Номер провадження: 11-кп/785/1148/16
Номер справи місцевого суду: 503/342/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19.10.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Балтського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року по кримінальному провадженню №0000017, яким
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Загнітків Кодимського району Одеської області, українець, громадянин України, має середню освіту, одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України визнаний таким, що не має судимості,
обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,
ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Загнітків Кодимського району Одеської області, українець, громадянин України, має середню освіту, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ:
Вироком Балтського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України обвинуваченому ОСОБА_7 зарахований строк його попереднього ув`язнення з 12 січня 2016 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі. Вирішено питання стосовно речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні. Запобіжний захід тримання під вартою.

Цим же вироком ОСОБА_8 засуджений за ч.3 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирок у відношенні ОСОБА_8 оскаржений не був.

Вироком суду першої інстанції було встановлено, що 12 січня 2016 року, близько опівночі, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи в будинку обвинуваченого ОСОБА_7 , розташованому в с.Загнітків Кодимського району Одеської області, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, вступивши попередньо з ОСОБА_7 , який теж знаходився в стані алкогольного сп`яніння, у злочинну змову, спрямовану на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя, здоров`я осіб, які зазнали нападу, поєднаний із проникненням до житла, прийшли до домоволодіння потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , розташованого по АДРЕСА_1 де, стукаючи у вікна та двері, намагались викликати потерпілих на двір. Однак, після невдалих спроб викликати господарів, ОСОБА_8 , за допомогою дерев`яного пня, вибив віконну раму та першим проник до приміщення літньої кухні, де знаходились потерпілі. В цьому приміщенні обвинувачений ОСОБА_8 помітив потерпілого ОСОБА_10 , який стояв біля столу та наніс останньому один удар кулаком правої руки в область голови, внаслідок чого потерпілий упав на підлогу та знепритомнів. В цей час, через вибите вікно, до приміщення проник і обвинувачений ОСОБА_7 , який підійшов до потерпілої ОСОБА_11 та почав вимагати у неї грошові кошти. Знаходячись вдвох у приміщенні, обвинувачені ОСОБА_8 і ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно та спільно, почали наносити удари по різним частинам тіла потерпілої ОСОБА_11 , вимагаючи гроші, однак, потерпіла не відповідала їм, а ОСОБА_8 став погрожувати застосуванням відносно неї насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я, що виразилося у демонстрації належного потерпілим кухонного ножа, який він взяв на столі, після чого почали шукати гроші в цьому приміщенні. Потерпіла ОСОБА_11 , злякавшись погроз обвинувачених та усвідомлюючи, що їх дії є небезпечними для життя та здоров`я, повідомила їм, що грошові кошти знаходяться у іншому житловому приміщенні під килимом. Обвинувачений ОСОБА_8 , взяв з підвіконня зв`язку ключів та пішов шукати грошові кошти до інших приміщень домоволодіння потерпілих, а обвинувачений ОСОБА_7 залишився в літній кухні разом з потерпілими, утримуючи їх біля себе. Після цього ОСОБА_8 , за допомогою вищевказаних ключів, відчинив двері і обшукав приміщення будинку, де під килимом знайшов грошові кошти в сумі 1200 грн., обшукавши інші приміщення і не знайшовши більше грошових коштів, він повернувся до літньої кухні, де перебували потерпілі і обвинувачений ОСОБА_7 , після чого обвинувачені спільно, знову, почали словесно погрожувати потерпілим і вимагати від них ще грошових коштів. Не отримавши позитивної відповіді від потерпілих та не знайшовши більше грошових коштів, обвинувачені з місця події злочину зникли, розділивши грошові кошти між собою і розпорядились ними на власний розсуд.

В результаті розбійного нападу, потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було завдано матеріальну шкоду на суму 1200 грн.

Не погодившись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу разом з доповненнями, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок в частині, що стосується інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 . Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновок суду про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вступили попередньо в злочину змову, спрямовану на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством є недоведеним та не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Сторона захисту наполягає на тому, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 мали умисел виключно на вчинення крадіжки. Зазначає, що ОСОБА_8 допустив ексцес виконавця, тобто вчинив злочинні дії, які заздалегідь не охоплювались умислом ОСОБА_7 .

В доповненнях до апеляційної скарги захисник вказує, що судом були порушені вимоги щодо процедури допиту потерпілих, оскільки вони не були приведені до присяги, перед допитом, суд не з`ясував стосунки між потерпілими та обвинуваченими, а також суд та прокурор задавав потерпілим навідні питання, що не сприяло об`єктивному судовому розгляду. Крім того, вважає, що в обвинувальному акті не конкретизоване обвинувачення висунуте ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_9 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги з доповненнями, прокурора, яка заперечувала проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та міра призначеного йому покарання учасниками судового розгляду не оскаржуються, а тому у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, вони не є предметом апеляційного перегляду.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_9 просив скасувати оскаржуваний вирок суду та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вичерпний перелік підстав для призначення нового судового розгляду, встановлений статями 412, 415 КПК України.

Обґрунтовуючи вимогу апеляційної скарги про скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції захисник ОСОБА_9 послався на те, що судом першої інстанції нібито було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на захист.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 пояснив суду, що 06 квітня 2016 року він звернувся до Балтського районного суду Одеської області з заявою, в якій просив суд залучити його в якості захисника обвинуваченому ОСОБА_7 в судовому засіданні, яке повинно було відбутися 07 квітня 2016 року.

В свою чергу суд першої інстанції надав йому невірну інформацію про час розгляду справи, що унеможливило його участь в судовому засіданні.

На підтвердження своїх доводів захисник ОСОБА_9 надав апеляційному суду заяву на адресу Балтського районного суду Одеської області, датовану 06 квітня 2016 року.

Апеляційний суд критично оцінює зазначені доводи захисника, оскільки, надана захисником заява не містить будь-яких відміток, про те, що вона насправді подавалась до Балтського районного суду Одеської області, а отже вважає недоведеним стороною захисту факт подачі такої заяви до суду першої інстанції.

Крім того, відповідно до журналу судового засідання станом на 06 квітня 2016 року суд першої інстанції вже закінчив з`ясування фактичних обставин справи, провів судові дебати та надав обвинуваченому ОСОБА_8 останнє слово. Після цього, судом першої інстанції була оголошена перерва. 07 квітня 2016 року ОСОБА_7 виступив з останнім словом та суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні.

Слід зазначити, що на протязі всього судового розгляду захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 здійснював захисник ОСОБА_12 .

За таких обставин, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_9 про порушення судом першої інстанції права ОСОБА_7 на захист, оскільки на стадії проголошення останнього слова обвинуваченим захисник ОСОБА_9 не міг здійснити ефективний захист інтересів ОСОБА_7 .

Інших підстав, передбачених положеннями статей 412, 415 КПК України для скасування оскаржуваного вироку суду з призначенням нового судового розгляду стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду наведено не було.

Сторона захисту у своїй апеляційній скарзі з доповненнями не погоджуючись з доведеністю вини ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України наполягала на тому, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та просив суд апеляційної інстанції повторно дати належну оцінку обставинам справи, встановленим під час кримінального провадження.

Разом з тим ч.3 ст.404 КПК України передбачено, що за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Однак у своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду кримінального провадження сторона захисту не зверталась до апеляційного суду з клопотанням про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, що відповідно до вимог ч.3 ст.404 КПК України, унеможливлює таке дослідження судом апеляційної інстанції за власної ініціативи.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, аналізу та належної правової оцінки наявних в матеріалах кримінального провадження доказів дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його визнано винуватим, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-показами потерпілого ОСОБА_10 , які він дав під час допиту в суді першої інстанції і відповідно до яких в ніч на 12 січня 2016 року обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відрізком стовбура дерева вибили віконне скло, через вибите вікно проникли до літньої кухні, де він жив з ОСОБА_11 . Обвинувачений ОСОБА_8 сильно вдарив його по голові, він упав і втратив свідомість, а коли прийшов до тями, то, чув, що обвинувачені вимагали у ОСОБА_11 гроші, погрожували їй, били. Згодом ОСОБА_11 сказала де в будинку сховані гроші, ОСОБА_8 пішов їх шукати, а ОСОБА_7 продовжував погрожувати потерпілій, а коли повернувся ОСОБА_8 , вони разом продовжували вимагали гроші, а згодом пішли з приміщення;

-показами потерпілої ОСОБА_11 , яка будучи допитаною в суді першої інстанції показала, що в ніч на 12 січня 2016 року обвинувачені пеньком дерева вибили вікно, через нього проникли до літньої кухні, де вони жили з ОСОБА_10 . Обвинувачений ОСОБА_8 вдарив по голові ОСОБА_10 , а в цей час до кухні проник ОСОБА_7 , який теж вдарив потерпілого по потилиці, той впав. Після цього, ОСОБА_8 почав бити її руками і ногами по голові, тулубу, вимагаючи віддати йому гроші, згодом схопив зі столу ніж, прикладав його до її шиї і продовжував вимагати гроші. Потім били обоє ногами і руками по голові, тулубу, при цьому вимагаючи гроші. Вона, побоюючись за своє життя і життя співмешканця, розказала де сховала гроші. ОСОБА_8 пішов їх шукати, а ОСОБА_7 продовжував у неї вимагати гроші, а коли повернувся ОСОБА_8 , вони продовжували вимагати гроші, а згодом пішли з кухні.

Аналізуючи вищевикладені показання потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що відсутні будь-які сумніві стосовно їх достовірності, оскільки вони є логічними та послідовними. Крім того, потерпіла ОСОБА_11 в своїх показаннях зазначила, що вона побачила в руках обвинуваченого ОСОБА_8 кухонний ніж, який він приставляв до її шиї. Вона дуже злякалась, плакала, просила не чіпати її, тобто демонстрацію ножа вона сприйняла як реальну загрозу для свого здоров`я та життя, а тому виконала всі вимоги обвинуваченого ОСОБА_8 . Такі ж само показання, дав в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 , який після того, як прийшов до тями, чув погрози обвинувачених, які вимагали у ОСОБА_11 грошові кошти, яка їм сказала де вони знаходяться.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, підтверджується показами свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 12 січня 2016 року, біля 02 години 30 хвилин, до його домоволодіння прибули ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які попросили побути у нього, так як вранці повинні поїхати до м.Одеси. Вони дали йому гроші в сумі 150 грн. і він пішов купив спиртні напої, цигарки і їжу, вони всі пили спиртні напої і їли. Він за проханням ОСОБА_8 віддав тому своє взуття туфлі чорного кольору, оскільки взуття останнього було пошкоджене, а ОСОБА_7 він дав свої спортивні штани, які останній вдягнув, так як штани, в яких той прийшов, також були розірвані. Свої речі обвинувачені залишили у нього. Вранці ОСОБА_8 викликав таксі, щоб їхати в м.Кодиму на залізничний вокзал. Він зі своєю співмешканкою теж поїхав з обвинуваченими, але по дорозі їх зупинили працівники поліції, які провели у нього в домогосподарстві обшук, знайшли і вилучили речі ОСОБА_8 і ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердив, що він отримав заказ, як таксист, в с.Загнітків, де в машину сіли обвинувачені, ОСОБА_13 і жінка. Всі були у нетверезому стані, попросили відвести їх в м.Кодиму на залізничний вокзал, а ОСОБА_8 спитав чи він не з міліції. По дорозі їх зупинили працівники поліції і всіх доставили у відділення поліції.

Крім, показань потерпілих та свідків, вина ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах кримінального провадження, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, зокрема:

-протоколом огляду місця події з фототаблицями від 12 січня 2016 року, з якого вбачається, що місцем події є домогосподарство ОСОБА_10 , розташоване по АДРЕСА_1 . На території цього домогосподарства розташована літня кухня, де мешкали потерпілі, вікно в якій вибито, на землі під вікном багато скла, в приміщенні на підлозі знаходиться замок блискавка, всі речі розкидані по підлозі, в будинку в кімнатах теж розкидані речі по підлозі. Під час огляду виявлено чорну шапку, простирадло з нашаруванням біологічної речовини бурого кольору, схожої на кров, сліди пальців рук на підвіконні та столі, розташованому біля вікна в середині приміщення, на осколках скла в кількості трьох штук, які були перекопійовані на відрізки липкої стрічки та вилучені до Кодимського ВП (а.к.п.42-62).

-заявою ОСОБА_7 від 12 січня 2016 року, з якої вбачається, що останній добровільно видав належні йому речі, а саме: демисезонну матерчату куртку чорного кольору та грошові кошти у розмірі 200 грн. (а.к.п.64);

-протоколом затримання від 12 січня 2016 року, відповідно до якого у ОСОБА_8 було вилучено зимню балонову куртку синього кольору з капюшоном з написом «Adidas» (а.к.п.67-71);

-протоколом обшуку домоволодіння ОСОБА_13 від 12 січня 2016 року, відповідно до якого у нього було вилучено чоловічі штани чорного кольору з жовтою поздовжною смужкою та написом «Аdidas», чоловіче взуття зимні сапожки чорного кольору з написом «Winter», власником яких є ОСОБА_7 (а.к.п.144-147);

-відповідно до висновку експерта №61 д від 15 лютого 2016 року, сліди пальців рук, що були виявлені та вилучені 12 січня 2016 року в ході огляду місця події, а саме: з поверхні осколків скла у домоволодінні ОСОБА_10 залишені мізинцем лівої руки ОСОБА_8 і безіменним пальцем руки ОСОБА_7 (а.к.п.79-82).

В результаті проведення молекулярно-генетичної експертизи, висновком експерта № 44 від 10 лютого 2016 року визначено генетичні ознаки зразків крові обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.к.п. 85-87), а висновком експерта № 65 від 16 січня 2016 року визначено і генетичні ознаки зразків крові потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.к.п. 98-102).

Відповідно до висновку експертизи № 65 від 16 січня 2016 року на чоловічій куртці темно-синього кольору обвинуваченого ОСОБА_8 виявлена кров людини, яку не можна виключити, в тому числі від потерпілої ОСОБА_11 (а.к.п.98-102).

Висновком експерта № 70 від 16 січня 2016 року встановлено, що на спортивних брюках чорного кольору, вилучених в ході проведення обшуку житла ОСОБА_13 , які належать ОСОБА_7 , виявлена кров людини, походження якої не можна виключити, в тому числі, від потерпілої ОСОБА_11 (а.к.п.104-106).

Відповідно до висновку експерта № 87 від 21 січня 2016 року, на куртці обвинуваченого ОСОБА_7 виявлена кров людини, походження якої не можна виключити від потерпілої ОСОБА_11 (а.к.п.108-119).

Згідно висновку експертизи № 5 від 12 січня 2016 року, у потерпілого ОСОБА_10 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці та садна обличчя. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при ударі кулаком і іншими предметами і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.121).

Висновком експерта № 6 від 12 січня 2016 року у ОСОБА_11 були виявлені наступні тілесні ушкодження: синці обличчя, лівої верхньої кінцівки, грудної клітини, перелом 8-го ребра, садна лівої верхньої кінцівки. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого (тупих) предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо при ударі кулаком і іншими предметами, які могли утворитися до доби з моменту дослідження, тобто 12 січня 2016 року. Синці обличчя, лівої верхньої кінцівки, садна лівої верхньої кінцівки мають незначні, скороминущі наслідки тривалістю не більше як 6 днів і відповідно до п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкодждень»(1995) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Сінець грудної клітки та перелом 8-го ребра в даному місті складає єдиний морфологічний комплекс, відсутність небезпеки для життя викликав розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більше як 21 день) і відносно п.2.2.1.а «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості. Дані тілесні ушкодження утворитися при падінні з висоти власного зросту, виходячи з його розташування та кількості, неможливо (а.к.п.122-123).

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 саме складу злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та доведеності його вини у вчиненні цього злочину.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що суд першої інстанції дав належну правову оцінку всім доказам, що є у кримінальному провадженні, не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості, взаємозв`язку та системності, і вважає, що вони в своїй сукупності взаємодоповнюють один одного і були достатніми для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні щодо винуватості ОСОБА_7 .

При цьому, апеляційний суд критично ставиться до пояснень ОСОБА_7 про те, що він мав умисел на вчинення виключно крадіжки, а не розбійного нападу і вважає, що вказані доводи викладені лише з метою ухилитись від справедливого покарання за вчинений злочин, який є більш тяжким ніж крадіжка і за який передбаченого більш суворе покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання врахував, в якості обставини, що пом`якшує покарання його щире каяття. До обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції відніс те, що ОСОБА_7 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння та у відношенні осіб похилого віку. Крім того, судом було враховано, що ОСОБА_7 ніде не працює, за місцем проживання характеризується негативно, позбавлений батьківського піклування щодо свого сина 2003 року народження, вже притягувався до кримінальної відповідальності, проте судимість була погашена у відповідності до ст.89 КК України.

Покарання ОСОБА_7 призначено в межах санкції ч.3 ст.187 КК України і на думку апеляційного суду є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено та стороною захисту не наведено.

Відповідно до ч.1 ст.407 КПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції має право залишити оскаржуване судове рішення без змін.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржуваний вирок суду без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишено без задоволення.

Вирок Балтського районного суду Одеської області від 07 квітня 2016 року стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України залишити без зміню

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили, а засудженими які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Судді апеляційного суду Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4