Справа № 751/8921/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/323/2016
Категорія - екстрадиція Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року, відмовлено у задоволенні клопотання в інтересах ОСОБА_9 на постанову заступника Генерального прокурора України про видачу особи (екстрадицію).

Відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 слідчий суддя, взявши до уваги доводи клопотання, аргументував свої висновки документально підтвердженими фактами.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить її скасувати, прийняти рішення, яким задовольнити її скаргу та скасувати постанову заступника Генерального прокурора України від 31.08.2016 року про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що, відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя послався виключно на те, що нібито процедура визнання біженцем або іншою особою, що потребує захисту остаточно закінчена, рішення набрало законної сили при цьому, прийняв до уваги документ, який не носить ознак копії судового рішення, оскільки не прошитий, не пронумерований, не скріплений печаткою суду та на ньому відсутня позначка про набрання рішенням законної сили. Посилається на те, що слідчий суддя щодо відсутності в Україні караності злочинів за якими запитується РФ ОСОБА_9 , послався на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 20.05.2016 року, винесеною щодо ОСОБА_9 при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою рамках екстрадиційного арешту в той же час не звернуто уваги на іншу ухвалу апеляційного суду Чернігівської області, яка також набула законної сили, згідно якої було відмовлено в застосуванні до ОСОБА_9 екстрадиційного арешту і звільнено з-під варти.

Заслухавши доповідача, захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_9 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила задовольнити з підстав у ній наведених, думку прокурора який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 589 КПК України у видачі особи іноземній державі відмовляється у разі, якщо:

1) особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України;

2) злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України;

3) закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу;

4) компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію);

5) видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України;

6)наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Під час розгляду клопотання захисника ОСОБА_7 судом були враховані вищезазначені вимоги та прийнято законне та обґрунтоване рішення.

Так, з представлених в апеляційний суд матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділення Управління Федеральної служби безпеки РФ по Республіці Інгушетія перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених сг. 205.3 (проходження навчання з метою здійснення терористичної діяльності), ч. 2 ст. 208 (участь на території іноземної держави у збройному формуванні, не передбаченому законодавством цієї держави, з метою, що суперечить інтересам Російської Федерації) КК Російської Федерації.

Російськими правоохоронними органами ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що з 02.11.2013 року він прибув на територію Сирійської Арабської Республіки, де, перебуваючи у таборі бойовиків «Шейх-Сулейман» поблизу м. Алеппо, з метою участі у незаконному збройному формуванні «Джейш-аль- Мухаджирин валь- ОСОБА_10 » проходив навчання, у тому числі для набуття знань і навичок під час занять із фізичної та психологічної підготовки, правилам поводження зі зброєю, вибуховими пристроями і вибуховими речовинами, тактиці ведення бойових дій і топографії, отримав позивний « ОСОБА_11 » та у подальшому вступив до лав цього збройного формування, яке брало участь у бойових діях проти урядових військ Сирійської Арабської Республіки.

Органом досудового розслідування 02.05.2014 року винесено постанову про притягнення ОСОБА_9 як обвинуваченого у вчиненні вказаних злочинів та у зв`язку з ухиленням від слідства його оголошено в міжнародний розшук,

Магаським районним судом Республіки Інгушетія 07.04.2014 року йому обрано запобіжний захід у вигляді гримання під вартою.

До Генеральної прокуратури України 16.12.2015 року надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Запит російської сторони та інші документи про видачу оформлено відповідно до вимог Європейської Конвенції про видачу правопорушників 1957 року та Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, якими врегульовано відносини між Україною та Російською Федерацією з питань екстрадиції.

Згідно із запитом ОСОБА_9 є громадянином Російської Федерації.

ОСОБА_9 затримано на території Чернігівської області 19.11.2015 року у зв`язку із розшуком російськими правоохоронними органами. Ріпкинським районним судом Чернігівської області 21.11.2015 року до нього застосовано тимчасовий арешт, а 28.12.2015 року Новозаводським районним судом м. Чернігова - екстрадиційний арешт. Апеляційним судом Чернігівської області 06.01.2016 року вказане рішення скасовано і ОСОБА_9 звільнено з-під варти.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.01.2016 року до ОСОБА_9 у порядку ч. 13 ст. 584 КПК України повторно застосовано екстрадиційний арешт. Апеляційним судом Чернігівської області 21.01.2016 року ухвалу місцевого суду залишено без змін. На теперішній час ОСОБА_9 утримується в Чернігівському слідчому ізоляторі.

У ході екстрадиційної перевірки, проведеної прокуратурою Чернігівської області за дорученням Генеральної прокуратури України, не встановлено передбачених ст. 589 КПК України та міжнародними договорами обставин для відмови у видачі ОСОБА_9 до Російської Федерації.

Так, Міністерство закордонних справ України листом від 25.12.2015 року № 413/16-194/010-4716 поінформувало, що відповідно до рішення Комітету Ради Безпеки ООН 1267 від 06.08.2015 на підставі резолюції РБ ООН 2161 (2014) до санкційного списку стосовно «Аль-Каїди» за номером QDe, 148 включено організацію «Армія мігрантів і сподвижників», також відому як «Джейш-аль-Мухаджирин валь-Ансар», яка вважається терористичною, а особи, які діють в її інтересах, повинні притягатися до юридичної відповідальності. За інформацією Комітету, вона була створена у 2013 році, очолюється етнічними чеченськими іноземними бойовиками-терористами.

Крім того, на підставі Імплементаційного регламенту ЄС 2015/1390 від 13.08.2015 року угруповання «Джейш-аль-Мухаджирин валь-Ансар» віднесено до переліку організацій, асоційованих із мережею «Аль-Каїда».

Служба безпеки України листом від 24.05.2016 року № 5/2/1-8740 повідомила, що у її розпорядженні відсутня інформація про участь ОСОБА_9 у діяльності релігійних організацій, опозиційних партій (політичних рухів), їх переслідування правоохоронними органами Російської Федерації.

31.08.2016 року заступником Генерального прокурора України винесена постанова про видачу особи (екстрадицію) відносно ОСОБА_9 .

Злочини (дії), вчинення яких інкримінується ОСОБА_9 на території Російської Федерації, не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.

Статтею 26 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» передбачено, що Україна переслідує на своїй території осіб, причетних до терористичної діяльності, у тому числі у випадках, коли терористичні акти або злочини терористичної спрямованості планувалися або були вчинені поза межами України, але завдають шкоди Україні, та в інших випадках, передбачених міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 3 Додаткового протоколу до Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму від 16.05.2005 року, підписаного Україною 28.10.2015 року, «отримання підготовки до тероризму» означає отримання інструкцій, включаючи отримання знань або практичних навичок від інших осіб у створенні або використанні вибухівки, вогнепальної зброї, або іншої зброї, або шкідливих чи небезпечних речовин, або інших специфічних методів чи техніки з метою вчинення або сприяння у вчиненні терористичних злочинів; кожна договірна сторона буде вживати такі заходи, що можуть бути необхідними для визначення «проходження тренування для тероризму», вчиненого умисно і незаконно, як кримінального правопорушення згідно з її національним законодавством.

Злочини (дії), вчинення яких інкримінується ОСОБА_12 , згідно з чинним законодавством України відповідають ч. 1. ст. 258-3 (участь у терористичній групі чи терористичній організації), ч. 1 ст. 258-4 (сприяння вчиненню терористичного акту) КК України і є екстрадиційними, оскільки передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк не менше одного року.

Встановлені ст. 49 КК України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за ці злочини не закінчилися.

ОСОБА_9 звертався до органів Державної міграційної служби України з питань набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту. Рішенням Управління ДМС у Чернігівській області від 16.01.2016 року у наданні такого статусу йому відмовлено.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.03.2016 року у задоволенні скарги представника ОСОБА_9 на зазначене рішення органу ДМС України відмовлено. Київським апеляційним адміністративним судом 26.05.2016 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 червня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_9 - ОСОБА_13 на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 березня та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_9 до управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування наказу про відмову у наданні статусу біженця.

При прийнятті рішення, слідчий суддя перевірив наявність в матеріалах справи передбачених законодавством екстрадиційних документів та дійшов вірного висновку про законність та обґрунтованість постанови заступника Генерального прокурора України про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації.

При цьому слідчий суддя врахував положення цього кодексу та відповідних міжнародних договорів, а саме те, що між Україною та Російською Федерацією у сфері екстрадиції застосовуються Конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікована Законом України від 10.11.1994року N 240/94-ВР, Протокол до неї від 28.03.1997 року, ратифікований Законом України від 03.03.1998року N 140/98-ВР, Європейська Конвенція про видачу правопорушників від 13.12.1957 року, Протоколи до неї від 15.10.1975року та від 17.03.1978 року, ратифіковані Законом України від 16.01.1998року N44/98-ВР. Зазначені міжнародні договори набрали законної сили як для України, так і для Російської Федерації.

Згідно з Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 рокуу, та Конвенцією про правову допомогу та правові відносини цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ч.1 ст.573 КПК України договірні сторони зобов`язуються на вимогу видавати одна одній осіб, які перебувають на їх території, для притягнення до кримінальної відповідальності. Видача правопорушників здійснюється за правопорушення, за які відповідно до законів запитуваної та запитуючої сторін передбачено покарання на максимальний строк не менше одного року позбавлення волі.

Згідно з ч1 ст.61 Конвенції про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, ч.ч.1, 2 ст. 16 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957року особа, видача якої потрібна, за клопотанням може бути взята під варту і до одержання вимоги про видачу.

Вказівка суду першої інстанції на те, що ОСОБА_9 не має статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту є вірною та підтверджується матеріалами провадження.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно відмовив у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 про скасування постанови заступника Генерального прокурора України про видачу особи, а тому доводи апелянта про незаконність видачі ОСОБА_9 є безпідставними.

Порушень вимог кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 вересня 2016 року щодо ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4