Провадження 11-кп/792/411/16
Справа № 670/166/16-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000016 від 18 січня 2016 року, за апеляційною скаргою прокурора на вирок Віньковецького районного суду від 06 квітня 2016 року,
у с т а н о в и л а :
Вироком Віньковецького районного суду від 06 квітня 2016 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , неповнолітній, учень 2-го курсу Ярмолинецького професійного ліцею, з середньою освітою, неодружений, немає судимостей,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, з призначенням покарання у виді 40 годин громадських робіт.

На підставі ст.105 КК України його звільнено від відбування покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

Судом вирішено питання про судові витрати та речові докази.

За вироком суду, близько 20-ї години 20 хвилин 17 січня 2016 року неповнолітній ОСОБА_8 поблизу домогосподарства АДРЕСА_2 , з метою таємного заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, помітив, що з кишені ОСОБА_10 , під час сутички з ним та із сторонньою особою, відносно якої закрито кримінальне провадження, випав мобільний телефон. Шляхом вільного доступу, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно викрав мобільний телефон «Нокіа 101» вартістю 266 грн., на рахунку якого було 32 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на суму 313 грн.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просив вирок суду змінити, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 40 годин громадських робіт, від відбування якого звільнити на підставі ст.105 КК України із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

Посилався на неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність.

Вказував, що суд, обґрунтувавши в мотивувальній частині вироку призначення покарання обвинуваченому на підставі ст.69 КК України, в резолютивній частині призначив таке без посилання на неї, що відповідно до п.4 ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив залишити її без задоволення як необґрунтовану, а вирок суду без змін. Зазначав, що суд призначив покарання нижче від найнижчої межі, що є свідченням застосування норми ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона підлягає задоволенню.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, є обґрунтованим, підтверджений сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та детально викладених у вироку доказів і в апеляційній скарзі прокурора не оспорюється.

Дії ОСОБА_8 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України.

Покарання обвинуваченому призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, особи винного, розвитку неповнолітнього, можливість впливу на нього сторонніх осіб та обставин, що пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_8 вчинив злочин у неповнолітньому віці, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, що судом обґрунтовано визнано обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно видав працівникам поліції викрадений телефон, вибачився перед потерпілим і останній не має до нього претензій. Водночас він страждає розумовою відсталістю, виховується без батька в сім`ї з чотирьох осіб, умови життя неповнолітнього посередні, сім`я обмежена в статках.

Зважаючи на викладене, суд дійшов вмотивованого висновку про можливість призначення йому покарання у виді громадських робіт, від відбування якого звільнив із застосуванням примусових заходів виховного характеру.

Проте, визначаючи конкретний розмір покарання у виді громадських робіт, суд не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Так, санкція ч.1 ст.185 КК України передбачає покарання у виді громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин.

Відповідно до ч.2 ст.56 КК України громадські роботи встановлюються на строк від шістдесяти до двохсот сорока годин і відбуваються не більш як чотири години на день.

Розділом ХV Загальної частини КК України окреслено особливості кримінальної відповідальності та покарання неповнолітніх.

Зокрема, у ч.1 ст.100 КК України визначено, що громадські роботи можуть бути призначені неповнолітньому у віці від 16 до 18 років на строк від тридцяти до ста двадцяти годин і полягають у виконанні неповнолітнім робіт у вільний від навчання чи основної роботи час. Тривалість виконання даного виду покарання не може перевищувати двох годин на день.

Отже, належним чином навівши підстави призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.1 ст.185 КК України, в розмірі сорока годин громадських робіт, місцевий суд у резолютивній частині як підставу призначення покарання ст.ст.69, 100 КК України не зазначив, тим самим не застосував закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність згідно зі ст.413 КК України є незастосування судом закону, який підлягав застосуванню.

Ураховуючи викладене, вирок суду в частині призначення покарання підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.407, 409, 413, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Віньковецького районного суду від 06 квітня 2016 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69, ч.1 ст.100 КК України у виді 40 (сорока) годин громадських робіт.

На підставі ст.105 КК України ОСОБА_8 звільнити від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру у виді застереження та передачі його під нагляд матері ОСОБА_9 строком на 1 рік.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду ОСОБА_3