АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/1449/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/431/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України,

українця, неодружений, не працював, раніше судимий:

1)14.07.2009 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області

за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

2)24.01.2013 року Жовтоводським міським судом Дніпропетровської області

за ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2016 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення за період з 03.12.2011 року по 05.09.2013 року,

до затримання проживав за адресою:

АДРЕСА_1 ,

щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

представник КВК № 80 ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 24.10.2013 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців.

26 лютого 2016 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 скоїв порушення режиму відбування покарання 27.02.2016 року, з приводу чого з ним була проведена профілактична бесіда, заохочень не має та своїм сумлінним ставленням до праці не довів своє виправлення, а тому відсутні передбачені законом підстави для застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він характеризується позитивно, до проявлення хвороб працював на виробництві установи по виготовленню залізодорожнього костуру, тобто ставленням до праці довів своє виправлення, та не має стягнень. Крім цього, апелянт зосереджує увагу на тому, що він допустив порушення режиму відбування покарання, зокрема, не встав на ранкову зарядку, оскільки погано себе почував та виконувати ранкову зарядку не мав змоги, про що в ході бесіди з ним був проінформований начальник відділення СПС № 2.

В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив колегію суддів відмовити у її задоволенні, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; представник КВК № 80 стосовно апеляційної скарги покладався на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення.

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.

Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.

Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Разом з тим, критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів, обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення.

З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, 27 лютого 2016 року скоїв порушення режиму відбування покарання, з приводу чого з ним була проведена профілактична бесіда (а.к.п. 11), заохочень не має; за період з 01 січня 2014 року по 01 березня 2016 року залучався до робіт в установі виконання покарань лише в листопаді 2014 року (а.к.п. 12), хоча до виконання робіт на виробництві згідно стану здоров`я протипоказань не мав (а.к.п. 14); не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням; до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться незавжди сумлінно через особисту неорганізованість; до професійно-технічного навчання не виявив бажання (а.о.с. 92).

Посилання засудженого у свої апеляційній скарзі на погане самопочуття та неможливість виконання ним ранкової зарядки в день скоєння порушення режиму відбування покарання 27 лютого 2016 року, спростовується медичною довідкою начальника медичної частини Криворізької виправної колонії № 80, згідно якої ОСОБА_6 мав звільнення від робіт з 28 лютого 2016 року на 9 діб та лікування носило суто амбулаторний характер (а.к.п. 14).

Як на думку колегії суддів, засуджений ОСОБА_6 не став на шлях виправлення та своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не підтвердив можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що до ОСОБА_6 , засудженому за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22.02.2016 року зараховано строк попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

За викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4