Справа № 163/1104/15-к Провадження №11-кп/773/412/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст. 121 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Любомльського районного суду від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Будники Любомльського району Волинської області, жителька АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, підприємець, раніше не судима;

засуджена за ч.1 ст.119 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_8 постановлено звільнити від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 230 (двісті тридцять) гривень 40 копійок судових витрат за проведення судової експертизи холодної зброї.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Вироком вирішено долю речових доказів та судових витрат.

ОСОБА_8 визнана винною у тому, що 03.03.2015, орієнтовно біля 19 години між нею та її чоловіком потерпілим ОСОБА_10 , який знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння, на подвір`ї за місцем їх проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виникла суперечка, що супроводжувалась брутальними висловлюваннями в адресу один одного, після чого ОСОБА_8 пішла у будинок. Близько 20 години цього ж дня, вона, нарізаючи хліб кухонним ножем на кухні та стоячи біля тумбочки кухонного гарнітуру, відчула, як позаду до неї наближається потерпілий, на що вона відреагувала, як намір останнього її побити, у зв`язку із чим повернулась до нього обличчям, при цьому впершись об кухонну тумбочку та тримаючи у правій руці на рівні свого живота кухонний ніж, направлений лезом вперед, неодноразово його просила до неї не підходити, однак ОСОБА_10 , будучи агресивно налаштованим, ігноруючи її прохання, двічі до неї наближався: перший раз животом наштовхнувся на ніж, а потім, відійшовши на крок назад, різко ступив вперед у її сторону та, нахилившись до неї, схопив за волосся і потягнув обвинувачену до себе, яка, продовжуючи тримати ніж у руці, не передбачаючи можливості настання негативних наслідків, а саме, смерті чоловіка потерпілого ОСОБА_10 , хоча за обставин події повинна була і могла їх передбачити, не змінила положення ножа, в результаті чого ОСОБА_10 наткнувся на нього животом. Від таких дій ОСОБА_8 потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку, рани та садна живота, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, та у період з 22:00 год. 03 березня 2015 року по 02:00 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеумом з розвитком геморагічного шоку.

Смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, які спричинила обвинувачена.

В своїй апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі. Зазначає, що згідно висновку експерта №33-МК від 17.04.2015 та показань в суді першої інстанції експерта ОСОБА_11 вбачається, що для утворення рани з такою глибиною при наштовхуванні, потерпілий мав би бігти на ОСОБА_8 , а з показів обвинуваченої він наштовхнувся на ніж. Крім того, ОСОБА_8 на прохання потерпілого викликати швидку допомогу не відреагувала.

В доповненні до апеляційної скарги прокурор вказує на порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме на відсутність у вироку формулювання обвинувачення за ч.1 ст.119 КК України.

В поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник, кожен зокрема, просять залишити вирок суду без змін. Зазначають, що умислу заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження або ж смерть ОСОБА_8 не мала, хоча повинна була передбачити шкідливі наслідки від своїх дій.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляцію з доповненнями до неї підтримав та просив її задовольнити шляхом ухвалення нового вироку, обвинувачену, її захисника та потерпілого, які апеляцію прокурора заперечили і просили вирок місцевого суду скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції, перевіривши її доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Місцевим судом не було дотримано вказаних вимог закону.

Не вдаючись у розгляд питання про доведеність винуватості обвинуваченої та щодо відповідності призначеного їй покарання, апеляційний суд прийшов до висновку, що суд першої інстанції ухвалив вирок щодо ОСОБА_8 з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості дійти однозначного висновку про правильність застосування кримінального закону.
Твердження апелянта про порушення вимог кримінального процесуального законодавства є слушними.

Як вбачається із обвинувального акту від 30.04.2015 відносно ОСОБА_8 (т.2 а.п.2) дії останньої органом досудового розслідування були кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України. Однак, сформульоване обвинувачення жодним чином не відповідає зазначеній кваліфікації.

Так, органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, зокрема, що «Під час сварки ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_8 , на що остання відреагувала як намір її побиття і з кухонним ножем у правій руці, яким нарізала в цей момент хліб повернулась до нього та сказала не підходити, махаючи перед ним ножем. Коли ОСОБА_10 не погодився відійти і ступив крок в її сторону схопивши рукою за її волосся, ОСОБА_8 спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеум з розвитком геморагічного шоку, рани та садна живота, які є небезпечними для життя в момент заподіяння.

Смерть потерпілого ОСОБА_10 настала від проникаючого колото-різаного поранення живота з пошкодженням печінки та гемоперитонеум з розвитком геморагічного шоку.»

Наведене обвинувачення було висунуте органом досудового розслідування, в суді не змінювалося і від нього обвинувачена захищалась протягом всього судового розгляду.

Місцевий суд, визнаючи ОСОБА_8 винною у вчиненні вбивства через необережність не звернув уваги та не врахував того, що висунуте ОСОБА_8 органом досудового розслідування обвинувачення всупереч вимогам ст.91, п.5 ч.1 ст.291 КПК України є неконкретним та суперечливим, сформульовано нечітко, юридично не вмотивоване, в ньому не визначено об`єктивної та суб`єктивної сторони складу злочину.

Апеляційний суд вважає, що таке обвинувачення перешкодило ОСОБА_8 захищатись від нього належним чином у суді, тобто реалізувати своє право на захист.

Суд першої інстанції не звернув увагу на вищевикладені недоліки висунутого органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_8 , яке викладене в обвинувальному акті від 30.04.2015, та призначив судовий розгляд на підставі даного обвинувального акту.

Як вбачається із вимог ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею. Суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зімни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
При цьому слід зазначити, що за власною ініціативою не може змінити обвинувачення і постановити по зміненому обвинуваченню вирок, якщо зміна обвинувачення в суді порушує його на захист.
Апеляційний суд приходить до висновку, що зважаючи на вказані обставини, було порушено і право ОСОБА_8 на справедливий судовий розгляд, зокрема право бути негайно поінформованим про характер та причини пред`явленого їй обвинувачення і мати час та можливості підготуватися до свого захисту і це є порушенням п.1 та підпунктів «а`та «б`п.3 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 9 жовтня 2008 року «Абрамян проти Росії».

За таких обставин, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що і є підставою для скасування судового рішення.

Оскільки апеляційним судом було виявлено істотні порушення кримінального процесуального кодексу, які апеляційна інстанція усунути не може, та які перешкодили прийняти законне та обґрунтоване рішення, а тому вирок суду відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню із призначенням згідно ст.415 КПК України нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Враховуючи те, що судове рішення скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону із призначенням нового розгляду, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції не має права вирішувати питання застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді слід усунути вищевказані порушення вимог кримінального процесуального закону та постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Любомльського районного суду від 27 травня 2015 року щодо ОСОБА_8 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Головуючий:
Судді: