Ухвала іменем україни 16 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурора захисника при секретарі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000613 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 ,
встановила:
Вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 17 липня 2015 року засуджено
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Бігунь Овруцького району Житомирської області, з середньою освітою, одруженого, такого, що має на утриманні малолітню дитину 2015 року, раніше неодноразово судимого,останній раз: 08.12.2014 за ч. 2 ст. 307,69,75 КК України із затвердженням угоди про визнання винуватості до покарання узгодженого угодою на 5 років позбавлення волі з випробовуванням та іспитовим строком на 1 рік,

- за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Овруцького районного суду від 08.12.2014 року ОСОБА_7 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_8 350 грн матеріальної та 2 500 грн моральної шкоди, 393 грн 12 коп. процесуальних витрат на користь держави.
Питання про речові докази у кримінальному провадженні вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.
Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 , 12 січня 2015 року, близько 1-ї години, у с. Бігунь Овруцького району, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, з метою викрадення чужого майна (грабіж), з корисливих спонукань, шляхом виймання рами дерев`яного вікна, проник до будинку ОСОБА_8 , де у присутності власниці, без застосування сили, наказав віддати наявні у будинку грошові кошти, після чого, відкрито викрав грошові кошти у сумі 350 грн та залишив будинок через вікно, розпорядившись грошима на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_5 , посилаючись на недоведеність вини засудженого у вчиненому кримінальному правопорушенні та порушенні кримінального процесуального закону, просить судові рішення щодо його підзахисного скасувати, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без зміни, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 433 КПК до компетенції касаційного суду не належить перевірка обставин, зазначених у статтях 410, 411 КПК, щодо неповноти судового розгляду справи, невідповідності висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи. У зв`язку з наведеним доводи захисника в цій частині у касаційному порядку перегляду не підлягають.
Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який постановив вирок, і ці вимоги закону судом першої інстанції дотримані у повному обсязі.
Доводи захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону та недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло, місцевий суд зробив на підставі зібраних у кримінальному провадженні та детально досліджених у судовому засіданні доказів, у їх сукупності та взаємозв`язку.
Зокрема, винність засудженого обґрунтовується показаннями допитаної в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , яка пояснила, що у ніч з 11 на 12 січня 2015 року вона погано спала, сиділа на печі, почула шкрябіт та подумала, що то миші, потім прислухалась і почула, що в кімнаті хтось є, злізла з печі, пішла в кімнату і побачила, що чоловік відкривав скриню. Коли потерпіла ввімкнула світло, засуджений підскочив до неї та наказав вимкнути світло, однак вона впізнала ОСОБА_9 . Він натягнув її хустку на очі, щоб не бачила, правою рукою тримав за її шию, кричав:" Заріжу, давай гроші». Гроші в целофановому пакеті лежалі на підлозі біля неї, бо випали з її валянка, він забрав ті гроші, їх було 350 грн. Пояснила, що у свої 88 років дуже злякалась та просила суд якнайсуворіше покарати злочинця.
Крім того, достовірність показань потерпілої про обставини вчинення указаних неправомірних дій підтверджується сукупністю інших доказів, зокрема показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .
Ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 не зміг спростувати висновок експерта №9 щодо наявності відбитків пальців його рук на вікні та підвіконні будинку ОСОБА_8 .
Що стосується доводів захисника засудженого про те, що матеріали зазначеного кримінального провадження складаються із цілого ряду завірених ксерокопій документів, які суд першої інстанції поклав в основу вироку, як доказ вини обвинуваченого, чим порушив вимоги ст. ст. 23, 94 КПК України, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та не знайшли свого підтвердження з наведенням відповідного мотивування.
Таким чином, відсутні й касаційні підстави вважати неправильною кваліфікацію дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК УкраїниКК України.
Доводи захисника засудженого про те, що розгляд кримінального провадження відбувався за відсутності потерпілої, до якої у сторони захисту були питання, є необґрунтованими з огляду на таке. Як вбачається з вироку суду, потерпіла ОСОБА_8 була присутня під час судового розгляду у суді першої інстанції та давала послідовні та чіткі показання, отже у захисника засудженого та самого засудженого була можливість викласти свої запитання та отримати на них відповіді.
Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і винести законне та обґрунтоване рішення по справі не встановлено.
Керуючись ст. ст. 434, 436, 438 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Овруцького районного суду Житомирської області від 17 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3