АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1250/16 Справа № 180/518/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали за апеляційними скаргами захисника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього

ОСОБА_6 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Томаківка Дніпропетровської області, громадянина України, студента Томаківського професійного аграрного ліцею, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьками,

за фактом вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000672 від 22 листопада 2015 року,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_9 , неповнолітнього ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього правопорушника ОСОБА_6 ОСОБА_10 , захисника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_12 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На ухвалу суду подані апеляційні скарги, в яких:

-адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора щодо призначення до судового розгляду клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що 04 травня 2016 року у підготовчому судовому засіданні по кримінальному провадженні здійснювався не розгляд по суті клопотання прокурора про застосування до неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру, а лише можливість призначення даного клопотання до судового розгляду; посилаючись в ухвалі на положення ст. 497 КПК України, судом знехтувана обставина, що неповнолітнім ОСОБА_6 було вперше вчинено злочин невеликої тяжкості, при цьому органами досудового розслідування було зроблено висновок щодо можливості виправлення неповнолітнього без застосування до нього кримінального покарання, що обґрунтовано викладено у клопотання прокурора; судом першої інстанції також не було врахованого норми ст. ст. 97, 105 КК України, якими передбачено порядок звільнення неповнолітніх від кримінальної відповідальності із застосуванням до них примусових заходів виховного характеру; вважає необґрунтованими посилання суду при вирішенні питання щодо можливості призначення клопотання прокурора до судового розгляду наявності у справі цивільного позову, який заявлено потерпілим, так як судом не було взято до уваги норми ст. 129 ч.1 КК України.

-прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд клопотання про застосування заходів виховного характеру щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції в новому складі суду.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що суд, при постановленні ухвали, безпідставно послався на ст. 498 КПК України, норми якої застосовуються лише до неповнолітньої особи, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинили суспільно небезпечне діяння, що підлягає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, натомість, у клопотанні прокурор посилався на ст. 497 КПК України, оскільки ОСОБА_6 досяг віку кримінальної відповідальності, що передбачена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Зазначає, що в ухвалі суду не зазначено у чому саме клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України. Разом з тим, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітнього ОСОБА_6 складено прокурором у відповідності до вимог ст. 291 КПК України та за наявності законних підстав для цього, однак суд безпідставно послався на те, що прокурором не встановлено обставини, зазначені ст. 485 КПК України, зокрема повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, його соціально-психологічні риси особо, які необхідно врахувати при індивідуалізації відповідальності, умови життя та виховання, стан здоров`я та рівень розвитку та хибно дійшов висновку про те, що прокурор при складанні клопотання не дотримався умов закону та не обґрунтував з яких підстав він дійшов висновку про можливість виправлення неповнолітнього буз застосування кримінального покарання.

Також зазначає, що суд приймаючи до уваги наявність цивільного позову та пояснення потерпілої сторони, отримані під час підготовчого судового засідання, зробив передчасний висновок про відсутність у неповнолітнього ОСОБА_6 ознак каяття, не дослідивши всі наявні докази, зібрані в ході досудового розслідування.

Вказує, що повертаючи клопотання прокурору для усунення недоліків, в ухвалі суду зазначено, що в реєстрі матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 відсутні дані про слідчого, спеціально уповноваженого керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх, у зв`язку з чим суд позбавлених можливості перевірити повноваження слідчого, але на думку прокурора дане зауваження суду є безпідставним, оскільки положеннями ст. 109 КПК України не передбачено, що реєстру матеріалів досудового розслідування повинен містити відомості про слідчого, спеціально уповноваженого керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

02 червня 2016 року за вх. № 11-17606 до апеляційного суду від потерпілого ОСОБА_11 надійшли заперечення на апеляційна скарги захисника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , в яких він просить залишити апеляційні скарги прокурора та адвоката ОСОБА_13 без задоволення як такі, що не відповідають нормам чинного законодавства, а ухвалу суду без зміни.

В обґрунтування своїх доводів потерпілий посилається на те, що клопотання прокурора є таким, що не відповідає вимогам ст.ст. 91, 485 КПК України, що прокурором не враховано обставин, які мають суттєве значення, а саме його фізичний біль та душевні страждання у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, небезпечного для життя, а саме черепно-мозкової травми, у зв`язку з отриманням тяжких тілесних ушкоджень, йому було встановлено третю групу інвалідності, тобто наслідки від вчинення кримінального правопорушення можуть тривати все його життя.

Зазначає, що ОСОБА_6 вибачення у нього не попросив, станом його здоров`я не цікавився, ні ОСОБА_6 , ні його батьки навіть намагалися відшкодувати спричинену матеріальну та моральну шкоду, все це свідчить про відсутність щирого каяття ОСОБА_6 , про яке зазначено було у клопотання прокурора.

Також зазначає, що в матеріалах кримінального провадження наявні характеристики ОСОБА_6 , в яких зазначено, що за недостатністю контролю з боку батьків, він вчасно не виконував домашні завдання, вступає в суперечки зі старшими, може конфліктувати з однолітками, емоційний. Тобто клопотання прокурора лише про передачу ОСОБА_6 під нагляд матері строком на 1 рік, за умови, що батьки ОСОБА_6 на могли проконтролювати навіть виконання ним домашніх завдань, а також за умови, що до його повноліття залишилось менше трьох місяців, є безпідставним.

Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровській області від 04 травня 2016 року клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 повернуто прокурору Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , як таке, що не відповідає вимогам КПК України, які суд вбачає в наступному.

Згідно клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України у віці 17 років, за вчинення даного злочину КК України передбачена відповідальність з 16 років.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про те, що посилання прокурора на положення ст. 498 КПК України не є законною підставою для звернення до суду з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру.

Крім того, суд зазначив, що при складанні клопотання прокурор не дотримався умов закону, передбачених положеннями ст. 91, ст. 485 КПК України про необхідність з`ясування повних і всебічних відомостей про особу неповнолітнього, його соціально психологічні риси, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності, умови життя та виховання, стан здоров`я та рівень розвитку, та не обґрунтував з яких підстав він дійшов висновку про можливість виправлення неповнолітнього без застосування кримінального покарання.

Крім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування відсутні дані про слідчого, спеціально уповноваженого керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх, що позбавляє суд можливості перевірити повноваження слідчого.

Заслухавши доповідь судді; захисника неповнолітнього ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала свою апеляційну скаргу, вважала обґрунтованою і апеляційну скаргу прокурора та просила скасувати як незаконну та необґрунтовану ухвалу суду та призначити до судового розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів виховного характеру щодо ОСОБА_6 ; неповнолітнього ОСОБА_6 та його законного представника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 та просили скасувати ухвалу суду; прокурора ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та частково погодилася з апеляційною скаргою адвоката, та просила скасувати як незаконну та необґрунтовану ухвалу суду про повернення клопотання щодо ОСОБА_6 прокурору; потерпілого ОСОБА_11 та його представника адвоката ОСОБА_12 , які заперечували проти апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 та прокурора та вважали законною а обґрунтованою ухвалу суду; перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг адвоката ОСОБА_14 та прокурора ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про те що клопотання прокурора про застосування щодо неповнолітнього ОСОБА_6 примусових заходів виховного характеру не відповідає вимогам КПК України є законним та обґрунтованим.

В забезпечення належного виконання Україною міжнародних зобов`язань про побудову в Україні повноцінної системи кримінальної юстиції щодо неповнолітніх в КПК України в главі 38 передбачені особливості порядку кримінального провадження щодо неповнолітніх, до яких у тому числі відноситься і необхідність згідно з положеннями ст. 484 ч. 2 КПК України здійснення кримінального провадження щодо неповнолітньої особи слідчим, який спеціально уповноважений керівником органу досудового розслідування на здійснення досудових розслідувань щодо неповнолітніх.

Як обґрунтовано зазначив у своїй ухвалі суд першої інстанції відсутність в реєстрі матеріалів досудового розслідування даних про те, що керівник органу досудового розслідування спеціально уповноважив слідчого проводити досудове розслідування щодо неповнолітньої особи позбавляє суд можливості перевірити повноваження слідчого по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_6 ..

Доводи прокурора про те, що законодавець не вимагає від слідчого вносити такі дані до реєстру, а в разі встановлення, що досудове розслідування проводилося не уповноваженим слідчим, суд може визнати зібрані ним докази недопустимими є безпідставними, оскільки щодо неповнолітньої особи крім загальних положень КПК України діють положення глави 38, які повинні виконуватися як органами досудового розслідування так і судом, і суд у даному випадку обґрунтовано зазначив про те, що він позбавлений можливості перевірити виконання органом досудового розслідування вимог ст. 484 ч. 2 КПК України.

Обгрунтовано зазначив суд першої інстанції і про те, що ст. 498 КПК України на яку посилається у своєму клопотанні прокурор стосуються осіб, які не досягли віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, а ОСОБА_6 таким не являється, оскільки народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і йому на час події, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_4 виповнилося 17 років.

Так, обгрунтовуючи своє клопотання, прокурор зазначив, що неповнолітній ОСОБА_6 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КПК України, з чого суд першої інстанції, зробив правильний висновок, що прокурор при прийнятті рішення щодо ОСОБА_6 дійсно керувався положеннями ст. 498 КПК України, яка підлягає застосуванню лише до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності, зазначений висновок суду підтверджується також і тим, що прокурор перед резолютивною частиною свого клопотання також посилався саме на ст. ст. 498, 499 КПК України.

Виходячи з наведеного є безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд невірно зазначив у своїй ухвалі, що прокурор застосовував норму закону, яка не підлягала застосуванню щодо ОСОБА_6 , а саме положення ст. 498 КПК України.

Щодо неповнолітніх осіб, які обвинувачуються у вчиненні вперше злочину невеликої тяжкості в певних випадках, передбачених ст. 497 КПК України прокурор може подати до суду клопотання про застосування щодо них примусових заходів виховного характеру, однак при цьому потрібна передбачена зазначеною нормою закону сукупність обставин, що дає можливість прокурору ставити питання про можливість застосування щодо такого неповнолітнього примусових заходів виховного характеру та пропозиція про застосування судом виду конкретного примусового заходу виховного характеру.

Як убачається з резолютивної частини клопотання прокурор пропонував суду застосувати щодо неповнолітнього ОСОБА_6 такий примусовий захід виховного характеру як передача неповнолітнього під нагляд матері на строк 1 рік, що як обґрунтовано зазначено в запереченнях представника потерпілого є неможливим, оскільки станом на час складання клопотання прокурором, потерпілому до повноліття залишилося п`ять місяців, а застосовувати примусові заходи виховного характеру до повнолітньої особи є прямим порушенням вимог чинного законодавства.

У відповідності до положень ст. 91, 485 КПК України законодавець передбачив необхідність у кримінальних провадженнях щодо неповнолітніх додатково встановлювати у тому числі і повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього, до яких відніс стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обрання заходу виховного характеру, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання неповнолітнього тощо.

Як обґрунтовано зазначив у своїй ухвалі суд, у клопотанні взагалі відсутні усі передбачені ст. 485 КПК України дані про особу ОСОБА_6 необхідність з`ясування яких законодавець поклав на органи досудового розслідування.

Що стосується доводів захисника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про те, що суд приймаючи рішення щодо ОСОБА_6 знехтував ті обставини, що неповнолітнім ОСОБА_6 було вперше вчинено злочин невеликої тяжкості та не враховано норми ст. ст. 97, 105 КК України про порядок звільнення неповнолітньої особи від кримінальної відповідальності, то такі доводи є безпідставними, оскільки, суд першої інстанції не розглядав по суті клопотання прокурора, а повернув зазначене клопотання у зв`язку з його невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.

Виходячи з наведеного доводи апеляційних скарги прокурора та адвоката є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч.1 п.1, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника неповнолітнього ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора Томаківського відділу Нікопольської місцевої прокуратури ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру щодо неповнолітнього ОСОБА_6 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: