АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/746/16 Справа № 207/5282/13-к Головуючий у 1 й інстанції:суддя - ОСОБА_1 Доповідач:суддя апеляційного суду - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 травня 2016 року м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000022, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с. Знаменка Знаменівського району Алтайського краю Російської Федерації, проживає за адресою: АДРЕСА_1 -жинськ, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.
Кримінальне провадження розглянуто за участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_9

В с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим за ч. 2 ст. 272 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, із застосуванням ст. 69 КК України, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльність.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до ст. 76 КК України ОСОБА_6 зобов`язаний не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально виконавчої системи, повідомляти органи кримінально виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 , в порядку відшкодування моральної шкоди, - 25 000 гривень.
Відмовлено в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про стягнення майнової шкоди в сумі 10 000 грн., відповідно до ст. 129 КПК України, залишено без розгляду.
Стягнуто з ОСОБА_6 , відповідно до ст. 124 КПК України, витрати за проведення судової інженерно-технічної експертизи 8.131.20 грн. на користь держави.
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винуватим та йому призначено покарання за те, що він, працюючи на посаді механіка ПП «Сегмент», будучи службовою особою, порушуючи правила і вимоги законодавчих та інших нормативно правових актів про охорону праці, 13 листопада 2012 року, приблизно о 8.00 годині, надав підлеглим працівникам, водіям автотранспортного засобу ОСОБА_10 та ОСОБА_11 завдання провести технічне обслуговування автомобіля «Краз» державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: перевірити та при необхідності підтягнути кріплення кабіни платформи і обшивки, надавши при цьому для виконання зазначених робіт лише набір накладних та ріжкових ключів. Після чого ОСОБА_12 , всупереч посадової інструкції № 12, затвердженої наказом директора ПП «Сегмент» № 48 від 01.06.2010 року, самоусунувся від керування ремонтними роботами, перебуваючи за межами дільниці та ремонтного приміщення, де виконувалися ремонтні роботи.
13 листопада 2012 року, приблизно 11 години, в ремонтному приміщенні (боксі), розташованому по 3-му Баглійському провулку 15-а у м. Дніпродзержинську, водії ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконуючи завдання механіка ОСОБА_6 під час знімання обшивки кабіни автомобіля «Краз» не змогли відкрутити болт. Вони в телефонному режимі порадились з механіком ОСОБА_6 , який не заперечував відбити, тобто зрубати зубилом, болт для подальшої його заміни. Під час удару ОСОБА_11 молотком по саморобному зубилу, в процесі зрубування болта, ОСОБА_10 відчув різкий біль у лівому оці. Після чого ОСОБА_10 в телефонному режимі повідомив про отримання травми лівого ока механіка ОСОБА_6 .
Згідно актів форми Н-1 (про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом) та Н-5 складених на ПП «Сегмент» та затверджених 19.11.2012 року директором підприємства ОСОБА_13 , механік підприємства ОСОБА_6 допустив порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме: ст.14 Закону України «Про охорону праці», п.п. 2.7, 2.16 посадової інструкції механіка № 12, затвердженої наказом директора ПП «Сегмент» № 48 від 01.06.2010 року, а саме - не здійснював керівництво ремонтними роботами та не забезпечив дотримання норм та вимог охорони праці підлеглим персоналом, в результаті чого водій автотранспортного засобу ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення з внутрішньоочним іншорідним тілом лівого ока, які за висновком судової медичної експертизи №1304Е від 28.11.2013 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що потягли стійку втрату працездатності не менш ніж на 1/3.
В апеляційній скарзі обвинувачений, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини, просить вирок суду в частині вирішення цивільного позову та стягнення моральної шкоди змінити, зменшити розмір відшкодування до 5 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції не враховано належним чином, що потерпілий не надав жодного обґрунтування розміру моральної шкоди, що у нього не було умислу на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, а подія сталась внаслідок нещасного випадку, не враховано вину самого потерпілого в отриманні тілесних ушкоджень. Зазначає, що судом також не враховано його поведінку після отримання травми потерпілим, а саме термінова госпіталізація потерпілого, добровільне часткове відшкодування моральної шкоди, дохід його сім`ї та стан його здоров`я. Також, на думку обвинуваченого, при вирішенні вказаного питання судом не дотримано засад розумності, виваженості та справедливості.
В запереченнях на апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_10 вважав апеляційну скаргу обвинуваченого необґрунтованою, її доводи безпідставними і просив залишити її без задоволення. Не погоджується зі стягнутим розміром відшкодування, проте апеляційну скаргу не подавав.
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити в повному обсязі, вирок суду в частині відшкодування моральної шкоди потерпілому змінити з підстав, зазначених у скарзі та зменшити розмір відповідного стягнення.

Прокурор в судовому засіданні вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а вирок суду - без зміни.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, правильність встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення та правова кваліфікація його дій ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, визнавались самим обвинуваченим в суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційний суд не входить в їх перевірку та виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим судом.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо необґрунтованості вирішення цивільного позову щодо розміру стягнення моральної шкоди, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови в ньому.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вирок суду в частині вирішення цивільного позову щодо стягнення моральної (немайнової) шкоди, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. ст. 23, 1167, 1168, 1193 ЦК України та врахував належним чином обставини, які мають істотне значення для визначення розміру відшкодування немайнової шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_10 .

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. 23 ЦК України та роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування норм при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди, які містяться в абз. 2 пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Як вбачається із вироку, суд першої інстанції при ухваленні вироку врахував вказані вимоги закону та навів достатні та переконливі мотиви при прийнятті рішення щодо вирішення цивільного позову потерпілого в частині відшкодування моральної шкоди.
Так, судом першої інстанції враховано, що травму ока він отримав у зв`язку з допущеними порушеннями правил безпеки водієм ОСОБА_11 та не забезпеченням умов праці на робочому місці згідно з нормативними актами з охорони праці механіком ОСОБА_6 . Сам потерпілий при виконанні роботи по ремонту автомобіля не виконав вимоги діючого законодавства в сфері охорони праці, в частині недбалості про особисту безпеку, тому з урахуванням вимог розумності і справедливості суд правильно прийшов до висновку, що можливо стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 25 000 гривень.
Крім того, колегія суддів зауважує, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого про врахування його майнового стану при визначенні розміру відшкодування є такими що не відповідають вимогам закону, зокрема ч. 4 ст. 1193 ЦК України, згідно якої суд не може зменшити розмір відшкодування шкоди, заданої фізичною особою залежно від її матеріального становища, якщо шкоди завдано вчиненням злочину.
Інші доводи скарги обвинуваченого щодо необережної форми вини обвинуваченого, його поведінки після отримання травми потерпілим, добровільне часткове відшкодування шкоди та стан здоров`я обвинуваченого належним чином враховані судом при ухвалені вироку, їм надана належна правова оцінка, яка ґрунтується на досліджених матеріалах справи, з якими погоджується і суд апеляційної інстанції. Факт добровільного часткового відшкодування моральної шкоди, про що є відповідні розписки в матеріалах справи, підлягає зарахуванню в стягнену суму під час виконання вироку.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст. ст. 87, 412 КПК України, під час апеляційного перегляду, не встановлено.

Із загальних вимог до ухвалених судових рішень, їх форми, передбачених ст. 371 КПК України вбачається, що судове рішення повинно бути точним, таким що не викликає сумнів в тій чи іншій частині під час його виконання.

Суд, в резолютивній частині оскаржуваного вироку вказав про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_10 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. Іншим пунктом відмовив в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 грн., які і просив потерпілий стягнути на його користь. Крім того, зазначив там же про стягнення з обвинуваченого судові витрати в розмірі 8.131.20 грн.

Таким чином в резолютивній частині вироку суд припустив неточність при постановленні судового рішення, що може викликати сумнів при його виконанні.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, вважає необхідним усунути допущену неточність, змінивши формулювання резолютивної частини вироку щодо зазначених питань.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 , в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 в рахунок відшкодування моральної шкоди 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок. В решті позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Вважати правильним рішення суду про стягнення з ОСОБА_6 відповідно до ст.124 КПК України витрат за проведення в суді судової інженерно-технічної експертизи 8 131 (вісім тисяч сто тридцять одну) гривню 20 копійок на користь держави.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвалу може бути оскаржено і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді:

___________________ _____________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4