Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/215/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.03.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0002171 за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Косівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з базовою вищою освітою, одруженого, працюючого водієм Олександрійського управління з експлуатації газового господарства ВАТ «Кіровоградгаз», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком на 1 рік, зобов`язавши його повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися в кримінально-виконавчу інспекцію для реєстрації. Вказаним вироком вирішено питання щодо речових доказів.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за те, що 14 липня 2015 року близько 08 год. 45 хв., керуючи автомобілем «ГАЗ-33023212 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ВАТ «Кіровоградгаз», рухаючись заднім ходом у світлу пору доби в житловій зоні біля будинку № 53 по вул. Першотравневій м. Олександрії, в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 («б», «д»), 10.9, 12.3 Правил дорожнього руху, які зобов`язують водія своїми діями не створювати загрози безпеці руху, не загрожувати життю і здоров`ю громадян, уважно стежити за дорожньою обстановкою, під час руху транспортного засобу заднім ходом для забезпечення безпеки в разі потреби звернутися за допомогою до інших осіб і, в разі виникнення небезпеки, негайно вжити заходів до зменшення швидкості або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, проявив неуважність і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , 1938 року народження, яка рухалась позаду автомобіля. В результаті наїзду потерпілій ОСОБА_10 були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, які призвели до її смерті.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину і правильність юридичної кваліфікації його діяння, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, без застосування вимог ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляції вказав, що судом залишено поза увагою вимоги п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». Також зазначив, що суд належним чином не мотивував своє рішення в частині застосування ст. 75 КК України, залишив поза увагою, що внаслідок порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху заподіяно смерть ОСОБА_10 .

Також судом не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення, а саме те, що обвинувачений керував транспортним засобом, який належить ВАТ «Кіровоградгаз», у неробочий час, тобто використовував автомобіль на власний розсуд, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати.

Крім того, судом під час постановлення вироку не було вирішено питання щодо стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в наданих запереченнях просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення. В обґрунтування заперечення зазначив, що судом при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі враховано вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року та мотивовано і обґрунтовано застосовано вимоги ст. 75 КК України. Також вказав, що обвинувачений користуючись автомобілем, який належить ВАТ «Кіровоградгаз» жодних норм існуючого законодавства не порушив, оскільки згідно довідки затвердженої начальником Олександрійського УЕГГ ВАТ «Кіровоградгаз» отримав даний автомобіль для особистих потреб за заявою в рахунок свої заробітної плати, відповідно до колективного договору.

Заслухавши доповідача, висновок прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, потерпілого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які просили залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню, за таких обставин.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 за обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами, ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких за згодою учасників судового провадження, було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Порушення вимог кримінального процесуального закону при вирішення судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися, колегія суддів не вбачає, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, також врахував, що форма вини вчиненого є необережною, фактичні обставини його вчинення, в тому числі поведінку обвинуваченого відразу ж після вчинення злочину.

Також суд врахував особу ОСОБА_8 , який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувалася, думку потерпілого, який просив не застосовувати реальну міру покарання до обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне і повне відшкодування потерпілому збитків завданих злочином, а обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Враховуючи все вище зазначене суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі без застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами та зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому судом першої інстанції покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, в тому числі й у зв`язку з застосування положень ст. 75 КК України, які, за твердженням апелянта, не могли бути застосовані до обвинуваченого, то колегія суддів приходить до наступних висновків.

Так, стаття 50 КК України визначає, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд першої інстанції, як вважає колегія суддів, дотримався зазначених вимоги закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та слідує з вироку, призначаючи ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин, також врахував, що форма вини вчиненого є необережною, фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та поведінку обвинуваченого, який відразу ж після вчинення злочину відвіз потерпілу до лікарні.

Також суд врахував особу ОСОБА_8 , який за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності раніше не притягувалася, думку потерпілого, який просив не застосовувати реальну міру покарання до обвинуваченого. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне і повне відшкодування потерпілому збитків завданих злочином, а обставин, які обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Враховуючи все вище зазначене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений заслуговує покарання у виді позбавлення волі тривалістю три роки, без застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Також суд врахував та достатньо вмотивував всі обставини, з якими закон про кримінальну відповідальність передбачає можливість застосування положень ст. 75 КК України, в тому числі і думку потерпілого, який вважав можливим виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тому обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений керував транспортним засобом, який належить ВАТ «Кіровоградгаз», у неробочий час, тобто використовував автомобіль на власний розсуд, перебуваючи у відпустці без збереження заробітної плати, спростовуються довідкою начальника Олександрійського УЕГГ ВАТ «Кіровоградгаз» № 98 від 03.02.2016 року, з якої вбачається, що ОСОБА_8 отримав даний автомобіль для особистих потреб за заявою в рахунок свої заробітної плати, відповідно до колективного договору. Сам по собі факт використання ОСОБА_8 службового автомобіля за вказаних обставин, колегія суддів не вважає підставою для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на 3 роки.

Посилання прокурора на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання залишив поза увагою, що внаслідок порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху заподіяно смерть ОСОБА_10 , не є достатньою підставою для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, оскільки колегія суддів бере до уваги, що смерть потерпілого внаслідок порушення правил безпеки дорожнього руху сама по собі є кваліфікуючою ознакою диспозиції ч.2 ст. 286 КК України, а також думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому покарання.

За вказаних обставин вимоги прокурора щодо призначення обвинуваченому більш суворого покарання, є такими, що не підтверджені будь-якими доказами про те, що саме покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_8 , а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Сукупність всіх вищезазначених обставин щодо особи обвинуваченого, який не становить великої суспільної небезпеки, у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість його виправлення та попередження нових злочинів при обраному судом першої інстанції покаранню, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства в межах встановлених санкцією ч.2 ст. 286 КК України, та з застосуванням статей 75,76 КК України, що, як вважає колегія суддів, відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними в апеляційній скарзі прокурора про необхідність стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на залучення експертів у кримінальному провадженні.

Положеннями ч. 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно обвинувального акта та матеріалів кримінального провадження маються документально підтверджені витрати в сумі 2304 грн., пов`язані із проведення судових експертиз.

Однак судом першої інстанції при ухвалені вироку не було вирішено питання на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, як передбачено п.13 ч.1 ст. 368 КПК України.

За вказаних обставин та відповідно вимог п.3 ч.1 ст. 408 КПК України, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині збільшення сум, які підлягають стягненню, оскільки таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст. 124, 376, 404-405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити частково.

Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 грудня 2015 року стосовно ОСОБА_8 змінити.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави - 2304 грн. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання її копії.

Судді підписи
Згідно з оригіналом
Суддя апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2