АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/307/16 Справа № 710/5/16-к Категорія: ст.166 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурораОСОБА_6
обвинуваченоїОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петроострів, Новомиргородського району, Кіровоградської області, громадянка України, українка за національністю, з середньою спеціальною освітою, не одружена, непрацююча, раніше не судима, маюча на утриманні малолітню дочку, проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.166 КК України та якій призначено покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком ОСОБА_7 протягом тривалого часу злісно не виконувала встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Так, 04.09.2015 року, приблизно о 17.00. годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку по АДРЕСА_1 залишила впродовж тривалого часу без будь-якого нагляду малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до тяжких наслідків, а саме під час пожежі в їхньому будинку ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 загинула. Відповідно до висновку експерта №86 від 07.10.2015 року причиною смерті ОСОБА_9 є токсична дія оксиду вуглецю. Згідно висновку експерта №227 від 19.11.2015 року у ОСОБА_10 мали місце опіки голови, тулуба, кінцівок 2-3 ступеню загальною площею 36% поверхні тіла, які супроводжувались тяжким опіковим шоком, в послідуючому контрактури колінних суглобів. Опіки виникли від дії високої температури (полум`я), по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Не погодившись з вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення просить вирок скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ст.166 КК України до 3 років позбавлення волі, зі звільненням її, на підставі ст.75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки з покладенням на неї обов`язків передбачених п.п.2, 3, 4 ст.76 КК України.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.166 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених в порядку ч.3 ст.349 та ніким не оскаржується.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що апеляційних скарг на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , а також доведеності її вини до апеляційного суду не надходило, то й апеляційний перегляд вироку в цій частині не проводиться.

Покарання обвинуваченому призначається відповідно до положень Загальної частини КК України, з додержанням вимог ст.65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного, всіх обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст.65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст.75 КК України враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, при яких суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, суд може прийняти рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням, крім випадків засудження за корупційний злочин, у разі призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ст.166 КК України злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки - карається обмеженням волі на строк від двох до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, судом першої інстанції не було враховано, що згідно з вимогами ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Дослідженням матеріалів кримінального провадження встановлено, що на утриманні обвинуваченої ОСОБА_7 перебуває малолітня донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Згідно з вимогами п.2 ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, колегія суддів вважає, що вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання необхідно скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Враховуючи відсутність апеляційних скарг в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , а також доведеності її вини, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_7 протягом тривалого часу злісно не виконувала встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Так вона, 04.09.2015 року, приблизно о 17.00. годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у власному будинку по АДРЕСА_1 залишила впродовж тривалого часу без будь-якого нагляду малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що призвело до тяжких наслідків, а саме під час пожежі в їхньому будинку ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, а ОСОБА_9 загинула. Відповідно до висновку експерта №86 від 07.10.2015 року причиною смерті ОСОБА_9 є токсична дія оксиду вуглецю. Згідно висновку експерта №227 від 19.11.2015 року у ОСОБА_10 мали місце опіки голови, тулуба, кінцівок 2-3 ступеню, загальною площею 36% поверхні тіла, які супроводжувались тяжким опіковим шоком, в послідуючому контрактури колінних суглобів. Опіки виникли від дії високої температури (полум`я), по ступеню тяжкості відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент спричинення.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 колегія суддів кваліфікує за ст.166 КК України як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до п.п. 3, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо), а досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

За таких обставин, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 колегія суддів у відповідності до положень ст.65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до кримінальних правопорушень середньої тяжкості, обставини вчинення кримінального правопорушення та його наслідки, особу обвинуваченої, яка до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, її молодий вік, стан здоров`я, перебування на утриманні малолітньої дочки 2012 року народження, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину) та обтяжуючу покарання обставину (вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння) на думку колегії суддів обвинуваченій ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки інший вид покарання, передбачений ст.166 КК України, до останньої не може бути застосований.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, колегія суддів вважає за можливе визначити його строк в межах мінімальної межі, передбаченої санкцією ст.166 КК України, зі звільненням останньої на підставі ст.75 КК України від реального відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк та покласти на неї обов`язки передбачені ст.76 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, керуючись положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А :
Апеляційну скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.166 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції.

В решті вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 10.02.2016 року залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді