УХВАЛА

05 вересня 2016 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина
України,зареєстрованого та проживаючого за
адресою: АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 307 КК України чотири роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України два роки шість місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 263 КК України три роки шість місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарань остаточно призначити покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначене покарання за ч. 1 ст. 307 КК України чотири роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України два роки шість місяців позбавлення волі, за ч 1 ст. 263 КК України три роки шість місяців позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України, шляхом часткового складення покарань ОСОБА_5 призначене остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлений іспитовий строк три роки, та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.
За ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_5 визнано невинуватим, та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа.
В доводах апеляційної скарги прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації, та рішення суду про виправдання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 307 КК України вважає, що вирок суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням є незаконним. Апелянт посилається на те, що хоча судом і враховано особу обвинуваченого, тяжкість вчинених злочинів, проте суд ніяк не мотивував можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, звільнивши його від відбування покарання.
Прокурор звертає увагу на те, що судом безпідставно визнано обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого, оскільки останній не надав достовірної інформації про джерело придбання амфетаміну. На думку апелянта, вчинення ОСОБА_5 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, свідчить про системний характер його дії, а визнання винуватості слід розцінювати як прагнення пом`якшити покарання.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції проігнорував наявні в матеріалах кримінального провадження дані, які вказують на вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307 КК України, на грунті наркоманії. Таким чином, апелянт вважає, що застосування положень ст.75 КК України щодо ОСОБА_5 унеможливлює досягнення мети виправлення обвинуваченого.
В запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_7 зазначає, що прокурором в апеляційній скарзі не вказано, які саме норми закону України про кримінальну відповідальність неправильно застосував суд першої інстанції.
Захисник вважає, що суд дійшов правильного висновку, що ОСОБА_5 не є небезпечною для суспільства особою, оскільки позитивно характеризується за місцем роботи, є людиною молодого віку, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, з матірю та братом перебуває в дружніх відносинах.
В ході досудового розслідування він сприяв розкриттю злочину, не змінював своїх показань, значна частина обставин, яка підлягала доказуванню стороною обвинувачення була доведена завдяки лише показанням ОСОБА_5 , тому доводи апелянта про нещирість обвинуваченого в його каятті не відповідають дійсності.
З приводу придбання боєприпасів ОСОБА_5 , то в суді останній пояснив, що збирався служити в добровольчому батальйоні в зоні проведення антитерористичної операції, а тому збирав необхідну військову техніку та зброю, що підтвердили свідки в суді першої інстанції .
В запереченнях захисник ОСОБА_7 звертає увагу на те, що не відповідає дійсності твердження апелянта про вчинення ОСОБА_5 злочинів на грунті наркоманії, оскільки це не підтверджується жодними доказами.
Відповідно до встановлених судом обставин ОСОБА_5 у невстановлений день та час, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , у невстановленої особи на імя ОСОБА_8 за невстановлену ціну, незаконно придбав невстановлену кількість психотропної речовини амфетамін як для власного споживання, так і з метою збуту.
Після цього, 29 вересня 2014 року приблизно в 14 год. 30 хв., він, перебуваючи по АДРЕСА_2 , за 250 грн. незаконно збув ОСОБА_9 згорток фольги, в якому знаходилась психотропна речовина - амфетамін, вагою близько 1 г.
Крім того, 05 листопада 2014 року під час обшуку в приміщенні житла ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , було знайдено та вилучено психотропну речовину - амфетамін, масою 0,329 г, 0,087 г, 0,096 г, 0,085 г, 0,665 г, 1,380 г, 0,112 г. Загальна маса психотропної речовини амфетаміну, яку ОСОБА_5 у невстановлений день та час у невстановленої особи на імя ОСОБА_8 незаконно придбав для власного вживання та незаконно зберігав за місцем свого проживання, становить 2, 744 г, що є великим розміром.
Також, ОСОБА_5 з метою умисного незаконного придбання бойових припасів, через невстановлений форум у всесвітній мережі інтернет домовився з невстановленою особою придбати дві гранати за ціною 150 доларів США. Перерахувавши вказані кошти, він через одне з відділень «Нової пошти» отримав посилку, всередині якої знаходились боєприпаси - ручні осколочні гранати Ф-1 та РГД-5, які приніс до місця власного проживання: АДРЕСА_2 , та став незаконно зберігати до 05 листопада 2014 року, коли під час обшуку було знайдено та вилучено вказані бойові припаси.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок в частині призначеного покарання, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.
Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 ,та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 307 як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту та збут психотропної речовини, за ч. 2 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах, без мети збуту, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 307 КК України, за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Висновки суду підтверджені сукупністю наведених у вироку доказів і в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи прокурора є необґрунтованими, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Як видно з тексту оскаржуваного судового рішення, суд, призначаючи ОСОБА_5 покарання, встановивши останньому іспитовий строк з випробуванням строком на три роки, в повній мірі дотримався вимог закону.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Посилаючись на вказану норму закону, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, та злочину проти громадської безпеки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.
На підставі цього суд зробив висновок про можливе виправлення ОСОБА_5 без відбування ним покарання в місцях позбавлення волі. З таким висновком погоджується і колегія суддів.
Колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид, розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
Відповідно до встановлених обставин, ОСОБА_5 вчинив тяжкі злочини.
Як видно з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_5 розповів за яких обставин вчинив злочин, та що спонукало його до їх вчинення.
А відтак доводи прокурора про безпідставне визнання судом щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого є необґрунтованими, оскільки в суді першої інстанції ОСОБА_5 визнав вину, висловив жаль з приводу вчинених діянь.
Призначаючи покарання, суд взяв до уваги те, що ОСОБА_5 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, а відтак, на думку суду першої інстанції, є за доцільним звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.
З таким висновком також погоджується колегія суддів.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_5 надав довідки, відповідно до яких він працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІС» на посаді заступника директора з розвитку та характеризується виключно позитивно. Ця обставина, на думку колегії суддів, свідчить про те, що обвинувачений змінив свою поведінку та став займатись суспільно-корисною працею.
Не можуть бути прийняті до уваги доводи прокурора про вчинення ОСОБА_5 злочинів на грунті наркоманії, оскільки диспозиція ч. 2 ст. 309 КК України передбачає відповідальність за зберігання наркотичних засобів без мети збуту, а вчинення обвинуваченим злочинів, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, на грунті наркоманії нічим не підтверджується.
Колегія суддів, приймаючи рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 з`являвся у всі судові засідання суду апеляційної інстанції, тобто не намагався ухилитись від суду, що, на думку колегії суддів, свідчить про його бажання стати на шлях виправлення.
Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання зі своєю родиною, яка характеризує його лише позитивно.
Враховуючи, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, колегія суддів вважає, що рішення суду про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є справедливим та достатнім, а вирок суду законним і обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.
Керуючись, ст. ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 січня 2016 року, яким ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні злочиінв, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3