Справа № 466/3135/16-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«23» травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові

кримінальне провадження, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000653 від 18 лютого 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидів Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

у с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_4 13 лютого 2016 року приблизно о 13.00 год., перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , на грунті раптово виниклого конфлікту та особистих неприязних відносин, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, умисно наніс потерпілій ОСОБА_5 чисельні удари руками по голові, обличчю та тулубу, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку, субдурального крововиливу правої лобно-скроневої ділянки, які згідно висновку судово-медичної експертизи №101/2016 від 01 березня 2016 року відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості, а також синці на повіках лівого ока, в ділянці молочної залози, на передній поверхні правового передпліччя, забою м`яких тканин лобної ділянки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив, що 12 лютого 2016 року приїхав до ОСОБА_6 , яка є його цивільною дружиною, та з якою має двох доньок Діану та ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_3 . Того дня він залишився переночувати в неї, оскільки було вже пізно. Наступного дня він поспілкувався із своїми дітьми, які жалілися на неприязні стосунки із своєю бабусею ОСОБА_8 . З цього приводу він вирішив поспілкуватися із своєю тещею ОСОБА_5 . Він постукав у двері її кімнати, вона їх відчинила та нанесла йому удар молотком по голові. Після цього він почав наносити їй удари по голові та обличчю. Згодом ОСОБА_5 викликала працівників поліції. У вчиненому кається, просить його суворо не карати та цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_5 визнає.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 пояснила, що 13 лютого 2016 року співмешканець її доньки ОСОБА_9 ввірвався до її кімнати, розірвавши цепочку на дверному замку та почав наносити їй удари руками та ногами по голові та тулубу. Після цієї події вона була госпіталізована у лікарню швидкої медичної допомоги, де вона лікувалася протягом 12 днів.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню щодо тих обставин, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, і немає сумнівів у добровільності їх позиції, обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої.

Крім повного визнання обвинуваченим своєї винуватості, його винуватість у вчиненні злочину повністю і об`єктивно стверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження № 0000653 та показаннями потерпілого.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину повністю і об`єктивно доведена та його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки своїми умисними діями він заподіяв тілесне ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і тяжкість вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що обтяжує покарання, особу винуватого, позитивну характеристику з місця його проживання, щире каяття, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, та приходить до висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 122 КК України.

Враховуючи тяжкість вчиненого злочину, відсутність негативних наслідків та особу обвинуваченого суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і до нього слід застосувати вимоги ст. 75,76 КК України.

Цивільний позов прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 в інтересах Львівської міської ради та комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги до ОСОБА_4 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, на думку суду, підлягає до задоволення, оскільки в ході судового розгляду справи встановлено, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення потерпіла ОСОБА_5 перебувала на лікуванні у комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 по справі не обирався.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді одного року і шести місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року і шести місяців іспитового строку не вчинить злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та періодично з`являтись в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації.

Цивільний позов прокурора Львівської місцевої прокуратури №2 задовольнити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 на користь комунальної міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги 2579,21 грн. (дві тисячі п`ятсот сімдесят дев`ять гривень двадцять одну копійку) витрат, пов`язаних зі стаціонарним лікуванням потерпілої ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги встановленого ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя ОСОБА_1