Справа № 363/5055/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1259/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 25.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
25 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

виправданого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 не судимого,-

визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 05 серпня 2015 року, приблизно о 13 годині 00 хвилин, перебуваючи на території домоволодіння, що належить потерпілій ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом вільного доступу зайшов до сараю, звідки таємно викрав: електро-лобзик, електро-болгарку та продовжувач 20/30.

Продовжуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 зайшов до приміщення котельні, що знаходиться за вищевказаною адресою, звідки викрав бензопилу марки «Штіль».

З метою подальшої реалізації ОСОБА_7 викрадені речі переніс до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 та наступного дня 06.08.2015 року електро-лобзик, електро-болгарку та бензопилу марки «Штіль» здав до ПТЗТ «Ломбард Скарбниця», за що отримав винагороду 800 грн. Крім цього, продовжувач, ОСОБА_7 залишив у ОСОБА_10 , де під час огляду місця події 22.09.2015 року його було виявлено та вилучено.

В результаті зазначених дій, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 11 750 грн.

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року ОСОБА_7 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та виправдано за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки проаналізувавши фактичні обставини кримінального провадження, досліджені судом докази, суд прийшов до висновку, що за результатами судового розгляду не надано доказів про причетність ОСОБА_7 до вчинення крадіжки, так як ні потерпіла, ні свідки не вказали на ОСОБА_7 як на ту особу, що вчинила дане правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд в порушення вимог ст. 374 КПК України виклав у мотивувальній частині не формулювання обвинувачення, яке визнав недоведеним, а лише виклад фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, відповідно до обвинувального акту. Резолютивна частина, в порушення даної статті не містить рішення щодо речових доказів що також є неприпустимо, крім того, суд зобов`язаний вказати підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, проте судом не спростовано жодного доказу, наданого стороною обвинувачення, а також в порушення вимог ст. 85, 86, 94 КПК України, жодний доказ не проаналізовано з точки зору належності та допустимості. Крім того, апелянт, вказав, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, так як викладене обвинувачення ОСОБА_7 у встановленому порядку висунуте не було, оскільки воно, всупереч вказаним вимогам не міститься в самому обвинувальному акті.

Крім того, апелянт вказав, що судом не надано жодної оцінки доказам щодо вартості викраденого майна, що суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, оскільки вказана обставина підлягає обов`язковому доказуванню у кримінальному провадженні, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Крім того, прокурор вказав, що судом не задоволено клопотання сторони обвинувачення про призначення одночасного допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки в їхніх показах були наявні розбіжності, які мали істотне значення для встановлення всіх обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення. В той же час, судом прийнято покази вказаних осіб лише в частині, що виправдовує дії обвинуваченого, що суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства. Також, судом не було надано належної оцінки протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та в судовому засіданні не були безпосередньо допитані свідки, які були присутні під час проведення слідчого експерименту 05.11.2015 року, а саме свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Необхідність безпосереднього допиту зазначених свідків полягає в тому, що вони були присутні під час проведення слідчого експерименту та за допомогою їх показів можливо усунути розбіжності між показами обвинуваченого, потерпілої та фактичними обставинами пред`явленого обвинувачення.

В запереченнях захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить залишити апеляційну скаргу прокурора без задоволення, а вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року без зміни, оскільки вважає що суд першої інстанції, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дослідивши та оцінивши докази, надані стороною обвинувачення, в їх сукупності, прийшов до правильного висновку про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано безсумнівних доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, котрий апеляційну скаргу підтримав та просить її задоволити, виправданого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 котрі апеляційну скаргу не підтримали, вважають вирок законним та обґрунтованим і просять залишити його в силі, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до кримінального процесуального кодексу України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки електроінструментів з приміщень котельні та сараю домоволодіння потерпілої ОСОБА_9 за обставин викладених в обвинувальному акті не доведена, оскільки за результатами судового розгляду в суді першої інстанції не надано доказів причетності останнього, до вчинення крадіжки, адже ні потерпіла, ні свідки не вказали на ОСОБА_7 як на ту особу, що вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, дослідив показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 , дані протоколів огляду місця події від 22 вересня 2015 року та від 27 жовтня 2015 року, слідчого експерименту від 05 листопада 2015 року, відповідь на запит ЗТ «Скарбниця» від 05 листопада 2015 року, довідку ФОП ОСОБА_16 щодо вартості викраденого майна.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає що судом першої інстанції правильно зроблено висновок про недоведеність вчинення крадіжки саме ОСОБА_7 .

Щодо доводів прокурора про те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України то вони є надуманими, оскільки прокурор ОСОБА_6 на підготовчому судовому засіданні сам просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі поданого обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 , що судом було і зроблено. Будь-яких невідповідностей обвинувального акту ст. 291 КПК України судом не встановлено.

Всі докази винуватості ОСОБА_7 на які посилалась сторона обвинувачення, перевірені судом першої інстанції та згідно зі ст. 85, 86, 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.
Щодо доводів прокурора, що судом не було надано належної оцінки протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_7 то вони є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції проаналізувавши даний протокол, прийшов до правильного висновку, що з нього не встановлено спосіб проникнення до приміщень котельні та сараю та не вияснено місцезнаходження викрадених речей, про що прямо і зазначено у вироку.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про те, що судом не вирішено питання щодо процесуальних витрат, оскільки в обвинувальному акті будь-яких процесуальних витрат не вказано.

Щодо речових доказів, то суд першої інстанції не позбавлений можливості вирішити це питання в порядку ст. 539 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в ході судового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 були досліджені всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, у зв`язку з чим неповноти судового розгляду не встановлено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, в тому числі й тих, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає що підстав для скасування чи зміни виправдувального вироку не має.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Вирок Вишгородського районного суду Київської області від 03 серпня 2016 року, стосовно ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ: