Справа № 357/7095/16-к
1-кп/357/637/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.07.2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона у кримінальному провадженні №0000260 від 14.12.2015 року по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кропивник Старосамбірського району Львівської області, громадянина України, не одруженого, із професійно-технічною освітою, не судимого, призваного за мобілізацією 17 серпня 2015 року Симбірським ОМВК Львівської області, . оператора-топогеодезиста відділення артилерійської розвідки взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , рядового, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в умовах особливого періоду , який встановлений з 18 березня 2014 року в Україні і що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій відповідно до ст.ст. 1,4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президент України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014р. затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VIІ; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 14.01.2015 року № 1 13-VI11,

будучи 17.08.2015 року призваним ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації, наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 №14 від 10 жовтня 2015 року призначеним на посаду оператора-топогеодезиста відділення артилерійської розвідки взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокувалась по АДРЕСА_2 , під час проходження військової служби як військовослужбовець Збройних Сил України, достовірно знаючи вимоги ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16. 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків, проходячи військову службу на вказаній посаді і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентували його діяльність, рядовий ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 11 години 30 листопада 2015 року в умовах особливого періоду самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , та до 8 червня 2016 року перебував за місцем свого проживання в с.Кропивник Старосамбірського району Львівської області, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.

Обвинувачений визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, у вчиненому щиро розкаявся.

07.07.2016 року сторони кримінального провадження, прокурор військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_6 з одного боку, та обвинувачений ОСОБА_5 з іншого боку, на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України уклали угоду про визнання винуватості на наступних умовах:

обвинувачений ОСОБА_5 , розуміючи наслідки укладення та затвердження угоди, а саме обмеження свого права оскарження вироку згідно з положеннями ст.394 і 424 КПК України, та відмову від здійснення прав, передбачених пунктом 1 частини 4 статті 474 цього Кодексу (зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має право: мовчати і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подавати клопотання про виклик свідків і подавати докази, що свідчать на його користь), а також будучи обізнаним про наслідки невиконання угоди, які полягають у праві прокурора при невиконанні угоди протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, а у разі умисного невиконання ним угоди - бути притягнутим до кримінальної відповідальності за ст. 389- 1 КК України, взяв на себе зобов`язання беззастережно визнати обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.407 КК України та погодився на призначення йому за цією статтею покарання у виді 3 років позбавлення волі та з застосуванням ст.75 КК України бути звільненим від відбування покарання з випробувальним іспитовим строком 1 рік.

У судовому засіданні прокурор, розуміючи, що наслідком укладення та затвердження угоди для нього буде обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394, 424 цього Кодексу та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, будучи обізнаним про своє право у випадку невиконання обвинуваченим угоди про визнання винуватості протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутись до суду з клопотанням про скасування вироку, просив угоду затвердити.

Вислухавши учасників кримінального провадження, переконавшись, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою, суд вважає, що угода підлягає затвердженню, на підставі такого.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування, прокурором, оскільки своїми умисними діями, які виразились в самовільному залишенні військової частини, вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, військовослужбовцем (крім строкової служби), ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України.

Злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України, відповідно до ст.12 ч.4 КК України є тяжким злочином.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України, підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, відсутні.

Таким чином, враховуючи, що умови угоди не суперечать закону, правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, умови угоди не суперечать інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб чи держави, виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань можливе, суд вважає, що підстави для відмови у затвердженні угоди, передбачені ч.7 ст.474 КПК України, відсутні, остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити у виді 3 років позбавлення волі, що в межах санкції ст..407 ч.4 КК України та з застосуванням ст.75 КК України, що узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості та не суперечить вимогам закону, так як ОСОБА_5 щиро розкаюється у вчиненому злочині, що є пом`якшуючою відповідальність обставиною, вчинив умисний тяжкий злочин вперше, злочином матеріальної шкоди не завдано, позитивно характеризується за своїм місцем проживання, а тому суд вважає, що особа обвинуваченого не становить підвищеної суспільної небезпеки і виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тобто маються підстави для застосування вимог ст.75 КК України та на обвинуваченого слід покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 слід скасувати, звільнивши обвинуваченого з-під варти із зали суду.

Згідно ст.469 ч.4 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо тяжких злочинів.

Речові докази по справі, судові витрати відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 374 ,469, 474,475 КПК України , суд -

З А С У Д И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості від 07.07.2016 року, укладену у кримінальному провадженні №0000260 від 14.12.2015 року за ст.407 ч.4 КК України між прокурором військової прокуратури Білоцерківського гарнізона ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст.76 п. 2,3 КК України на засудженого ОСОБА_5 покласти обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_5 покласти на органи кримінально- виконавчої інспекції Старосамбірського району Львівської області.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо обвинуваченого ОСОБА_5 - скасувати, звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти із зали суду.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд з підстав, передбачених ст.394 КПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1