Справа № 456/1178/14-к
Провадження № 1-кп/456/15/2016
ВИРОК

іменем України
08 червня 2016 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

адвокатів: ОСОБА_4 ,,

ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представників потерпілого:

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию кримінальне провадження щодо:

- ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Сможе Сколівського району Львівської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, непрацюючої, одруженої, має на утриманні одну неповнолітню дитину, раніше не судимої;

- ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Ожидів Буського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, раніше не судимого,

які обвинувачуються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України;

- ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, студента 3-го курсу заочної форми навчання Львівського аграрного університету, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили групою осіб хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, за наступних обставин.

Обвинувачена ОСОБА_9 , знаходячись 03 листопада 2013р. о 04 год. 20 хв. В приміщенні кафе-мотелю «У Андрія», яке розташоване на АДРЕСА_3 , безпричинно завдала удару долонею по обличчі потерпілого ОСОБА_6 та штовхала його руками у тулуб, спричинивши останньому фізичний біль. Після цього о 04 год. 20 хв. 03.11.2013р. обвинувачений ОСОБА_10 завдав потерпілому ОСОБА_6 удару кулаком по обличчі, від якого той впав на підлогу, а ОСОБА_10 завдав ще декілька ударів ногами по тулубу ОСОБА_6 , чим спричинив останньому фізичний біль.

Обвинувачений ОСОБА_11 03 листопада 2013р. о 04 год. 24 хв., перебуваючи на території, яка розташована поряд з кафе-мотелем «У Андрія», що на вул.Шевченка,261-б, у с.Дуліби Стрийського району Львівської області, яка є місцем для паркування автомобілів, на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли раптово між ним та потерпілим ОСОБА_6 , завдав останньому один удар кулаком в обличчя, від якого потерпілий впав на бетонне покриття майданчика для паркування автомобілів та отримав відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 506/13 від 15.11.2013р.: перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа (піраміду скроневої кістки), що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння, а також синець на повіках лівого ока, більше зліва, крововилив в білкову оболонку лівого ока, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, та забій головного мозку середньої важкості, що відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

Обвинувачена ОСОБА_9 в судовому засіданні вину в інкримінованому їй злочині визнала частково, показала, що 02.11.2013р. вона з чоловіком та сином були запрошені на святкування дня народження подруги, яке відбувалось в кафе « ОСОБА_12 ». Після святкування вони поїхали продовжувати святкувати в бар « ОСОБА_13 ». Вони знаходилися на другому поверсі бару у кабінці. З присутніх пам`ятає: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , знайома на ім`я ОСОБА_22 . Приблизно о 04.00 год. вони зібралися їхати додому на автомобілі ОСОБА_23 марки «Тойота Лендкрузер». Коли виходили з приміщення кафе, біля входу знаходилось багато мужчин молодого віку. Вона пожартувала на рахунок знайомої, яка хильнула зайвого: «Хто буде з ОСОБА_24 їхати додому?». Один з мужчин сказав, що він буде їхати. Вона відповіла: «Хіба в багажнику». Її чоловік відреагував на жарт і запитав: «Хто до моєї дружини пристає ?». Це вже відбувалося на вулиці. Чоловік був у стані сп`яніння, тому, побачивши агресивну реакцію молодих людей на її жарт, вона заспокоїла чоловіка і відвела до автомобіля. Частина гостей також сіли в автомобіль і вона повезла їх додому. Залишилися ОСОБА_25 , ОСОБА_26 і син. Вона розвезла гостей по домівках, заїхала до себе додому, після чого поверталася у кафе, щоб забрати тих хто залишився. Коли їхала назад, зателефонував син та повідомив, що з нею хочуть розмовляти. Після цього у трубці пролунав чоловічий голос. Мужчина, вживаючи нецензурну лексику, висловлював на її адресу образи та погрози. Вона відповіла, що в такі заклади з таким як у нього почуттям гумору не ходять; вона вже в дорозі; зараз повернеться і вони продовжать цю розмову та перервала зв`язок. Коли повернулася до кафе, підійшла до сина, який стояв на вулиці перед входом у кафе, і запитала хто з нею розмовляв по телефону. Син ОСОБА_27 через скляну вітрину вказав на хлопця з довгим волоссям, який знаходився у приміщенні. Вона підійшла до потерпілого, запитала хто його вчив так розмовляти із старшими і дала ляпаса по обличчі. У відповідь ОСОБА_28 , який був у стані сп`яніння, намагався відповісти, але охоронець з бару перешкодив йому це зробити, ставши перед нею. В цей момент забіг син ОСОБА_27 і між останнім та потерпілим виникла сутичка. Вони обоє впали на землю. Навколо зібралося багато людей, тому вона не бачила, що відбувалося. Згодом побачила як ОСОБА_29 підійшов до потерпілого, поставив руку на плече і вони разом вийшли на вулицю. Розвиток подій бачила вже на відеозапису з камери спостереження бару. Згодом вона, ОСОБА_25 і ОСОБА_26 вийшли на вулицю та сідали в автомобіль, щоб їхати додому. В цей момент вона почула звук удару і подумала, що хтось завдав удару по автомобілю, оскільки на вулиці тривала бійка між незнайомцями. Коли повернула голову, побачила, що потерпілий лежить на землі. Вона підійшла до нього, переконалася, що він без свідомості і крикнула дівчатам, які були на вулиці, щоб викликали швидку медичну допомогу. Через деякий час під`їхав легковий автомобіль, потерпілого занесли в салон і повезли. Бар продовжував функціонувати. Через деякий час вони також поїхали додому. Керував автомобілем син ОСОБА_27 , який не вживав алкоголю. Згодом вона телефонувала до лікарні, запитувала чи поступив ОСОБА_28 та як він себе почуває. Їй відповіли, що він при свідомості. Зазначила, що з ОСОБА_30 незнайома і останній не був цього вечора в їхньому товаристві. У вчиненому каялася. Шкодує, що не змогла себе стримати, щоб не відповісти ляпасом на образи потерпілого, чим спровокувала сутичку між останнім і сином ОСОБА_27 . Просила суд суворо її не карати, звільнити від відбуття покарання на підставі Закону України «Про амністію», оскільки на час вчинення інкримінованого злочину мала на утримані неповнолітню дитину. Цивільний позов заперечила, оскільки вона та син сплатили ОСОБА_6 матеріальні збитки, надіславши на ім`я останнього поштові перекази на загальну суму 4000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, моральної шкоди потерпілому вона не завдала.

Обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні винуватість в інкримінованому йому злочині визнав частково, ствердив, що цього вечора їхнє товариство в кількості приблизно 20 чоловік святкували спочатку в кафе «Опал», а згодом в барі « ОСОБА_13 ». Коли зібралися їхати додому, він вийшов на вулицю де побачив батька, який розмовляв із хлопцями його віку та старшими в кількості 7-8 осіб. Окрім батька там були мати і знайома на ім`я ОСОБА_31 . Виникла сварка. Мати відвела батька в автомобіль і вони поїхали. Він залишився на вулиці. До нього підійшли хлопці, в тому ж рахунку й потерпілий. Останній запитав, чи це його мати, сказав, що вона йому (потерпілому) погрожувала та попросив зателефонувати до неї, тому що він хоче з нею розмовляти. Він ( ОСОБА_32 ) набрав із свого телефону номер матері. Потерпілий взяв в нього телефон та відійшов на віддаль 2 м від нього. Як довго тривала розмова він не пригадує. Потерпілий повернув йому телефон і зайшов в приміщення. Він залишився стояти на вулиці з ОСОБА_33 . Через 10 15 хв. приїхала мати з ОСОБА_26 і ОСОБА_25 , підійшла до нього і запитала хто з нею розмовляв по телефону. Він вказав на потерпілого, який стояв в барі. Мати зайшла в приміщення, а він залишився на вулиці. Він побачив як ОСОБА_28 мав намір вдарити матір, а охоронець їх розбороняв. Він забіг в приміщення бару і завдав потерпілому удару рукою. Останній намагався відповісти. Вони впали на підлогу. Він опинився на потерпілому. Чи продовжував він бити потерпілого не пригадує. Присутні у барі їх розборонили. Він вийшов на вулицю через центральний вихід, а потерпілий зі слів матері через боковий. Він сидів на лавці на вулиці, коли почув звук удару і побачив, що на віддалі 30 м від нього лежить людина. Мати підбігла до потерпілого, взяла його за руку і крикнула щоб викликали швидку медичну допомогу. Під`їхав автомобіль, потерпілого занесли у салон і кудись повезли. Він разом з матір`ю поїхали додому. Свій вчинок мотивував необхідністю захистити матір, оскільки ОСОБА_28 мав намір її побити. У вчиненному каявся, просив суворо не карати. Цивільний позов заперечив, оскільки він та мати сплатили ОСОБА_6 матеріальні збитки, надіславши на ім`я останнього поштові перекази на загальну суму 4000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, а моральної шкоди потерпілому він не завдавав.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні винуватість в інкримінованому йому злочині визнав частково, ствердив, що 03.11.2013р. приблизно о 00 год. 30 хв. приїхав в бар « ОСОБА_13 » на зустріч з однокласником. Зустріч не відбулася, він сидів біля стійки бару на другому поверсі, спілкувався із знайомими, які підходили до нього. Прізвищ останніх не пригадує. Коли спустився на перший поверх, побачив скупчення людей, які кричали, бігали охоронці, які згодом когось з відвідувачів вивели на вулицю, а хтось вийшов сам з бару. На вулиці він спілкувався з потерпілим, який перед тим спілкувався з двома незнайомцями. Пригадує, що коли останні відійшли, потерпілий покликав його до себе, образливо висловився на адресу його матері, вживаючи при цьому нецензурну лексику. Його це обурило, він не зміг себе опанувати і завдав потерпілому одного удару кулаком в обличчя, від якого той впав. Підбігли друзі останнього і почали його бити, він захищався. Чув як хтось кричав щоб викликали швидку медичну допомогу. Згодом потерпілого на автомобілі повезли у лікарню, а він запитав незнайомця, чи їде він в м. Стрий та чи підвезе його. Останній погодився та підвіз його до вул. Саксаганського. Запевнив, що не мав умислу завдавати потерпілому тяжке тілесне ушкодження, завдав таке останньому з необережності. У вчиненому каявся, просив суворо не карати. Цивільний позов визнав частково, погодився відшкодувати потерпілому матеріальну та моральну шкоду, але в розумних межах.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченими винуватості, суд вважає, що вина останніх у вчиненні інкримінованих їм злочинів повністю доведена:

-показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який в удовому засіданні ствердив, що був на вечірці з нагоди одруження брата - ОСОБА_34 . Він та ОСОБА_35 стояли біля стійки бару. В приміщення з вулиці забігла ОСОБА_36 та завдала 2-3 удари в обличчя, від яких він втратив рівновагу та рефлекторно намагався захищатися. Після цього забігли декілька хлопців і почали наносити йому удари, від яких він впав на підлогу, а останні продовжували завдавати йому удари руками та ногами. Їх розборонили і він з двома мужчинами старшого віку вийшов на вулицю. Останнім він пояснював, що з жінкою, яка його побила, він не знайомий. Вони запропонували відійти і спокійно поговорити з приводу цього конфлікту та розійтися. Розмова тривала приблизно 5 хв. Вони йшли і спокійно розмовляли. Пригадує, що ОСОБА_37 йшов поряд. Потім двоє мужчин відійшли, а до нього підійшов ОСОБА_37 і вони також спілкувалися з приводу конфлікту. Потім ОСОБА_37 завдав йому удару в обличчя, від якого він втратив свідомість, до якої повернувся у лікарні. Лікувався стаціонарно протягом 3 тижнів, протягом 2014р. 2015 років був інвалідом третьої групи. На даний час інвалідом не є, оскільки не пройшов переосвідування. Продовжує лікуватися за кордоном. Категорично заперечив те, що перед конфліктом розмовляв з ОСОБА_36 по телефону, ображав її та погрожував; відшкодування завданих йому збитків обвинуваченими, а також те, що останні просили у нього вибачення. Цивільний позов підтримав в повному обсязі;

-показаннями свідка ОСОБА_38 , який в судовому засіданні ствердив, що 02.11.2013р. був на святкуванні дня народження брата, після чого разом з братом пішли в бар « ОСОБА_13 » на вечірку з нагоди одруження ОСОБА_39 . Коли йшов з другого поверху в них по сходах, поряд із сходами стояли декілька осіб, з-поміж яких обличчям до виходу стояв потерпілий ОСОБА_6 цей момент з вулиці в приміщення забігла ОСОБА_36 і вдарила потерпілого. Зав`язалася сутичка, збіглися відвідувачі, підійшов власник бару на ім`я ОСОБА_40 . Він також підбіг до юрби з метою захищати потерпілого. Згодом потерпілий вийшов на вулицю з двома мужчинами, які були в барі разом з ОСОБА_41 . Останні стояли на вулиці розмовляли. До них підійшов ОСОБА_11 . Він в цей момент знаходився неподалік біля автомобіля. Двоє незнайомців відійшли від потерпілого та ОСОБА_42 , після чого той вдарив потерпілого. Від удару останній впав. До потерпілого підбігли він та дівчата. Під`їхав автомобіль, за кермом якого був ОСОБА_43 . Він, брат та ОСОБА_44 занесли потерпілого, який був без свідомості, в автомобіль і повезли у лікарню. До свідомості останній повернувся наступного дня;

-показаннями свідка ОСОБА_45 , який в судовому засіданні ствердив, що був присутнім в кафе « ОСОБА_13 » на вечірці з нагоди одруження ОСОБА_34 . Коли він та інші гості стояли на вулиці і курили, під`їхав автомобіль, з якого вийшла ОСОБА_36 , зайшла в приміщення бару і вдарила ОСОБА_46 . Після цього в кафе виникла сутичка. Хто був учасником не бачив. Бачив лише як охоронці бару виводили людей на вулицю. Згодом бачив, як ОСОБА_28 та ОСОБА_47 розмовляли на вулиці, про що саме не чув. В ході розмови ОСОБА_47 завдав удару ОСОБА_48 , від якого останній впав і втратив свідомість. Він підбіг до потерпілого, мав намір викликати швидку меддопомогу, але під`їхав на автомобілі товариш, вони занесли ОСОБА_49 в салон і останнього повезли у лікарню;

-показаннями свідка ОСОБА_50 , який в судовому засіданні ствердив, що був присутнім в кафе « ОСОБА_13 » на вечірці з нагоди одруження ОСОБА_51 компанії виник спір, тому частина хлопців вийшли з приміщення бару на вулицю, де стояли і розмовляли. Згодом хтось крикнув: «Івана вдарили !». Він побачив, що потерпілий лежить, почалася бійка. Хто завдав удару потерпілому він не бачив, йому також не відомо чи припинив роботу бар після цього. Коли потерпілого повезли у лікарню, він також поїхав туди на таксі, де пробув приблизно півгодини;

-показаннями свідка ОСОБА_52 , який в судовому засіданні ствердив, що був присутнім в кафе « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на вечірці з нагоди одруження ОСОБА_34 . Він, ОСОБА_53 та інші хлопці стояли на вулиці і курили. Бачив як потерпілий розмовляв з ОСОБА_54 . Моменту завдання потерпілому удару не бачив. Побачив вже коли останній лежав на землі. В цей час до нього ( ОСОБА_55 ) підбігли два хлопці та завдали удару, від якого він впав. ОСОБА_56 його підняв і посадив на лавку. Згодом ОСОБА_49 відвезли у лікарню. Він також поїхав туди, тому йому не відомо чи припинив роботу бар після цього;

-показаннями свідка ОСОБА_57 , який в судовому засіданні ствердив, що був запрошений знайомою на ім`я ОСОБА_58 на святкування дня народження її дитини. Спочатку товариство було в одному кафе, згодом поїхали в інше. Після завершення частину гостей ОСОБА_36 на автомобілі відвезла додому. Він знаходився у салоні автомобіля, коли до ОСОБА_36 хтось зателефонував. Остання підняла трубку і згодом сказала: «Малолітки обнагліли». Коли вони приїхали до бару, біля виходу стояв ОСОБА_59 . Згодом він через вітрину побачив сутичку, яка відбувалася у приміщенні. Коли зайшов в приміщення, побачив потерпілого, який був у стані сильного алкогольного сп`яніння, поводив себе неадекватно, хамовито, нецензурно лаявся на адресу ОСОБА_41 . Він запропонував потерпілому вийти на вулицю. Коли вони знаходилися на вулиці, до нього підійшов кум ОСОБА_60 , забрав його та повів в напрямку автомобіля. Йдучи, він почув шум. Коли обернувся, побачив, що хтось лежить на землі, а ОСОБА_36 кричала щоб викликали швидку медичну допомогу. Хто завдав удару потерпілому він не бачив;

-показаннями свідка ОСОБА_61 , який в судовому засіданні ствердив, що був присутнім в кафе « ОСОБА_13 » на вечірці з нагоди одруження ОСОБА_34 . Загалом у товаристві було до 10 чоловік. Бачив як ОСОБА_36 підбігла до ОСОБА_49 та завдала йому один удар в голову. Після цього забігли інші хлопці, серед яких був ОСОБА_32 , які також завдавати удари потерпілому. Втрутилися відвідувачі, сутичка припинилася і всі вийшли з приміщення на вулицю. Він також вийшов і побачив, як потерпілий стояв з ОСОБА_30 і розмовляв. Згодом він почув звук удару, обернувся і побачив, як потерпілий падає. Він підбіг до нього, розпочалася бійка. Коли бійка припинилася, потерпілого на автомобілі відвезли у лікарню;

-показаннями свідка ОСОБА_62 , який в судовому засіданні ствердив, що був присутнім в кафе « ОСОБА_13 » на вечірці з нагоди одруження ОСОБА_34 . Були присутні приблизно 15 чоловік. Він знаходився на першому поверсі при вході в бар, поряд стояв ОСОБА_28 , коли в приміщення з вулиці забігла ОСОБА_36 та вдарила потерпілого. Після неї ще хтось забіг і почалася сутичка. Він вийшов через центральний вихід на вулицю. Потерпілий та ще декілька чоловік вийшли на вулицю через інший вихід. Він був учасником іншого конфлікту, тому не бачив як ОСОБА_48 завдали удару, від якого той впав. Після всіх цих подій на таксі поїхав у лікарню, куди відвезли потерпілого, де пробув до ранку;

-показаннями свідка ОСОБА_63 , який в судовому засіданні ствердив, що був запрошений в кафе « ОСОБА_13 » на вечірку з нагоди одруження ОСОБА_34 . Він знаходився біля стійки бару, коли в приміщення забігла ОСОБА_36 та завдала удару потерпілому. Слідом за нею забіг ОСОБА_32 і завдав потерпілому множинні удари руками. Потерпілий впав на підлогу і йому продовжили завдавати удари. ОСОБА_28 намагався захищатися. Коли охоронці з бару припинили бійку, усі вийшли на вулицю. На вулиці він та ОСОБА_28 розмовляли з двома мужчинами. Спілкувалися спокійно. Він їх залишив, зайшов назад у приміщення бару та піднявся на другий поверх. Хтось сказав, що « ОСОБА_64 лежить», тому він пішов на вулицю;

-протоколом огляду місця події від 03.11.2013р. та долученою до такого фото-таблицею (т.к.п.1 а.5 - 8), з якого вбачається, що місцем події є територія кафе-мотелю «У ОСОБА_65 », розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Вїзд до кафе здійснюється з автодороги Київ-Чоп. Поряд з кафе є автомобільна парковка, повністю вкрита бетонними плитами розміром 1м х 1м. Поряд з двоповерховою цегляної будівлею кафе-мотелю є одноповерхова будівля з написом кафе « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Навпроти цих будівель на бетонних плитах, яким вкрита автомобільна парковка, виявлені плями речовини бурого кольору розміром в діаметрі від 13 мм до 45 мм, які локалізовані на ділянці 2м х 1,5м;

-висновком експерта № 506/13 від 03.11.2013р. (т.к.п.1 а.42-44), з якого вбачається, що у потерпілого ОСОБА_6 є наступні ушкодження: перелом правої скроневої кістки з переходом на основу черепа, забій головного мозгу середньої важкості, правобічна отогеморея, синяки на повіках обох очей, більше з ліва, крововилив в білкову оболонку лівого ока, які утворилися від неодноразового контакту з тупим предметом, могли бути спричинені 03.11.2013р. При цьому травма голови є наслідком контакту правої тім`яної скроневої ділянки з тупим предметом з необмеженою поверхнею; даний перелом скроневої кістки відноситься до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; забій головного мозгу середньої важкості - до тілесних ушкоджень середньої тяжкості ушкоджень по ознаці тривалого розладу здоровя, а синяки і крововилив - до легкого тілесного ушкодження;

-визнаним постановою слідчого ОСОБА_66 від 26.11.2013р. речовим доказом - компакт-диском (т.к.п.1. а.113), на якому містяться чотири файли із відеозаписом з камер спостереження, встановлених в кафе-мотелі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою: АДРЕСА_3 . В ході судового провадження шляхом демонстрації відеозапису на цьому диску встановлено, що такий містить файл із записом обставин завдання 03.11.2013р. о 04 год. 23 хв. на першому поверсі кафе-мотелю «У Андрія» обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ударів по обличчі та тілу потерпілого ОСОБА_6 , а також файл із записом обставин завдання 03.11.2013р. о 04 год. 24 хв. на вулиці біля кафе-мотелю «У Андрія» ОСОБА_11 удару в голову потерпілому ОСОБА_6 .

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

В п.3 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про хуліганство за №10 від 22.12.2006р. (надалі Постанова) зазначено, що при вирішенні питання про відмежування кримінально караного хуліганства від дрібного слід виходити з того, що відповідно до ч.1 ст.296 КК хуліганство - це умисне грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, яке супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Відповідно до п.5 Постанови, за ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалось, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла.

Хуліганством, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, можуть бути визнані дії, поєднані з демонстративною зневагою до загальноприйнятих норм моралі, наприклад, проявом безсоромності чи грубої непристойності, знущанням над хворим, дитиною, особою похилого віку або такою, яка перебувала у безпорадному стані, та ін.

Згідно з п.6 Постанови, хуліганство визнають учиненим групою осіб і кваліфікують за ч.2 ст.296 КК у разі участі в злочинних діях декількох (двох і більше) виконавців незалежно від того, яка форма співучасті (ст. 28 КК) мала місце.

Отже, враховуючи наведене, суд вважає доведеною винуватість обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні групою осіб хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, яка полягалє у насильницьких діях, вчинених обвинуваченими щодо потерпілого ОСОБА_6 , із завданням останньому побоїв, що спричинили фізичний біль, тому кваліфікація дій останніх за ч.2 ст.296 КК України є вірною.

Водночас, суд вважає, що надані стороною обвинувачення та досліджені в ході судового провадження докази не доводять винуватість ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні хуліганства, яке супроводжувалось винятковим цинізмом, тому відповідно до вимог ч.3 ст.337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод слід виключити із обвинувачення таку кваліфікуючу ознаку як винятковий цинізм.

Даючи правову оцінку діянням обвинуваченого ОСОБА_11 , суд враховує висновок, до якого дійшов Верховний Суд України на засіданні Судової палати у кримінальних справах 28 травня 2015 року, розглядаючи справу №5-25кс15, висловившись про те, що в тому разі, коли особа, яка має навички у конфліктних ситуаціях завдавати сильного удару кулаком, несподівано (підступно) для потерпілого, саме кулаком цілеспрямовано і з великою силою наносить йому удар у життєво важливий орган голову (щелепу), спричиняє тим самим тяжкі тілесні ушкодження, …. вона, діючи з такою силою, достеменно усвідомлює суспільно небезпечний характер своїх дій і передбачає, що внаслідок такої її поведінки буде спричинено шкоду здоров`ю потерпілого.

Водночас, цілеспрямовано наносячи удар у щелепу, ця особа не конкретизує у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому. Тобто в даному випадку така особа діє із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона, хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди. У таких випадках винувата особа має відповідати за той результат (шкоду), який фактично було заподіяно, умисне заподіяння тяжких ушкоджень.

Окрім цього суд вважає, що надмірна сила удару, його раптовість та спрямування в ділянку голови потерпілого свідчили про те, що ОСОБА_11 об`єктивно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Тому у суду є всі підстави кваліфікувати дії ОСОБА_11 за ч.1 ст.121 КК України як умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , суд враховує тяжкість вчинених ними злочинів, особу кожного з винних, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд визнає щире каяття. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання останній, суд не вбачає.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд визнає щире каяття. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання останньому, суд не вбачає.

Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд визнає щире каяття. Обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання останньому, суд не вбачає.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК Укураїни є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність даних про перебування її на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, наявність на утриманні на момент скоєння злочинку неповнолітньої дитини, те, що вона раніше не судима.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченої ОСОБА_9 після вчинення злочину, її щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_9 та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення останньої без відбування покарання, тому вважає можливим звільнення останньої на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку.

Оскільки ОСОБА_9 вчинила злочин, який відповідно до ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості; на час вчинення злочину мала на утриманні неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_67 ІНФОРМАЦІЯ_6 , не позбавлена батьківських прав щодо останньої, є всі підстави для задоволення заяви ОСОБА_9 про звільнення її від відбування покарання на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році».

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_10 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК Укураїни є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність даних про перебування його на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, те, що він раніше не судимий.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.2 ст.296 КК України у виді обмеження волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_10 та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання, тому вважає можливим звільнення останнього на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК Укураїни є тяжким, особу обвинуваченого: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, посередню характеристику за місцем проживання, відсутність даних про перебування його на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога, те, що він раніше не судимий.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_11 після вчинення злочину, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути кримінальної відповідальності, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, тому суд прийшов до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів буде покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Враховуючи тяжкість злочину, особу ОСОБА_11 та інші обставини справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання, тому вважає можливим звільнення останнього на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з визначенням іспитового строку.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 суд вирішує з врахуванням вимог Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1989р. за № 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», зокрема:

- п.6, згідно з яким при розгляді кримінальної справи суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її заподіянні, а також, чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи, і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам;

- п.13, згідно з яким, солідарну відповідальність по відшкодуванню шкоди несуть особи, діяння яких були об`єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їх спільних дій. При вчиненні злочину кількома особами вони несуть солідарну відповідальність за заподіяну шкоду по епізодах злочину, в яких встановлено їх спільну участь. Разом з тим є неприпустимим покладення солідарної відповідальності на осіб, яких хоча й притягнуто до кримінальної відповідальності в одній справі, але за самостійні злочини, не пов`язані спільним наміром;
- п.14, згідно з яким приймаючи рішення про відшкодування шкоди, заподіяної кількома особами, суд в резолютивній частині вироку має вказати: на кого з підсудних покладається солідарна відповідальність, а на кого - часткова, в якому розмірі і на чию користь стягується сума на відшкодування шкоди;

- п.16, згідно з яким при визначенні суми, що підлягає стягненню з засудженого або з цивільного відповідача, мають бути зараховані суми, добровільно передані цивільному позивачеві до постановлення вироку, а також вартість поверненого йому майна.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи зазначені вимоги закону, суд вважає, що позов потерпілого ОСОБА_6 в частині відшкодування матеріальної шкоди пілягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення на користь останнього з обвинувачених витрат на лікування та вартості пошкодженого одягу в загальній сумі 8370 грн. Окрім цього суд ввважає за можливе при визначенні суми, що підлягає стягненню, зарахувати суму в розмірі 4000 грн., яка добровільно передана потерпілому обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . З огляду на це вважати відшкодованою останніми завдану ними потерпілому матеріальну шкоду. Решту завданої матеріальної шкоди в розмірі 4370 грн. стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 .

Щодо стягнення з обвинувачених витрат, понесених потерпілим на оплату допомоги представників в розмірі 1000 грн., такі відповідно до вимог ч.2 ст.120 КПК України несе сам потерпілий, тому зазначена сума стягненню не підлягає.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий внаслідок неправомірних дій кожного з обвинувачених, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, а також майнового стану відповідачів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєних щодо нього обвинуваченими злочинів, у визначеному ним розмірі 500000 грн. є завищеною, та підлягає зменшенню до 35000 грн., з яких 5000 грн. слід солідарно стягнути з обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а решту 30000 грн. з обвинуваченого ОСОБА_11 .

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368,370,374 КПК України, суд

З А С У Д И В :

ОСОБА_9 визнати винною за ч.2 ст.296 КК України та призначити покарання у виді 1 (одного) року 6 (місяців) обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

ОСОБА_9 звільнити від відбування призначеного покарання на підставі п. в ст.1 Закону України Про амністію у 2014 році від 08.04.2014 року.

ОСОБА_10 визнати винним за ч.2 ст. 296 КК України та призначити покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

ОСОБА_11 визнати винним за ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього, відповідно до ст.76 КК України, обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію.

Стягнути солідарно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6 5000 (п`ять тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 4370 (чотири тисячі триста сімдесят) грн. завданої матеріальної шкоди та 30 000 (тридцять тисяч) грн. завданої моральної шкоди.

Речовий доказ: компакт диск (т.к.п.1. а.113) - залишити в матеріалах кримінальної справи.

Вирок можна оскаржити до Апеляційного суду Львівської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Головуючий-суддя ОСОБА_1