Справа № 314/5178/16-к
Провадження № 1-в/314/2847/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2016 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, у скоєному злочині вину визнає, щиро розкаюється, під час відбування покарання був працевлаштований, має заохочення, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії суду пояснив, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 15 вересня 2011 року Пологівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 29 вересня 2010 року по 01 жовтня 2011 року, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі, в установах виконання покарань знаходиться з 08 жовтня 2010 року. За час утримання у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) вимоги режиму утримання порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, до вступу вироку в законну силу. З 15 жовтня 2011 року відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення та два рази правами начальника установи, має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника відділення, та два дисциплінарних стягнення, накладених правами начальника установи, які погашені у встановленому законом порядку. Працевлаштований на виробництві установи різноробочим у дільниці по виготовленню шлакоблоку, до роботи відноситься задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. З персоналом установи правомірних та ввічливих взаємовідносин не дотримується. До виконання законних вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Не приділяє необхідної уваги для дбайливого ставлення до майна установи та предметів, якими користується при виконанні наданої роботи, не здійснює за ними належний догляд. Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, однак достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. Не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, відповідно до ст. 65 КВК України. Відповідно до ст. 126 КВК України, не прагне до підвищення свого загальноосвітнього рівня та вдосконалення професійно-технічних навичок. Відповідно до ст. 127 КВК України, не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Не входить до складу ради колективу засуджених. Відповідно до ст. 123 КВК України, бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». Відповідно до ст. 59 КВК України, підтримує зв`язки з рідними шляхом листування. У скоєному злочині провину визнає, але не щиро. За вироком суду має позов у сумі 1901 гривня 99 копійок, виконавчий лист до установи не надходив. Спостережною комісією установи розглядались матеріали засуджених щодо можливості застосування пільг, зокрема до засудженого ОСОБА_4 , так рішенням комісії установи від 02.10.2014 відмовлено у застосуванні ст. 101 КВК України, як особі, що не стає на шлях виправлення, рішенням комісії установи від 04.02.2016 відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як особі, що не стала на шлях виправлення, рішенням комісії установи від 01.06.2016 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як особі, що не довела свого виправлення. Враховуючи викладене та наявність у засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування покарання лише трьох заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці у вигляді подяки начальника установи у 2012 році та начальника відділення у 2014 році, після яких слідували лише стягнення у вигляді суворої догани, накладені правами начальника установи у 2015 році, хоча вони і були погашені у встановленому законом порядку, адміністрація колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 не довів своє виправлення, тому відносно нього не доцільно застосовувати ст. 81 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_4 , на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши матеріали особової справи, вислухавши засудженого ОСОБА_4 , представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів характеристики встановлено, що під час знаходження у Вільнянському слідчому ізоляторі управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 11) засуджений ОСОБА_4 вимоги режиму утримання порушував, за що мав одне дисциплінарне стягнення, накладене до вступу вироку в законну силу. Заохочень не мав. З 15 жовтня 2011 року відбуває покарання у Вільнянській виправній колонії управління ДПтС України в Запорізькій області (№ 20). За час відбування покарання характеризується наступним чином: за сумлінну поведінку та ставлення до праці один раз заохочувався правами начальника відділення та два рази правами начальника установи, має одне дисциплінарне стягнення, накладене правами начальника відділення, та два дисциплінарних стягнення, накладених правами начальника установи, які погашені у встановленому законом порядку. ОСОБА_4 є працездатним, проте був працевлаштований лише у період з січня по червень 2015 року та з травня по липень 2016 року, у інший час працевлаштований не був, тобто був працевлаштований безпосередньо перед вирішенням питання про умовно-дострокове звільнення, що об`єктивно підтверджено довідкою про працевлаштування засудженого та нарахування йому заробітної плати. При цьому норми виробітку у засудженого у 2015 року складали не більше 31 %, а у 2016 році взагалі складали 5-6 %. Згідно з довідкою, засуджений ОСОБА_4 до робіт з благоустрою місць позбавлення волі не залучався. За вироком суду засуджений ОСОБА_4 зобов`язаний сплачувати позов у сумі 1901 гривня 99 копійок, однак за відсутністю виконавчого листа в установі із засудженого утримання не проводились, а в добровільному порядку засуджений позов не сплачує. Така поведінка засудженого свідчить про свідоме ухилення від виконання цивільно-правових зобов`язань за вироком суду, а також одночасно вказує на суб`єктивне відношення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків.

Окрім того, поведінка засудженого ОСОБА_4 за весь час відбування ним покарання, в тому числі, що безпосередньо передує вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення, не була стабільно позитивною та активною.

Формально ОСОБА_4 дотримувався норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що два рази заохочувався правами начальника установи у вигляді подяки (накази № 163 від 30.03.2012 та № 284 від 07.07.2012) та один раз правами начальника відділення у вигляді подяки (рапорт від 01.07.2014). Однак наявність заохочень само по собі ще не свідчить про виправлення засудженого та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, оскільки поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить одне стягнення, накладене правами начальника слідчого ізолятору, у вигляді догани за вилучення пристрою для міжкамерного зв`язку (наказ № 19 від 15.04.2011), 29.01.2012 одне стягнення, накладене правами начальника відділення, у вигляді догани за порушення правил внутрішнього розпорядку та три стягнення, накладених правами начальника установи, у вигляді догани та суворої догани за порушення правил внутрішнього розпорядку - вилучений мобільний телефон та порушення розпорядку дня - нетактовна поведінка (постанови від 26.042013, 16.04.2015 та 15.05.2015), які погашені у встановленому законом порядку. З наданої довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_4 слідує, що останній після отримання черги подяк, остання 2014 році, отримав лише два стягнення у 2015 році, що свідчить про те, що подальша поведінка засудженого не була позитивною та активною і він у подальшому не заслуговував на заохочення.

Крім того, з характеристики, наданої адміністрацією Вільнянської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20), вбачається, що засуджений ОСОБА_4 приймає участь в реалізації програми диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт». Однак, матеріали особової справи засудженого взагалі не містять відомостей про участь засудженого ОСОБА_4 у реалізації цієї програми диференційованого виховного впливу. А згідно довідки наданої адміністрацією колонії засуджений ОСОБА_4 за весь час відбування покарання у Вільнянській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№ 20) взагалі не приймає участі у роботі самодіяльних організацій та не входить до складу ради колективу засуджених.

Таким чином, поведінка засудженого за весь час відбування ним покарання у своїй сукупності не дає підстав вважати, що ОСОБА_4 довів своє виправлення та перевиховання.

На цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження засудженого про те, що він сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення, а його відношення до праці протягом певного періоду часу (а саме часу, який безпосередньо передував вирішенню питання про умовно-дострокове звільнення) пояснюється не намаганням спокутувати свою вину у скоєному, а лише наполегливим намаганням будь-яким засобом вийти з місць позбавлення волі, будучи щиросердно впевненим, що його участь у будь-якій праці безперечно повинна потягнути за собою його умовно-дострокове звільнення.

Також, суд враховує, що до засудженого вже було застосовано заохочувальну норму, а саме ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26 листопада 2015 року), ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 березня 2016 року у строк основного покарання за вироком Пологівського районного суду Запорізької області від 15 вересня 2011 року зараховано строк попереднього ув`язнення з дня фактичного затримання до дня набрання вироком законної сили, а саме з 29 вересня 2010 року до 01 жовтня 2011 року. На думку суду, відбута засудженим ОСОБА_4 на теперішній час частина покарання є недостатньою для його виправлення та досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України.

При вивчених обставинах на теперішній час суд погоджується з висновком комісії Вільнянської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 20) та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 , оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

03.08.2016
03.08.2016