Справа № 526/1791/15-к
Провадження № 1-кп/526/5/2016

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2016 року м. Гадяч
Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гадяч кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000362 від 23.05.2015 року, №0000762 від 26.09.2015 року за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гадяч, не одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Гадяцьким районним судом 25.03.2014 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 187, КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава, одруженого, не працюючого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд, -
В С Т А Н О В И В:
22.05.2015 року, близько 16 год., ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої в березовій рощі, що знаходиться в мікрорайоні «Черьомушки» за адресою м. Гадяч, вул. Тельмана. Під час відпочинку, ОСОБА_9 від випитого сп`янів та пішов додому, а ОСОБА_8 та ОСОБА_7 пішли в сторону вул. Гагаріна, що знаходиться в м. Гадяч.
22.05.2015 року, близько 17 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_7 проходили біля складського приміщення, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та належить громадянину ОСОБА_10 та проходячи повз даного приміщення у ОСОБА_8 та ОСОБА_7 виник умисел на незаконне збагачення, а саме на викрадення чужого майна, що знаходиться у вище вказаному складському приміщенні. В подальшому, ОСОБА_8 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи таємно, шляхом проникнення через вікно в якому було відсутнє скло, заліз до вище вказаного складського приміщення, з якого почав викрадати металобрухт та через вікно подавати ОСОБА_7 , який в свою чергу складав даний металобрухт на землі поблизу даного приміщення, з метою подальшого продажу на пункті прийому металобрухту.
Однак, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 з причин, що не залежали від їх волі, не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки в цей час були помічені власником ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_8 був затриманий ним на місці вчинення злочину, а ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_8 міг би спричинити потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків на суму 240 (двісті сорок) грн. 00 коп. по ціні 3 грн. за 1 кг металобрухту.
25.09.2015 року, близько 21 год. 00 хв., у темну пору доби, в м. Гадяч, по вул. Сергія Швидкого, поряд з будинком №7, навпроти під`їзду №1, де розташований стіл з двома лавками, ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, встав із-за столу, за яким розпивав спиртні напої з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та підійшов до ОСОБА_13 , яка проходила повз вказаний стіл з малолітньою дитиною, і наніс їй два удари кулаком лівої руки в область голови. Від завданих ударів потерпіла не втрималася на ногах і впала на правий бік тіла на землю, а ОСОБА_8 , продовжуючи свій злочинний намір, наніс їй близько 5-10 ударів ногами у взутті в область тулуба та кінцівок.
ОСОБА_13 від нанесених їй ударів лежала на землі у безпорадному стані і не могла відбитися від нападника та чинити йому опір. ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, крововиливів обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 210 від 15.10.2015 року являються легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення злочину, надав пояснення щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони встановлені судом.
Під час допиту у судовому засідання підсудний ОСОБА_8 надав показання, що у травні 2015 року в темну добу, вони розпивали спиртні напої в березовій рощі з ОСОБА_7 і ОСОБА_9 .. Через деякий час ОСОБА_9 пішов додому, а вони з ОСОБА_7 пішли далі, оскільки хотіли випити ще та натрапили на складське приміщення і почали витягувати, що там було. Крім цього зазначив, що зі ОСОБА_7 він був раніше знайомий. Кому належить приміщення йому відомо не було. Ідея скоїти злочин належала йому. Він заліз через вікно, не пошкодивши його, бо там була сама рама і почав подавати ОСОБА_7 , що там було, але у цей час приїхав господар. Ідея скоїти злочин виникла спонтанно. Коли їх застали на місці злочину вони не тікали. Вкрадений металоломом хотіли здати на металолом а отримані гроші розділити порівну.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 500 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 гривен не визнав в повному обсязі.
Допитаний у судовому засіданні підсудний ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому злочині за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаюється, повністю підтверджує фактичні обставини вчинення злочину, надав пояснення щодо місця, часу, способу вчинення злочину так, як вони встановлені судом.
Під час допиту у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_7 надав показання, що 22.05.2015 року в березках вони розпивали спиртні напої, потім вирішили це продовжить і пішли в сторону новобудівель, побачили занедбане приміщення, підійшли побачили там металолом, вирішили забрати його і здати щоб купити пива. ОСОБА_8 був всередині, подавав йому, а він внизу складав, хвилин через 15 він, запропонував пійти додому, але ОСОБА_8 не схотів. Після цього він повернувся і пішов додому. А потім вже дізнався, що ОСОБА_8 взяли на місті злочину.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 500 грн. та моральної шкоди у сумі 20 000 гривен не визнав в повному обсязі.
Показання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченими змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності їх позиції.
Під час допиту у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що 22.05.2015 року він приїхав до свого складського приміщення з об`їзної, з вулиці Гагаріна, а воно знаходиться за адресою Гагаріна,152, бувше болгарське містечко. Коли під`їхав, то одразу почув шум, а потім побачив двох невідомих йому хлопців: один вищий, другий нижчий. Вищий звисав з вікна по стіні, злазив з нього, а другий зривав проволоку. Так як ОСОБА_8 був ближче до нього, він підбіг і його затримав. А ОСОБА_7 втік, бо він не міг двох затримати. Але коли він підійшов, вони обидва висіли на віконних рамах. Потім він близько 17 год. викликав міліцію і здав їм ОСОБА_8 .. Також зазначив, що поданий ним цивільний позов підтримує.
У подальшому у відповідності до вимог ст.135 КПК України, на адресу суду потерпілий ОСОБА_10 надавав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, при призначені покарання покладався на розсуд суду. На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із учасниками кримінального провадження, судовий розгляд закінчено за відсутності потерпілого.
Враховуючи повне визнання обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своєї вини у скоєному злочині та щире каяття, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути вказану справу за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених, потерпілого та дослідженням матеріалів кримінального провадження в частині відомостей, що характеризують особу обвинувачених. На виконання вимог ч.3 ст.349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено про позбавлення права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_8 , суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст.337 КПК України), є доведеною.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, коли він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Аналізуючи обставини, що визнаються обвинуваченим ОСОБА_7 суд дійшов висновку, що його вина в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст.337 КПК України), є доведеною.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, коли він з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину в інкримінованому злочині за ч. 1 ст. 187 КК України визнав частково.
Під час допиту у судовому засідання обвинувачений ОСОБА_8 надав показання, що 25.09.2015 року близько 9 години вечора вони за столиком розпивали спиртні напої разом з ОСОБА_12 і ОСОБА_11 . Через деякий час до них підійшла ОСОБА_13 , після розмови виник конфлікт, ОСОБА_14 спитав де ділася його футболка, яким чином вона зникла, він також підключився до цієї розмови, після чого потерпіла дала йому ляпаса, він не витримав, встав і вдарив її. Вона почала кричати, погрожувати йому, а він, розуміючи, що в нього суд і йому неприємності не потрібні пішов додому. Також зазначив, що потерпілій ОСОБА_13 він наніс один удар. Ювелірні прикраси з неї він не знімав.
Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_13 пояснила, що 25.09.2015 року вона близько 21 год. вечора йшла додому. Так як її син знаходився у матері, бо вона пізно приїхала з роботи, після роботи пішла до неї. Вона з сином побули у матері і пішли з дитиною додому і коли вони біля її будинку проходили, там на дитячій площадці сиділи три особи, один з них з голим торсом по одній стороні, а два на другій стороні. Коли вона проходила мимо них, то мимо льотом почула, що вони балакають про міліцію. Спочатку вона не звернула на це увагу, але коли ОСОБА_15 підскочив ззаду неї і вдарив дитину, при цьому виражався нецензурною лайкою, вона його штовхнула, а пакет і сумку залишила біля столу, де вони сиділи. Потім вона почала кричати, та він вдарив її два рази по голові, а коли вона впала бив її ногами. Потім нахилився і почав знімати золото, а коли збирався йти підійшов до хлопців за столик і щось їм сказав. В цей час вона почала підніматися і сказала йому, що він за це відповіси і він її ще раз вдарив. Потім вона викликала міліцію. На наступний день їй зателефонували з райвідділу та повідомили. що ОСОБА_11 продавав її телефон, вона поїхала в міліцію, а коли звідти йшла додому, то в районі ломбарду Ямпольського зустріла ОСОБА_8 , який віддав їй золото та попросив забрати заяву. Вона йому пообіцяла, що так і зробить. Крім цього зазначила, що з ОСОБА_8 вона знайома з того часу як працювала у Ямпольського. Також вказала, що ОСОБА_8 сидів на ній і зняв три кільця і ланцюжок, чи він її зірвав чи зняв вона не пам`ятає, після того як їй віддали ланцюжок, вона її не носила в ремонт. Після нанесених ударів, у неї в очах потемніло, але вона була при свідомості, алкогольні напої вона не вживала.
У подальшому у відповідності до вимог ст.135 КПК України, на адресу суду потерпіла ОСОБА_13 надала заяву про проведення судового розгляду за її відсутності, міру покарання залишила на розсуд суду. На підставі вимог ст.325 КПК України, за погодженням із учасниками кримінального провадження, судовий розгляд закінчено за відсутності потерпілої.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_16 , пояснила, що 26.09.2015 року, приблизно о 11 год. 00 хв. навпроти ломбарду, який знаходиться біля базару, вона сиділа у своїй машині, чекала знайому. Вона бачила, як пройшла ОСОБА_13 з дитиною, до неї підійшов чоловік у червоній футболці та чорних штанах, вони розмовляли і розмахували руками, що вони казали свідок не чула, але їх розмова відбувалась на підвищених тонах, а потім цей чоловік передав ОСОБА_13 , у руки кульок і вони розійшлися. Розмова їх відбувалась приблизно хвилин п`ять. Після цього, через кілька днів, вона подзвонила до ОСОБА_13 , вони зустрілися і потерпіла їй розповіла, що з нею сталося і що коли вона її бачила, то обвинувачений їй віддав золото.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , пояснив, яке число було він не пам`ятає, вони в дворі де живе його кум сиділи за столиком відпочивали. Ввечері до них підійшла ОСОБА_13 , нікому з них не знайома, дуже випивши, підійшла сама. Вони запропонували їй випити, вона не відмовилася. Потім спровокувала скандал з ОСОБА_8 . Скандал був спровокований тим, що він спитав де ділася його футболка. ОСОБА_13 відповіла, що вона її не брала. ОСОБА_8 сказав, що вона тільки що лежала тут, а вона на нього накинулася з нецензурною лайкою та подряпала його, а він її вдарив. Вона впала, а він пішов. Сидоренко встала, почала кричати, що їм усім буде погано. Після цього вони всі розійшлися, а ОСОБА_13 залишилася там. Також зазначив, що ОСОБА_8 у потерпілої нічого не забирав, тільки вона впала він зразу пішов. Потерпіла теж не скаржилася на те, що він забрав у неї прикраси, і вона тільки встала почала їм погрожувати і він встав і пішов. Як ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження він не бачив, оскільки сидів спиною, але чув звуки удару.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_17 , пояснила, що вона не пам`ятає якого числа це було, вона забрала свого внука з дитячого садка. Після роботи ОСОБА_13 зайшла до неї, вони попили чаю і коли вже сіріло вона почала йти додому. Під під`їздом побалакала з кумом і сказала ОСОБА_13 , що коли вона прийде додому, щоб передзвонила. Пройшов деякий час, а ОСОБА_13 не дзвонила та вона подзвонила сама на телефон внука та почула крики. Після чого вона побігла на місце скоєння злочину, там уже була міліція, внук був весь в крові, дочка казала, що в неї дуже болить голова. Також зазначила, що про те, що у дочки пропали золоті прикраси вона їй повідомила на наступний день. Крім цього вказала, що дочка їй розповідала, що прикраси обвинувачений їй повернув та просив забрати заяву. Мобільний телефон та 500 грн. у неї забрав ОСОБА_11 .
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що це було літо, в неї було відкрите вікно, бо було жарко. За столиком, який знаходиться напроти її вікна, сиділа компанія, вона б не звернула увагу, але кричала дуже дитина хлопчик. Також зазначила, що там сиділо точно дві жінки по голосам і чоловіки. Вони там сиділи давно, потім почалися крики, тоді вони розійшлися. Потім знову недовго покричали і розійшлися. Ліхтар біля під`їзду не горів і зараз не горить, оскільки йому немає на чому горіти.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснив, що він не може бути свідком, оскільки він нічого не бачив. Зазначив, що його взяли понятим. Розповів, що вони назбирали горіхи, продали їх і купили горілки. Потім сіли за столиком з ОСОБА_14 і ОСОБА_11 .. Ніяких конфліктів не виникало, жінок з ними не було та близько 20 год він пішов додому. 26.09.2015 року він спілкувався з ОСОБА_8 , при їх розмові, яка відбулася під обід на наступний день та продовжувалась близько одного часу, ОСОБА_8 йому розповів, що до них підсіла, якась жінка, а потім відбувся скандал.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Згідно із ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.
Саме на них відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Положеннями ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.
Згідно із положеннями ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, покладається на слідчого, прокурора.
ОСОБА_8 пред`явлене обвинувачення за ч.1 ст.187 КК України, згідно до якого, ОСОБА_8 наніс потерпілій тілесні ушкодження і відкрито заволодів її золотими виробами 585 проби, які знаходилися на шиї та на пальцях рук, а саме ланцюжком вагою 8,56 грам, кулоном вагою 1,96 грам, перстнем вагою 4,59 грам, кільцем вагою 1,81 грам та кільцем вагою 1,45 грама, загальною вагою золотих виробів 18,37 грам та вартістю 1 грама виробу із золота 850 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення із золотими виробами зник, чим спричинив ОСОБА_13 матеріальної шкоди на загальну суму 15614 грн.50 коп. Розбійний напад ОСОБА_8 на ОСОБА_13 продовжувався на протязі близько 3-5 хвилин.
Так, сторона обвинувачення як на докази винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, посилається на показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_16 та допитаної у судовому засіданні потерпілої ОСОБА_13 .
Також, стороною обвинувачення в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, крім показань вказаного свідка та потерпілої, надано наступні докази, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, а саме:
Висновок судово-медичної експертизи № 210 від 15.10.2015 року, згідно висновкам якої, у ОСОБА_13 виявлені тілесні ушкодження які в своїй сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Висновок судово-медичної експертизи № 229 від 19.10.2015 року, згідно висновку якої, покази підозрюваного ОСОБА_8 надані ним у ході проведення слідчого експерименту суперечать об`єктивним судово-медичним даним отриманим при судово-медичній експертизі ОСОБА_13 .
Протокол огляду місця події від 28.09.2015 року за участю потерпілої ОСОБА_13 , проведеним оглядом встановлено, що м. Гадяч, вул. Гетьманська, 62, знаходиться магазин «Діамант». В магазині ОСОБА_13 надала для огляду золоті речі: кольцо 585 проби, вагою 1, 45 грам і чотирьом камінцями, кольцо типу перстень 585 проби, вагою 4, 59 грам, кулон із зображенням раку 585 проби, вагою 1, 96 грам, кольцо з чорним каменем 585 проби, вагою 1, 81 грам, ланцюжок 585 проби, вагою 8, 56 грам. Дані золоті вироби повертаються власнику на зберігання.
Протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 від 07.10.2015 року, яким встановлено 25.09.2015 року свідок ОСОБА_14 погодився і показуючи розповів, що 25.09.2015 року близько 21 год. 00 хв в АДРЕСА_4 , він разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_11 сиділи за столом біля першого під`їзду, до них підійшла ОСОБА_13 з дитиною, яка сіла поруч з ним. Між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 виникла сварка, під час сварки ОСОБА_14 почув характерний звук, який схожий на удар, після цього ОСОБА_14 побачив, що ОСОБА_13 лежить на спині, а ОСОБА_8 побіг, після чого ОСОБА_13 сіла за стіл, а ОСОБА_11 пішов до місця де лежала ОСОБА_13 і присів, що він там робив ОСОБА_14 не бачив.
Протокол слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_13 від 07.10.2015 року, під час зазначеної слідчої дії потерпіла розповіла та показала, яким чином ОСОБА_8 наніс їй тілесні ушкодження та відкрито заволодів її золотими прикрасами, а саме: ударив її у обличчя, після чого вона упала, та ОСОБА_8 наніс їй ще близько п`яти ударів по животу та ногам, після чого з рук почав знімали кільця, а з шиї зняв ланцюжок.
Протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 від 15.10.2015 року, ОСОБА_8 , під час зазначеної слідчої дії обвинувачений показав та розповів, яким саме чином він наносив удари ОСОБА_13 , а саме: між ним та ОСОБА_13 виник конфлікт, остання дала йому ляпаса, царапала та душила його, після чого він ударив її один раз кулаком та вона впала на правий бік, також зазначив, що золоті прикраси він у неї не брав.
Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не доведена виходячи з наступного.
Обставини зазначені у протоколі слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , від 15.10.2015 року, також підтверджуються показами свідка ОСОБА_14 , який був допитаний у судовому засіданні та зазначив, що він чув, але не бачив, оскільки сидів спиною, як ОСОБА_8 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_13 , але щоб він забрав у неї золоті прикраси він не бачив, також зазначив, що ОСОБА_13 розпивала з ними спиртні напої, а потім між нею та ОСОБА_8 виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_8 її вдарив. Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_14 надавав під час слідчого експерименту, що підтверджується протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 від 07.10.2015 року.
Сторона обвинувачення у судовому засіданні не надала жодного доказу, який би свідчив про факт заволодіння ОСОБА_8 золотих прикрас потерпілої ОСОБА_13 , а покази свідка ОСОБА_16 , які сторона обвинувачення поклала в обґрунтування винуватості ОСОБА_8 не підтверджують факт передачі ОСОБА_8 золотих прикрас ОСОБА_13 , оскільки остання тільки бачила на великій відстані, як чоловік у красній футболці передавав пакунок ОСОБА_13 , а що саме знаходилось у ньому вона не бачила, ґрунтуються на припущеннях та не є переконливими. Крім цього золоті речі, потерпіла надала працівникам міліції для огляду 28.09.2015 року в магазині «Діамант», що підтверджується протоколом огляду, які було їй повернуто на зберігання, золоті речі у обвинуваченого ОСОБА_8 не вилучались.
Крім цього, у суду виникають сумніви щодо логічності та послідовності показів потерпілої, вони не узгоджуються між собою, та викликають сумніви у їх правдивості, виходячи з наступного.
Відповідно до заяви ОСОБА_13 від 26.09.2015 року, потерпіла просить притягнути до відповідальності невідому особу, яка 25.09.2015 року близько 21 год. в м. Гадяч по вул. Швидкого, 7 нанесла їй тілесні ушкодження, після чого відкрито заволоділа золотою ціпочкою з ладанкою, трьома золотими обручками, мобільним телефоном та 500 грн., які знаходились разом з телефоном в чохлі червоного кольору.
Таким чином потерпіла зазначила, що усіма її речами заволоділа одна особа, в ході судового розгляду судом було встановлено, що її мобільним телефоном та грошима заволоділа інша особа.
Також у судовому засіданні було прослухано аудіо запис повідомлення від 25.09.2015 року, яке надійшло до чергової частини Гадяцького ВП ГУНП від ОСОБА_13 , згідно якого від потерпілої надійшло два дзвінка, у першому з якого вона повідомила, що на неї напала невідома особа, не зазначивши, що у неї пропали золоті прикраси, а вказавши, що «вона сидить вся у золоті». А у другому дзвінку вона вже після того, як від неї поїхали працівники міліції, які прибули за її першим викликом, повідомила про те, що у неї пропали золоті прикраси.
Крім цього, при допиті потерпілої у судовому засіданні, вона повідомила, що 25.09.2015 року вона не вживала алкогольні напої. Відповідно до висновку № 66 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів від 25.06.2015 року, ОСОБА_13 перебувала в стані алкогольного сп`яніння, який було надано на запит суду, що сама ОСОБА_13 у послідуючому підтвердила у судовому засіданні, пояснила, що вона випила 25.09.2015 року пляшку пива, а не повідомила про те, що вона була у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вважала, що це не відобразиться при проведеному їй обстежені. Тобто потерпіла надавала неправдиві покази, і це ставить під сумнів всі інші покази, зокрема їх правдивість.
Потерпіла надала вищевказані покази під час розгляду справи, проте вказані вище покази повинні бути підтверджені іншими належними та допустимими засобами доказування, які б без жодного сумніву підтвердили подію злочину та винність ОСОБА_8 в скоєнні злочину за ч. 1 ст. 187 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Положеннями ст. 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Згідно із ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.
Зазначена норма закону повністю узгоджується з вимогами ст. 62 Конституції України, відповідно до положень якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Пункт 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень суди відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного (рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).
Відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Відповідно до п. 4 ч. 1 статті 129 Конституції України, п. 15 ч. 1 статті 7 КПК України судочинство в України здійснюється на засадах змагальності сторін та свободі в наданні ними доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд вважає, що стороною обвинувачення не надано суду переконливих доказів для підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України. Таким чином, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, приходить до висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, в якому він обвинувачується.
За таких обставини, суд приходить до переконання про недоведеність в діянні обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, а саме: умисні дії, що виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), та вважає за необхідне перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, оскільки це не суперечить вимогам ч. 3 ст. 337 КПК України.
Вивченням особи ОСОБА_8 встановлено, що він на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, офіційно не працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується посередньо, раніше судимий, скоїв злочин за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України в період іспитового строку.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_8 є щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України не встановлено.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_8 , у скоєні злочину передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, у скоєнні злочину передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України є вчинення злочину повторно, вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.
Призначаючи покарання ОСОБА_8 суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ним злочинів за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, за ч. 2 ст. 125 КК України, який згідно ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, наявність пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, скоїв злочин в період іспитового строку, посередньо характеризується за місцем проживання, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання в межах санкції ч.3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, оскільки виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства. У межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі, Остаточно призначивши покарання за сукупністю злочинів в порядку вимог ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.
При цьому, оскільки ОСОБА_8 був раніше засуджений 25.03.2014 року вироком Гадяцького районного суду Полтавської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки, а злочин за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, який є предметом даного судового розгляду, скоїв у період іспитового строку, тому суд остаточно призначає покарання у відповідності до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі проводиться судом з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили необхідно залишити без змін у вигляді тримання під вартою, в Полтавській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 23).
Вивченням особи ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2014 року, згідно акту судово-психіатричного експерта ОСОБА_7 хронічним психічним захворюванням не страждає, ознак тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства не виявляє, під дію ч. 2, 3 ст. 19, 20 КК України не підпадає і може постати перед слідством та судом, одружений, має доньку ОСОБА_21 , 2011 року народження, офіційно не працює, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, раніше не судимий.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину особою, за попередньою змовою.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючої та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, у зв`язку з чим вважає необхідним і достатнім призначити йому покарання в межах санкції за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк та поклавши на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України, оскільки виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не обирався та підстав для його обрання суд не вбачає.
Потерпіла ОСОБА_13 цивільний позов по кримінальному провадженню не заявляла, що не позбавляє її в подальшому права заявити зазначений позов у порядку цивільного судочинства.
Щодо заявленого цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 , то суд приходить до висновку, що цивільний позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з обвинувачених завданої моральної шкоди.
Так, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В ході судового розгляду судом встановлено, що внаслідок скоєння даного кримінального правопорушення діями обвинувачених потерпілому ОСОБА_10 не було завдано матеріальної шкоди, оскільки все викрадене майно було одразу повернуто ОСОБА_10 .
Стосовно відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна тощо.
З урахуванням обставин та характеру скоєного правопорушення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає можливим стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 500 грн. з кожного.
Щодо цивільного позову прокурора Гадяцького району Полтавської області в інтересах держави в особі фінансового управління Гадяцької районної державної адміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, суд задовольняє у повному обсязі.
Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.
На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами ст. ст. 369-371, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання:
-за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;
-за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Гадяцького районного суду Полтавської області від 25.03.2014 року у виді 6 (шести) місяців позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
Строк покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту затримання, а саме з 02 жовтня 2015 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України (у редакції Закону України №838-VIII від 26.11.2015 року) зарахувати ОСОБА_8 до покарання строк попереднього ув`язнення з 02.10.2015 року по день набрання вироку законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою в Полтавській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№ 23).
ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у сумі 500(п`ятсот) грн. з кожного.
У задоволенні цивільного позову в іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави в особі фінансового управління Гадяцької районної державної адміністрації витрати по відшкодуванню витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину у розмірі 989 (дев`ятсот вісімдесят дев`ять) грн. 85 коп.
Речові докази по кримінальному провадженню № 0000362, а саме: металобрухт вагою 80 кг, який знаходиться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_10 - вважати повернутим останньому як законному власнику.
Речові докази по кримінальному провадженню № 0000762, а саме: три кільця та ланцюжок з кулоном які із золота, які знаходиться на зберіганні у потерпілої ОСОБА_13 - вважати повернутими останній як законному власнику.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а для особи, що перебуває під вартою - з моменту вручення копії судового рішення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя - ОСОБА_1