АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1496/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 185, ч.3, КК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретареві ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянув матеріали кримінального провадження № 00010036 за апеляційною скаргою прокурора першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30 липня 2014 року, яким

ОСОБА_9 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, українець, громадянин України, на час ухвалення вироку офіційно не працює, на цей час проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований у АДРЕСА_1 , фактично мешкає на час ухвалення вироку у АДРЕСА_2 , судимості не має згідно ст. 89 КК України,

засуджений за ч.3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на чотири роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком два роки та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

За вироком з нього присуджено стягнути на користь потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі сімдесят вісім тисяч сімсот дев`ятнадцять гривень, а також процесуальні витрати за проведення експертиз в сумі одна тисяча триста сімдесят дві гривні 08 коп.

Справу розглянуто із застосуванням ст. 349 КПК України.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, судова колегія, -

в с т а н о в и л а :
ОСОБА_7 визнаний винуватим у повторному таємному викрадені чужого майна, вчиненому повторно з проникненням в приміщення, яке, як видно з вироку, він вчинив 12 серпня та 4 жовтня 2013 року, кожного разу проникаючи в приміщення кафе «Таксі на Дубровку» та викрадаючи звідти майно ОСОБА_10 на суми відповідно 37 622 гривні 78 коп. і 41 236 гривень 60 коп.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року вказаний вирок залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 червня 2015 року вказана ухвала Апеляційного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року скасована та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор перший заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 не піддає сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження та юридичної кваліфікації скоєного ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 КК України.

Водночас, посилаючись на вчинення через незначний проміжок часу після закінчення іспитового терміну за попередньою судимістю протягом короткого проміжку часу двох епізодів тяжких аналогічних корисливих злочинів, з одного і того ж приміщення, невжиття жодних заходів до відшкодування заподіяної шкоди, розмір викраденого, прокурор вважає рішення про звільнення винуватця від покарання в порядку ст. ст. 75 та 76 КК України явно несправедливим внаслідок надмірної м`якості, а саме застосування положень вказаних норм кримінального закону невиправданим і на цих підставах просить вирок щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково надані обвинуваченим відомості, що характеризують його особистість і поведінку, вислухавши виступи прокурора на підтримку апеляційних вимог, обвинуваченого проти їх задоволення, провівши судові дебати і надавши останнє слово обвинуваченому, судова колегія визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 за обставин, як вони викладені у вироку, кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та правильність юридичної кваліфікації скоєного були отримані судом першої інстанції в порядку застосування положень ст. 349 КПК України, в апеляційному засіданні ці висновки ніким не піддавались сумнівам, не встановлено порушень процедури застосування ст. 349 КПК України, а тому ці висновки колегія суддів не досліджує, не оцінює та погоджується з ними, розглядаючи кримінальне провадження в межах апеляційних вимог.

Що ж стосується виду, міри покарання, можливості звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, справедливість яких оскаржено прокурором, то при вирішенні цих питань суд, і це прямо вказано у вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність обставини, що його пом`якшує, а саме щире каяття.

На цих підставах, а також враховуючи відомості, що характеризують особу обвинуваченого до скоєння правопорушення, суд прийшов до переконання про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та звільнення його від відбування цього покарання з випробуванням і покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

Оцінюючи доводи прокурора, покладені в основу апеляційних вимог, судова колегія визнає наступне.

Посилання прокурора на те, що нові два тяжкі злочини через незначний проміжок часу після зняття судимості за попереднім вироком є безпредметним і не може саме по собі за законом бути підставою для призначення більш суворого покарання чи перешкодою для застосування до винуватця положень ст. ст. 75 і 76 КК України.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 не працював та не вжив заходів до відшкодування заподіяної потерпілому шкоди також не можуть бути підставою для призначення більш суворого покарання чи перешкодою для застосування звільнення від його відбування з випробуванням, бо не свідчать самі по собі про вперте небажання винуватця працювати, відшкодовувати шкоду чи його стійкий намір продовжувати злочинний спосіб існування.

Натомість, про те, що ОСОБА_7 твердо встав на шлях виправлення і перевиховання, свідчать ті обставини, що протягом з жовтня 2013 року він будь-яких порушень не вчиняв, більше того, з 10 лютого 2015 року мобілізований на військову службу, яку проходить і по цей день у званні молодшого сержанта на посаді командира відділення взводу оперативного призначення, програму бойової та гуманітарної підготовки він засвоїв на відмінно, стягнень за період військової служби не мав, врівноважений, відповідальний, ініціативний, за своїми морально-психологічними та діловими якостями відповідає займаній посаді, характеризується винятково з позитивної сторони.

Наведені відомості, в сукупності з даними, відзначеними у вироку при обґрунтуванні застосування положень ст. ст. 75 і 76 КК України, дають достатні підстави для визнання рішення суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від покарання з випробуванням законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора судова колегія не вбачає.

В силу викладеного вище, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу прокурора першого заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 30 липня 2014 року відносно ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вказаний вирок суду першої інстанції, - без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після проголошення, вона може бути оскаржена касаційним порядком до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців від дня проголошення.

Судді: