Справа № 740/3496/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/342/2016
Категорія - накладення арешту Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2016 року,

За участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

представника ОСОБА_9 ,

зацікавленої особи ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2016 року відмовлено у задоволенні клопотання старшого слідчого Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_8 погодженого з прокурором Ніжинської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , заявленого у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001561 від 26 вересня 2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України про накладення арешту на автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 з причепом «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволені клопотання про накладення арешту на тимчасово вилучене під час огляду майно , слідчий суддя ухвалу вмотивував тим, що дане клопотання є недоведеним і не ґрунтується на законі, оскільки не доведено ризиків, передбачених абзацом другим частиною 1 статті 170 КПК України. Звернув увагу на те, що копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що була додана до клопотання, не належної якості, в зв`язку з чим суд був позбавлений можливості її дослідити. Крім того, зазначив про те, що слідчим та прокурором не було надано доказів того, що проводились будь-які дії по встановленню власника автомобіля, правових підстав керування ОСОБА_10 вказаним автомобілем, встановлення місця придбання вугілля, його власника, не зазначено, яким чином автомобіль вибув із користування ОСОБА_11 , у разі доведеності його права власності.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт на майно, а саме на автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , НОМЕР_8 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 , причеп марки «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_12 , мешканцем АДРЕСА_2 , на якому знаходиться вугілля, згідно накладної близько 17,9 т, вугілля орієнтованою вагою 17,9 т, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 МКА № НОМЕР_9 , що видано на ім`я ОСОБА_11 , мешканця АДРЕСА_1 .

Доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при постановленні ухвали слідчим суддею допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що посилання суду на не належну якість свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, є безпідставними, оскільки безпомилкові посилання на дані вказаного свідоцтва у судовому рішенні, вказують на те, що суд з ним ознайомився. Не погоджується і з твердженням суду про те, що слідчим не надано доказів того, що проводились будь-які дії щодо встановлення власника автомобіля, правових підстав керування ОСОБА_10 вказаним автомобілем, встановлення місця придбання вугілля, його власника, не зазначено, яким чином автомобіль вибув із користування ОСОБА_11 , у разі доведеності його права власності, оскільки слідчий суддя одноособово прийняв рішення щодо розгляду клопотання без повідомлення власника автомобіля та водія цього транспортного засобу.

Стверджує і про те, що порушенням вимог кримінального процесуального законодавства є вказівка слідчого судді на те, що стороною обвинувачення не доведена необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно. Наголошує на тому, що під час перевезення вугілля водій автомобіля не мав при собі пакету документів, визначених пунктом 1 постанови КМУ № 207 від 25 лютого 2009 року «Про затвердження переліку документів необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», а наявність накладної про відпуск вугілля не є підставою для перевезення вантажу, що дає обґрунтовані підстави вважати, що даний документ може містити недостовірні відомості. Наголошує на тому, що зазначені у клопотанні слідчого предмети є речовими доказами у кримінальному провадженні та можуть бути використані, як доказ фактів та обставин, що мають бути встановлені під час кримінального провадження. Крім того, вони містять на собі сліди кримінального правопорушення, а тому, для встановлення обставин кримінального правопорушення, проведення експертних досліджень необхідно накласти арешт з метою тимчасового позбавлення користування власників вищезазначеного автомобіля та вугілля, оскільки незастосування заборони розпоряджатися вказаним майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно задовольнити, слідчого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, думку особи інтересів якої стосуються обставини справи та його представника, що заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З наявних матеріалів вбачається, що 26 вересня 2016 року по вул. Широкомагерська м. Ніжин інспекторами поліції (ДПС) був затриманий вантажний автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_10 з причепом «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , документи на який викликали підозру.

За даним фактом 26 вересня 2016 року відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001561 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 358 КК України.

26 вересня 2016 року постановою слідчого Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області виявлені та вилучені автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , НОМЕР_8 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 , разом з причепом марки «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , в якому перебуває вугілля у кількості згідної накладної 17,9 т; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на «Камаз 5410» НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що було поміщено до експертного пакету № 1366540, згідно протоколу огляду, визнано речовими доказами у кримінальному проваджені.

Згідно пункту першого та четвертого частини другої статті 167 КПК України, тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, чи то одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю чи частково перетворено.

За змістом статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При цьому, законодавцем чітко визначено, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження.

Відповідно до частини 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, пунктами 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Цей перелік є вичерпним та розширювальному тлумаченню не підлягає.

Під час апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду про відмову у задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на майно, вилучене та визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні відповідає зазначеним вимогам закону.

В той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді в тій частині, що слідчим та прокурором ні у клопотанні, ні у судовому засіданні в суді першої інстанції належним чином не наведено обґрунтованих підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, що відповідало б вимогам та завданням кримінального процесуального законодавства.

Так слідчий за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням про накладення арешту на вилучене майно: на автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , НОМЕР_8 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 ; причеп марки «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , зареєстрований за ОСОБА_12 , мешканцем АДРЕСА_2 , на якому знаходиться вугілля, згідно накладної близько 17,9 т; вугілля орієнтованою вагою 17,9 т; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 МКА № НОМЕР_9 , що видано на ОСОБА_11 , мешканця АДРЕСА_1 .

При постановленні ухвали слідчим суддею належним чином було враховано весь перелік критеріїв, визначених ч. 2 ст. 173 КПК України, та прийнято вірне і обґрунтоване рішення щодо відмови у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, що було вилучено 26 вересня 2016 року, з урахуванням правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, наслідків арешту майна для інших осіб, а також того, що обмеження права власності на майно, а саме його арешт, не відповідатиме вимогам розумності та не є співрозмірним з огляду на завдання кримінального провадження.

Окрім того, ні слідчим, ні прокурором не були виконані вимоги пункту 3 частини 2 статті 171 КПК України та не надано документів, які б підтверджували право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Зокрема, пунктом третім у клопотанні значиться причеп марки «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , як об`єкт на який слідчий просить накласти арешт, в той же час до клопотання не надано жодного документу на підтвердження того хто ж саме являється власником цього майна. В той же час, до апеляційної скарги прокурором додано копію повідомлення в.о. директора ТСЦ 7443 від 28 вересня 2016 року за № 31/25/7-1523, відповідно до якого транспортний засіб марки LANGENDORF SK 18/25, червоного кольору, 1988 виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 від 18.03.2006 року, зареєстрований за гр. ОСОБА_12 , мешканцем АДРЕСА_2 .

Наразі, колегія суддів не володіє належними даними, які б підтверджували право власності на автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , НОМЕР_8 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 ; та транспортний засіб марки LANGENDORF SK 18/25, червоного кольору, 1988 виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_11 від 18.03.2006 року, зареєстрований за гр. ОСОБА_12 , мешканцем АДРЕСА_2 , оскільки в матеріалах провадження суду першої інстанції дійсно міститься копія свідоцтва неналежної якості, як про це вказав слідчий суддя суду першої інстанції, а копія свідоцтва на причеп взагалі відсутня, як в матеріалах провадження суду першої інстанції, так і в матеріалах провадження суду апеляційної інстанції. Більш того, відповідно до змісту апеляційної скарги та клопотання слідчого і автомобіль Камаз і причіп зареєстровані за однією і тією ж особою, ОСОБА_11 , що не підтверджується матеріалами провадження.

Також, колегія суддів не встановила наявності у матеріалах провадження документів, які б підтверджували хто являється власником вилученого 26 вересня 2016 року вугілля, що перебувало у причепі, не надано таких документів і прокурором до суду апеляційної інстанції.

Твердження апеляційної скарги прокурора про те, що суд не встановив власників транспортних засобів з власної вини, так як не викликав для допиту у судове засідання ОСОБА_11 та водія ОСОБА_10 є не обґрунтованими та такими, що суперечать вимогам кримінального процесуального законодавства.

Так, слідчим суддею, судом у кримінальному провадженні вирішуються лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, відповідно до частини 3 статті 26 КПК України.

При цьому, кримінальним процесуальним законом слідчий суддя не наділений повноваженнями на збирання доказів для встановлення обставин у кримінальному провадженні, на відміну від слідчого та прокурора, до обов`язків яких і віднесено надання належних та допустимих доказів, на підтвердження вимог, постановлених на вирішення слідчого судді або ж суду.

Отже, саме слідчий та прокурор, під час звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на певне майно повинні надати суду всі докази та документи на підтвердження того, хто саме являється власником цього майна, та обґрунтувати необхідність накладення такого арешту. Таким чином, якщо слідчий чи прокурор вважали, що під час вирішення клопотання по суті необхідно допитати свідків у судовому засіданні, то мали змогу забезпечити явку свідків до суду або ж заявити про це клопотання слідчому судді, однак, таким своїм правом не скористались, а слідчий суддя не має права з власної ініціативи викликати свідків, витребовувати докази та інше, оскільки суд надає оцінку лише тим доказам, які були надані сторонами кримінального провадження, що і зробив слідчий суддя суду першої інстанції, виконавши завдання пставлені перед ним кримінальним процесуальним законом.

Звертаючись з апеляційною скаргою, прокурором було надано копії протоколів допитів свідків у кримінальному провадженні, з якими колегія суддів позбавлена можливості ознайомитись, в зв`язку з їх неналежною якістю, як і не може ознайомитись і з копією свідоцтва про власність на транспортний засіб, що міститься у матеріалах провадження суду першої інстанції. Крім того, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу прокурора на той факт, що право власності підтверджується лише право установчими документами, а не показаннями свідків, як про це йдеться у апеляційній скарзі.

Тобто, звертаючись до суду з відповідним клопотанням, воно не лише не було належним чином обґрунтовано, як про це зазначив слідчий суддя суду першої інстанції, а також не було підтверджено і належними доказами, як того вимагає кримінальне процесуальне законодавство. Отже, відсутність належних документів на підтвердження права власності на майно, не може бути розцінено колегією суддів, як обґрунтування підстав щодо для накладення арешту на таке майно.

Одночасно, досліджуючи матеріали провадження, колегія суддів встановила, що 26 вересня 2016 року постановою слідчого Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області виявлені та вилучені автомобіль марки «Камаз 5410» д.н.з. НОМЕР_1 , зеленого кольору 1986 року випуску, двигун № НОМЕР_2 , шасі № НОМЕР_3 , об`єм двигуна НОМЕР_4 , що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 , НОМЕР_8 належить ОСОБА_11 , мешканцю АДРЕСА_1 , разом з причепом марки «Landendorf» д.н.з. НОМЕР_5 , в якому перебуває вугілля у кількості згідної накладної 17,9 т; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на «Камаз 5410» НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , що було поміщено до експертного пакету № 1366540, згідно протоколу огляду, визнано речовими доказами у кримінальному проваджені. При цьому, постановлено транспортний засіб марки Камаз разом з причепом та вугіллям у ньому, зберігати на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів при Ніжинському ВП ГУНП, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу постановлено зберігати в матеріалах кримінального провадження до вирішення справи по суті в суді.

Таким чином, наразі, твердження апеляційної скарги про те, що незастосування заборони розпоряджатися вказаним майном може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню суперечить матеріалам провадження, які надані до суду, оскільки власник майна на даний час і так являється обмеженим у праві власності та позбавлений можливості розпоряджатися та користуватись майном.

В ході апеляційного перегляду колегія суддів перевірила висновки слідчого судді та прийшла до висновку, про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

З врахуванням вищевикладеного, за відсутності порушень кримінального процесуального законодавства, колегія суддів не знаходить достатніх та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 167, 170-173, 175, 404, 405, 409, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 27 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15