Справа № 685/1361/15-к
Провадження № 1-кп/669/44/16
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Білогір`я Хме льницької обяласті кримі нальне провадження № 0000304 про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Теофіполь Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середьою спеціальною освітою, безробітного, одруженого, на утриманні якого перебуває одна малолітня дитина, військовозобов`язаного, раніше судимого 04 лютого 2016 року Теофіпольським районним судом Хмельницької області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.307 КК України до шести років трьох місяців позбавлення волі з конфіскацією майна,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 317 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23.06.2016 року до Білогірського районного суду Хмельницької області в порядку ст. 34 КПК України з апеляційного суду Хмельницької області надійшли матеріали кримінального провадження №0000304 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України.

Згідно обвинувального акта ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що в перших числах вересня 2015 року, він підшукав місця для безпечного вживання наркотичних засобів. Так, достовірно знаючи, що на території господарства АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_6 , ніхто не проживає та не здійснює за ним нагляд, у зв`язку з цим факт незаконного вживання наркотичних засобів не буде виявлено, виготовив з пластикових пляшок саморобний кальян та встановив його на подвір`ї вказаного господарства, створивши таким чином місце для вживання наркотичних засобів і упродовж періоду часу з початку вересня 2015 року по жовтень 2015 року неодноразово, близько 10-15 разів, надавав можливість своїм знайомим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 таємно вживати за допомогою виготовленого ним саморобного кальяну наркотичні засоби на подвір`ї зазначеного господарства.

Крім того, в перших числах вересня 2015 року, підсудний ОСОБА_4 , з метою підшукання приміщення для безпечного вживання наркотичних засобів, достовірно знаючи, що в підвальне приміщення будинку АДРЕСА_3 , рідко приходять сторонні особи, у зв`язку з чим не виявлять факту незаконного вживання наркотичних засобів, шляхом виготовлення з пластикових пляшок саморобного кальяну та встановлення його у кімнаті вказаного підвального приміщення, якою користується, створив місце для вживання наркотичних засобів, а саме канабісу. Після чого, неодноразово, в період часу з вересня 2015 року по жовтень 2015 року, надавав можливість таємного вживання наркотичних засобів - висушених рослин конопель через виготовлений ним саморобний кальян, що зберігався у кімнаті підвального приміщення, своїм знайомим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , організувавши у такий спосіб місце для незаконного вживання наркотичних засобів.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 317 КК України, як організація, утримання та надання місця та приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів.

ОСОБА_4 свою вину у організації, утриманні та наданні місця та приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів не визнав та показав, що територія господарства АДРЕСА_2 є нежилою та прохідною, вона заросла кущами. На території вказаного господарства ростуть рослини коноплі. Він проживає неподалік цього господарства, часто сам часто проходив тим двором, на подвір`ї якого були стілці, де можна було посидіти. Замків на дверях не було. На подвір`ї будинку він . вживав коноплі шляхом куріння за допомогою саморобного кальяну, виготовленого з пластикових пляшок, однак сам кальян не виготовляв. На горище вказаного будинку невідомі особи занести стебла коноплі, які там підсушувалася. Пристроїв для вживання коноплі на території цього господарства було багато. Хто їх виготовляв йому невідомо.

Підвальне приміщення житлового будинку у якому він проживає і де вони з друзями збиралися грати карти та часом курили коноплі, нікому не належить. Воно немає дверей, без вікон, не замикається, до нього є вільний доступ. Там часто були і незнайомі йому люди. В цьому приміщенні у банках та коробках було насипано листя сухої коноплі і всі хто мав бажання курив коноплі нікого не питаючись. Хто заготовив листя коноплі йому невідомо. В приміщення підвалу він пристрій для вживання коноплі не заносив та не виготовляв.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 кожний окремо показали, що відвідували підвальне приміщення житлового будинку, що знаходяться по АДРЕСА_3 у якому проживає ОСОБА_4 . Приходили туди спілкуватися з друзями. Грали карти, іноді пили пиво та вживали наркотичні засоби - канабіс. Листя коноплі було відкрито насипано у банки, було і в пакетах і до нього був вільний доступ. Всі хто мав бажання курив коноплю нікого не питаючись. У цьому ж підвальному приміщенні валялися саморобні пристрої для куріння. Саморобні кальяни, виготовлені з пластикових пляшок, там були завжди, хто їх виготовляв, вони не знають, однак при них ОСОБА_4 жодного разу кальян не виготовляв та не пропонував їм курити коноплі. Відвідували приміщення підвалу і в той час коли там був ОСОБА_4 і в той час коли його там не було.

Жодний із свідків не підтвердив, що саме обвинувачений утримував підвальне приміщення, заготовляв листя коноплі та виготовляв пристрої для куріння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показала, що вона проживає на першому поверсі будинку АДРЕСА_3 . У їхньому будинку є підвал, який розділений на всіх мешканців, однак є приміщення, яке не належить нікому, оскільки воно виділене під бомбосховище і її квартира саме на ним. Це приміщення немає дверей і з 2009 року там збираються підозрілі люди безпритульні, алкоголіки та наркомани. Молодь в цьому підвалі курить наркотики, про те, що це не звичайні цигарки, свідчить специфічний за запахом дим, який вона дуже відчуває, оскільки у неї була операція на легенях. Вона неодноразово зверталася і у міліцію і у ЖЕК, щоб вони здійснили якісь заходи. Починаючи з 2011 року працівники ЖЕКу періодично вивозять звідти пластикові та скляні пляшки, проте молоді хлопці і дальше продовжують там збиратися та курити наркотики. Вона ходила у підвал з адвокатом ОСОБА_13 , яка фотографувала приміщення, там знову валялися пластикові пляшки, саморобні кальяни, хоча ОСОБА_4 , вже був під вартою. Будинок АДРЕСА_2 є нежилим та прохідним, тудою ходять всі щоб скоротити шлях і збираються наркомани.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вона проживає в будинку АДРЕСА_4 , який знаходиться поряд із будинком №8а, тому вона добре знає, що в підвалі зазначеного будинку збираються молоді люди, які вживають наркотики. ОСОБА_4 знає змалечку як хорошу дитину. Їй нічого невідомо про те, що він вживає наркотики. Вже після того як ОСОБА_4 перебував під вартою у цьому приміщенні продовжують збиратися молоді неблагонадійні люди. Працівники ЖЕКу постійно вивозять звідти пляшки та різне сміття. Будівля по АДРЕСА_2 є закинутою і там також часто збираються молоді люди, навіть спалили хату.

Свідок ОСОБА_15 показала, що до її сина, ОСОБА_4 іноді приходили його друзі та знайомі, проте наркотиків не вживали, а дивилися комп`ютер. У їхньому будинку є підвальне приміщення та площа, як не розподілена між жильцями та є спільною, так зване бомбосховище. Це приміщення немає дверей, до нього є вільний доступ, син його не утримував. Вже після того, як син перебуває під вартою там продовжують збиратися молоді люди, валяються пристрої для куріння кальяну, а 07.08.2016 року там навіть грали під АДРЕСА_2 викупив якийсь фермер, проте до цього часу там не проживає. Через подвір`я люди зробили прохід скорочуючи шлях між вулицями Заводська та Калініна, до території вказаного домоволодіння є вільний доступ.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи положення ст.62 Конституції України, згідно якої обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст 317 КК України не доведена. .

Так об`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 317, утворюють такі альтернативні дії як 1) організація місця для незаконного вживання, виробництва чи виготовлення наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів; 2) утримання такого місця, або 3) надання приміщення із зазначеною метою.

На території домоволодіння по АДРЕСА_2 та у підвальному приміщенні житлового будинку по АДРЕСА_3 обвинувачений та його знайомі збиралися для спілкування та іноді курили канабіс, що визнається обвинуваченим.

Разом з тим в судовому засіданні обвинуваченням не доведено, що саме ОСОБА_4 підшукував, винаймав, пристосовував надавав приміщення для тривалого використання різним особам, готував пристрої для вживання, виробництва чи виготовлення наркотиків , підшукував та вербував клієнтів або співучасників, розробляв та готував конспіративні заходи. Не доведено і те, що ОСОБА_4 вживалися будь-які дії, спрямовані на підтримання функціонування цих приміщень. Будівля по АДРЕСА_2 належала іншому власнику, який не допитаний з приводу перебування на його території осіб, які займалися курінням наркотиків. До приміщення підвального приміщення по АДРЕСА_3 і по даний час є вільний доступ, де продовжують збиратися молоді люди. З цього приводу органом досудового слідства не встановлено, хто є власник вказаного приміщення та на яких підставах приміщенням користуються сторонні особи.

Суд критично оцінює зміст протоколу про результати здійснення оперативно-технічних заходів від 02.11.2015 року в частині розмови 26.06.2015 року о 03 год 28 хв, як доказ вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст 317 КК України, оскільки з зазначеної розмови неможливо встановити місце у «Юрця на хаті», куди в подальшому мали рухатися учасники розмови і з їхньої розмови вбачається, що зустрічаються вони не на АДРЕСА_2 чи Заводська, АДРЕСА_3 , а на якісь зупинці. Із розмови з власником телефону НОМЕР_1 27.10.2015 року о 11 год. 55 хв. вбачається, що учасники розмови в різний час були у підвалі і домовляються іти в центр. Із розмови з власником телефону НОМЕР_2 о 12год.59 хв. 26.10.2015 року слідує, що ОСОБА_16 зайнятий перевезенням мішків. Із розмови достовірно встановити, що перевозилося в мішках неможливо.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 62 Конституції України, ст. ст. 7, 17 та ч. 3 ст. 373 КПК України, кожна людина має право на справедливий розгляд справи, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях та ухвалюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина обвинуваченого у скоєні конкретного злочину повністю доведена належними, допустимими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні із застосуванням принципу змагальності сторін у поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» визнано неприпустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права».

Зокрема, суд, оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»).

Крім того, в п. 25 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 13 січня 2005 року «Капо проти Бельгії» значиться, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом в світлі п. 2 ст. 6 Конвенції, і вимагає воно, окрім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Так, у справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» від 6 грудня 1988 року в п. 146 Європейський суд з прав людини зазначив, що «принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний скоїв злочин, який ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Європейський суд з прав людини також підкреслив, що за змістом п. 2 ст. 6 Конвенції, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Конституційний Суд України у Рішенні «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», яке є обов`язковими до виконання на всій її території України усіма без винятку органами державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, організаціями, установами, посадовими особами, а також окремими громадянами та їх об`єднаннями, вказав, що при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості.

Суд також звернув увагу судів на те, що згідно з ч. 3 зазначеної статті усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь останньої.

З урахуванням викладеного, суд, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, а саме верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні, а саме в організації, утриманні та наданні місця та приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів, що органом досудового слідства кваліфіковане за ч. 1 ст. 317 КК України, в судовому засіданні не знайшла свого підтвердження, в зв`язку з чим Волошин підлягає виправданню в зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 373 КПК України, у разі недоведеності вчинення кримінального правопорушення, а також у разі недоведеності, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Запобіжний захід в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 не застосовувався.

Речовий доказ підлягає вирішенню відповідно дог ст. 100 КК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 317 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним даного злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався, однак він має продовжувати утримуватися під вартою згідно вироку Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 04 лютого 2015 року в справі № 685/1361/15-к.

Речові докази: згорток фольги срібного кольору в якому наявні отвори та нашарування речовини коричневого кольору та пластикова пляшка із написами «Миргородська. 1,5 л.» дно якої відрізане, та на якій наявне нашарування речовини коричневого кольору і згорток вати на якій наявне нашарування речовини коричневого кольору; поліетиленовий пакет синього кольору, у якому знаходиться пристрій для вживання наркотичнріх засобів т а згорток вати на якій наявне нашарування речовини коричневого кольору; поліетиленовий пакет синього кольору, у якому знаходиться пристрій для вживання наркотичних засобів та згорток фольги срібного кольору, в якому наявні отвори та наявне нашарування речовини коричневого кольору і згорток вати, на якій наявне нашарування речовини коричневого кольору, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Хмельницької області через районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити підсудному та прокурору, інші учасники судового провадження можуть отримати копію вироку у суді.

Суддя підпис ОСОБА_1

З оригіналом згідно.

Суддя Білогірського районного суду

Хмельницької області ОСОБА_1