минуло два роки з дня вчинення кримінального правопорушення, що відносить до категорії невеликої тяжкості, підозрюваний ОСОБА_7 не оголошувався в розшук та кримінальне провадження щодо нього не призупинялося.

Таким чином, у суду не було підстав для висновку про те, що саме з вини підозрюваного ОСОБА_7 визначалося тривале проведення досудового розслідування, а відтак його ухилення від слідства та суду.

На підставі викладеного, судом встановлено, що на день постановлення 24 лютого 2016 року судом ухвали закінчився строк, а саме два роки з дня вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочину, на протязі вказаного строку підозрюваний ОСОБА_7 не вчиняв нового злочину певного ступеня тяжкості і не ухилявся від слідства та суду.

Заслухавши доповідь судді, потерпілу ОСОБА_6 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, просила скасувати ухвалу суду про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та постановити свою ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про звільнення останнього від кримінальної відповідальності, посилаючись на те, що він вчинив більш тяжкий злочин, пов`язаний з незаконним відкритим заволодінням її майна; представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу потерпілої, посилаючись на те, що судове засідання проведено неповно і дії ОСОБА_7 неправильно кваліфіковані за ст. 125 ч. 1 КК України; підозрюваного ОСОБА_7 , який заперечував проти апеляційної скарги потерпілої та просив залишити без задоволення її апеляційну скаргу, посилаючись на те, що судом правильно встановлено обставини справи та наявність в його діях складу злочину, передбаченого за ст. 125 ч. 1 КК України; захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , який заперечував проти апеляційної скарги потерпілої та просив залишити без зміни ухвалу суду першої інстанції; думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти апеляційної скарги потерпілої та вважала законною та обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішення суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України є законним та обґрунтованим.

Свої висновки про задоволення клопотання прокурора та звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності суд першої інстанції обґрунтував тим, що дії ОСОБА_7 за ст. 125 ч. 1 КК України органами досудового розслідування кваліфіковані вірно, оскільки 28 вересня 2012 року діями підозрюваного ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_6 були завдані легкі тілесні ушкодження, з дня вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України який законодавцем віднесений до злочинів невеликої тяжкості, за який передбачено покарання менш суворе ніж обмеження волі минуло два роки, протягом яких ОСОБА_7 не вчиняв інших злочинів та не ухилявся від слідства та суду, 17 листопада 2014 року ОСОБА_7 дав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності (арк. 2-4) та станом на 24 лютого 2016 року ОСОБА_7 не оголошувався в розшук та кримінальне провадження щодо нього не призупинялося.

Перевіривши надані матеріали, колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції.
Суд першої інстанції правильно вказав і про те, що 21 січня 2013 року ОСОБА_7 був повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч. 1 КК України після чого ніякий запобіжний захід щодо нього не обирався, що обвинувальний акт 23 травня 2014 року повертався прокурору як такий, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України та про те, що постанови слідчого про зупинення досудового розслідування від 19 квітня 2013 року та від 25 травня 2013 року в даному кримінальному провадженні були скасовані ухвалою слідчого судді від 28 жовтня 2014 року.

Доводи потерпілої ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_7 був необґрунтовано звільнений від кримінальної відповідальності, оскільки несвоєчасно та невірно були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ст. 125 ч.1 КК України за її заявою та невірно за вказаною нормою закону кваліфіковані дії останнього, адже і в заяві, і в показаннях, вона зазначала, що ОСОБА_7 почав її бити по обличчю, хапав за шию та зірвав сережку з правого вуха, а коли вона хотіла зателефонувати за допомогою свого мобільного телефону, ОСОБА_7 почав вихвачувати телефон, а зірвану з вуха сережку, яка впала на асфальт, підняла мати ОСОБА_11 , та не дивлячись на її пропозицію повернути сережку разом з ОСОБА_7 пішли з місця події, тобто за попередньою змовою з ОСОБА_11 , використовуючи ниций мотив потримати дитину, застосували насильство, яке є небезпечним для її життя та здоров`я, в результаті чого відкрито викрали сережку та намагалися викрасти її мобільний телефон, але не довели свого злочинного умислу до кінця з причин, які не залежали від їх волі, а викраденим майном розпорядилися на свій розсуд є безпідставними.

Як убачається з наданих матеріалів, вказані потерпілою в апеляційній скарзі обставини не інкримінувалися ОСОБА_7 , оскільки і в поданні прокурора, направленому до суду, і в обвинувальному акті, який направлявся до суду в 2014 році дії останнього були кваліфіковані саме за ст. 125 ч. 1 КК України.

Потерпіла ОСОБА_6 18 березня 2013 року була ознайомлена з матеріалами кримінального провадження № 0000498 від 04 грудня 2012 року в повному обсязі (арк.163).

Внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за ст. 125 ч.1 КК України та повідомлення ОСОБА_7 про підозру за ст. 125 ч. 1 КК України не оспорювалися потерпілою ОСОБА_6 , яка і на теперішній час не ставила питання про внесення до ЄРДР відповідних відомостей про вчинення щодо неї 28 вересня 2012 року ОСОБА_7 та його матір`ю корисливого злочину та не оскаржувала дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, які не вносили відомостей до ЄРДР за ст. 186 КК України.

З наданих суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку експерта відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Виходячи з вказаних обставин і були кваліфіковані дії ОСОБА_7 за ст. 125 ч. 1 КК України.

Крім зазначеного, органи досудового розслідування приймали рішення про відмову в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_7 за ст. 122 КК України та 296 ч. 2 КК України ( в редакції КПК України 1960 року).

За таких обставин доводи апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 колегія суддів визнає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наданими суду матеріалами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, у зв`язку з чим апеляційна скарга потерпілої не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена відповідно до ст. 426 КПК України в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: