Дата документу Справа № 311/302/16-к
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження № 11-кп/778/1328/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст.186 ч.3 КК УкраїниСуддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 серпня 2016 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

законних представників

обвинуваченого ОСОБА_9

ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним і засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком суду ОСОБА_10 засуджено за те, що він 30 листопада 2015 року близько 20 год. 30 хв. в с.Кам`янське Василівського району Запорізької області діючи повторно, за попередньою змовою з особою, відносно якої матеріали виділено в окреме провадження у зв`язку з розшуком, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, умисно, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом розбиття віконного скла, через вікно, проникли в будинок АДРЕСА_2 . Перебуваючи в кімнаті будинку, діючи узгоджено між собою, з метою відкритого заволодіння чужим майном, ОСОБА_10 застосував до потерпілої ОСОБА_7 , 1926 року народження, насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я в момент заподіяння, що виразилося в утриманні потерпілої та позбавленні її можливості вчиняти протидію злочинним діям. В той час особа, у відношенні якої матеріали справи виділені в окреме провадження, відшуковувала гроші в шафах, які знаходилися в кімнаті будинку. Після того, як потерпіла ОСОБА_7 , з метою припинення протиправних дій вказаних осіб вийшла з будинку та у двір будинку прийшов, почувши звук биття скла, сусід потерпілої - ОСОБА_11 , ОСОБА_10 разом з вказаною особою, знайшовши на полиці шафи та заволодівши грошима в сумі 21000 грн. не припинили своїх дій, розуміючи, що потерпіла ОСОБА_7 та ОСОБА_11 перебували на території вказаного домоволодіння та усвідомлювали протиправний характер їх дій. Через інше вікно покинули будинок та з місця події зникли, заволодівши грошима потерпілої ОСОБА_7 на вказану суму.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.3 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Йому призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року у виді 1 року позбавлення волі, більш суворим, призначеним цим вироком, визначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладено обов`язки передбачені ст.76 КК.

В апеляційній скарзі, зокрема в її уточненій редакції, прокурор, не оспорюючи обставин справи, кваліфікацію дій ОСОБА_10 і доведеність його вини, просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді 5 років позбавлення волі, оскільки призначене судом покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого ОСОБА_10 внаслідок м`якості та допущене істотне порушення кримінального закону. При цьому прокурор вважав необхідним вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року виконувати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав доводи апеляційної скарги і її вимоги, вимагаючи призначити ОСОБА_10 остаточне покарання в виді не 5, як зазначено у скарзі, а 4 років позбавлення волі; потерпілу, яка покладалась на вирішення апеляції на суд; пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника і законних представників, які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення; дослідивши викладені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Приймаючи до уваги, що в апеляційній скарзі прокурора обставини кримінального провадження, доведеність вини та юридична кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_10 не оспорено, судова колегія в цій частині вирок суду не переглядала, обмежившись дослідженням питання законності і обґрунтованості визначення судом обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за обставин, зазначених у вироку суду.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння злочину обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вирішуючи питання щодо правильності та обґрунтованості призначеного ОСОБА_10 покарання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 65 КК суд, призначаючи покарання повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Вирішуючи питання про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, суд також повинен урахувати тяжкість вчиненого злочину, особу винного, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

Як убачається з матеріалів провадження, прокурор у своїй апеляційній скарзі вказував на неправильне застосування кримінального закону, а саме ст.ст. 69, 75 КК при призначенні покарання ОСОБА_10 внаслідок чого було йому призначено м`яке покарання.

Відповідно до ст. 69 КК призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом можливе лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому перелік обставин, які пом`якшують покарання визначено ч.1 ст.66 КК. У випадку визнання судом інших обставин такими, що пом`якшують покарання, які не вказані в ч.1 ст. 66 КК, то про це має бути зазначено в судовому рішенні.

На переконання апеляційного суду районний суд дійсно чітко не зазначив, які конкретно обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Проте ця процесуальна помилка не вказує на відсутність таких обставин у справі.

Так, дослідивши обставини справи і матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, апеляційний суд визнає пом`якшуючими покарання та такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину обставини повне визнання ОСОБА_10 своєї вини та сприяння органам досудового розслідування і суду встановленню істини у справі; вчинення обвинуваченим злочину у стані обмеженої осудності, маючи у теперішній час психічний розлад у вигляді несоціалізованого розладу поведінки; ОСОБА_10 є неповнолітнім та дитиною, позбавленою батьківського піклування у зв`язку з позбавленням його матері та батька батьківських прав; потерпіла категорично наполягала на непризначенні обвинуваченому реального покарання у виді позбавлення волі.

Тому в цій частині, судова колегія вважає за необхідне вирок суду залишити без змін.

Разом з тим, судова колегія погоджується із запереченням прокурора про порушення судом вимог кримінального закону при прийнятті судом рішення про звільнення ОСОБА_10 від призначеного йому покарання на підставі ст.75 КК з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених ст.76 КК.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування ним покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, лише якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За результатами дослідження обставин справи, судова колегія дійшла переконання, що ОСОБА_10 не може бути на підставі ст.75 КК звільнено від відбування призначеного йому покарання.

Так, ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, шкода за який не відшкодована. Даний злочин було вчинено в період, коли щодо ОСОБА_10 тривало кримінальне провадження за вчинення ним 22.09.2015 року іншого корисливого злочину, - крадіжки. Протягом 2015 року щодо ОСОБА_10 вже закривалось кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав знову ж таки за скоєння ним 07.02.2015 року цинічної крадіжки значної суми грошових коштів у своїх опікунів похилого віку. Отже, щоразу будучи притягнутим до кримінальної відповідальності, ОСОБА_10 необхідних належних висновків з цього не робить, на шлях виправлення не стає, знову і знову скоюючи нові корисливі злочини. Судова колегія звертає свою увагу й на пост кримінальну поведінку ОСОБА_10 , яка є вкрай негативною. На це вказує змушеність суду обрати щодо ОСОБА_10 найсуворіший запобіжний захід у виді тримання під вартою через систематичне порушення обвинуваченим під час досудового розслідування запобіжного заходу у виді домашнього арешту з оголошенням його у розшук. За місцем проживання і навчання обвинувачений характеризується вкрай негативно. Опікуни ОСОБА_10 є особами похилого віку. На поведінку обвинуваченого впливати не в змозі.

Наведені обставини у своїй сукупності і кожне окремо свідчать, що виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства є неможливим.

Вказаних обставин, суд першої інстанції до уваги не прийняв належної оцінки їм не надав, в зв`язку з чим в цій частині ухвалив незаконне і необґрунтоване судове рішення. В зв`язку з чим, вирок районного суду в частині призначення покарання і звільнення ОСОБА_10 від його відбування слід скасувати із призначенням нового більш суворого покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК колегія суддів,

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 15 червня 2016 року в частині призначення ОСОБА_10 покарання і звільнення від його відбування скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.3 ст.186 КК України із застосуванням ст.69 КК України покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Вирок Василівського районного суду Запорізької області від 14 грудня 2015 року виконувати самостійно.

Початок строку відбування ОСОБА_10 покарання обчислювати з 06.01.2016 року.

У відповідності до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 06.01.2016 року (включно) до 18.08.2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок районного суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу його проголошення, а ОСОБА_10 , який тримається під вартою, в той же строк з моменту отримання ним даного вироку суду.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4