АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-сс/790/1855/16 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«21» листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді суддів за участю: прокурора захисників при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників підозрюваного ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року про задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року задоволено клопотання СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 . Продовжено підозрюваному ОСОБА_9 строк тримання під вартою в Харківській установі виконання покарань управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області № 27 в межах строку досудового розслідування на 34 дні, до 13 грудня 2016 року, без визначення застави.
З матеріалів судової справи вбачається, що 07 листопада 2016 року слідчим подано клопотання про продовження строку тримання особи під вартою.
З зазначеного клопотання вбачається, що 11 грудня 2015 року невстановлена особа кинула гранату в приямок, який знаходився біля цокольного поверху квартири АДРЕСА_1 . В результаті вибуху було порушено громадський порядок, пошкоджено майно ОСОБА_11 , який використовує вказану квартири в якості офісу.
Крім того, 13 серпня 2015 року ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_11 та його сім`ї, попередньо розподіливши ролі, скоїли тяжкий злочин. 13 серпня 2016 року, приблизно о 04 годині 20 хвилин, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 кинули предмет, зовні схожий на полімерну пляшку з легкозаймистою речовиною у вікно квартири АДРЕСА_2 , що розташована за вищевказаною адресою, проте не довели свій злочинний намір до кінця з причин, що не залежали від їх волі.
За даними фактами до ЄРДР внесені кримінальні провадження, які в подальшому об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0005685, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України.
13 серпня 2016 року відносно ОСОБА_9 було складено повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушення, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та було направлено на адресу його мешкання засобами поштового зв`язку.
Також 13 серпня 2016 року ОСОБА_9 затримано з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова відносно ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 10 жовтня 2016 року.
Постановою заступника прокурора прокуратури Харківської області продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 13 листопада 2016 року.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 13 листопада 2016 року.
Постановою заступника прокурора прокуратури Харківської області продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до чотирьох місяців, тобто до 13 грудня 2016 року.
Зважаючи на необхідність виконання ряду слідчих дій, спрямованих на отримання та перевірку доказів, та неможливість закінчення досудового розслідування у строки до закінчення строку тримання ОСОБА_9 під вартою, просив суд продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 у межах строку досудового розслідування, до 13 грудня 2016 року.
Не погодившись з вищевказаною ухвалою слідчого судді захисниками ОСОБА_9 адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подано апеляційні скарги, в яких просять ухвалу скасувати, обрати відносно ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання. Зазначають, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою та невмотивованою. Судом першої інстанції не досліджено всіх обставин по справі, не надано належної оцінки тому факту, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, міцність соціальних зв`язків. Органом досудового розслідування не доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ст. 177 КПК України. Також судом не надано належної оцінки тому факту, що органом досудового розслідування не надано доказів, що свідчать про причетність ОСОБА_9 до інкримінованого правопорушення. Не враховано стан його здоров`я. Оскаржуваною ухвалою порушено розумність строку тримання під вартою.
Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження захисники, які діють в інтересах ОСОБА_9 , в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали.

Прокурор ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Зазначив, що ухвала слідчого судді постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, доводи захисників та прокурора, дослідивши матеріали судової справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення клопотання та продовження строку тримання підозрюваного під ватрою в межах строку досудового розслідування до 13 грудня 2016 року, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливати на потерпілих, інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Також слідчим суддею встановлено та надано в сукупності оцінку даним про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що загрожує останньому, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, наявність постійного місця проживання та соціальних зв`язків.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.
Під час розгляду матеріалів кримінального провадження встановлено, що в провадженні ГУ НП в Харківській області перебуває кримінальне провадженні, внесене в ЄРДР за № 0005685, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115, ч.2 ст. 194 КК України (аркуші м.с.с. 8, 9).
15 серпня 2016 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27, ч.2 ст. 15, п.п. 1, 5, 12 ч. 2 ст. 115 КК України (аркуш м.с.с. 39).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 серпня 2016 року надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_9 (аркуш м.с.с. 30).
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком не більше 60 днів, до 10 жовтня 2016 року (аркуш м.с.с. 29).
Постановою заступника прокурора прокуратури Харківської області від 03 жовтня 2016 року продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 13 листопада 2016 року (аркуші м.с.с. 10).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2016 року ОСОБА_9 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до трьох місяців, тобто до 13 листопада 2016 року (аркуші м.с.с. 13-15).
Постановою заступника прокурора прокуратури Харківської області від 03 листопада 2016 року продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадженні до чотирьох місяців, тобто до 13 грудня 2016 року (аркуші м.с.с. 11, 12).
Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 вищевказаного кримінального правопорушення встановлено слідчим суддею під час постановлення ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 серпня 2016 року при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 13 серпня 2016 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_11 від 28 липня 2016 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_14 від 13 серпня 2016 року, протоколу допиту потерпілого ОСОБА_15 від 13 серпня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 06 серпня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 13 серпня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 13 серпня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 13 серпня 2016 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 13 серпня 2016 року, розсекреченим протоколом про результати проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 13 серпня 2016 року (аркуші м.с.с. 44-47, 49-56, 59-62).
ОСОБА_9 раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не знаходиться, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрований як фізична особа-підприємець, одружений (аркуші м.с.с. 31, 32, 81, 88).
Матеріали судової справи містять лист Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 31 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що проводиться лінгвістична експертиза за матеріалами кримінального провадження № 0005685, яка буде здійснена у грудня 2016 року, та як пояснив в судовому засіданні прокурор, ще призначено проведення комплексної пожежо-технічної експертизи та експертизи нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів (аркуш м.с.с. 25).
ОСОБА_9 пред`явлено підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.
Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_9 вищевказаного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, факт проживання в іншому місті, стан здоров`я, відсутність судимостей, колегія суддів дійшла висновку щодо обґрунтованості доводів клопотання та наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до положень ст.ст. 5, 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Судом надано оцінку не лише тяжкості обвинувачення як обґрунтуванню продовження строку тримання під вартою, але й визначено ризики, що існують станом на час розгляду, що відповідає вимогам практики Європейського суду з прав людини і нормам КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3. ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою слідчий суддя не вийшов за межі строку досудового розслідування та враховував вимоги дотримання розумного строку тримання під вартою, продовжив строк тримання під вартою на 34 дні, що відповідає загальним положенням щодо розумних строків, викладених у правовій позиції Європейського суду з прав людини в рішенні у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року, згідно з якою "розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року судом визначено, що будь-яка система обов`язкового тримання під вартою не сумісна за визначенням зі ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо закон встановлює презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути крім всього, переконливо доведена наявність конкретних обстави, які переважають правило поваги до особистої свободи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи захисників підозрюваного стосовно порушення розумних строків тримання під вартою є необґрунтованими.

Що ж стосується оцінки доводів апеляційної скарги щодо недоведеності ризиків з кримінальному провадженні, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, свідчать про підвищену суспільну небезпеку. ОСОБА_9 пред`явлено підозру у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, або довічне позбавлення волі.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Таким чином особлива тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у сукупності з іншими даними про особу останнього спростовує доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність ризиків у кримінальному провадженні. Наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, наявність роботи, на які посилаються захисники в апеляційній скарзі, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшує.
Що ж стосується доводів захисників стосовно непогодження з кваліфікацією інкримінованого ОСОБА_9 правопорушення та недоведеності причетності до його вчинення підозрюваним, викладені в апеляційній скарзі, на даній стадії досудового розслідування не можуть бути розцінені в якості таких, що свідчать про необґрунтованість пред`явленої підозри та наявність підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, питання неправильної правової кваліфікації злочину не підлягають вирішенню на стадії розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу. Суд позбавлений можливості надавати оцінку правовій кваліфікації дій підозрюваного, оскільки вказані доводи сторони захисту на даній стадії підлягають оцінці органами досудового розслідування в ході розслідування кримінального провадження та судом в ході його розгляду по суті.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Чеботар проти Молдови», № 35615/06, від 13 листопада 2007 року, п. 48, судом було зазначено, що для того щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст. 5 § 1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само необов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання.
Що ж стосується доводів щодо необґрунтованості підозри, то з огляду на те, що поняття "обґрунтована підозра" не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", колегія суддів вважає необхідним враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі "Нечипорук і Йонкало проти України", відповідно до якої "термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були детально досліджені під час розгляду судом апеляційної інстанції матеріалів судової справи та приведені вище.
Також колегія суддів вважає недоведеними стороною захисту доводи щодо незадовільного стану здоров`я, який перешкоджає перебуванню підозрюваного під вартою та потребує постійного медичного нагляду.
Що ж стосується застосування відносно ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, то колегія суддів дійшла висновку щодо неможливості його застосування з тієї підстави, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти доведеним органом досудового розслідування ризикам.
За викладених обставин у їх сукупності, враховуючи необхідність проведення органом досудового розслідування певних слідчих дій, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст. 392, 404., ч.3 ст. 407, ст.ст. 418, 419, 422, 423, ч.4 ст. 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_9 адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2016 року про задоволення клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_10 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чульман, Алданського району, Якутія, Російська Федерація, росіянина, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого приватним підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого, - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до ч.4 ст. 424 КПК України.

Головуючий суддя: Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4