Апеляційний суд Рівненської області
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
19 жовтня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3
з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4
- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою-спеціальною освітою, не працевлаштованого, не одруженого, раніше судимого 01.02.2016 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до покарання на підставі ч.4 ст.70, ст.75 КК України 2 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,
обвинуваченого за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України,
на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року, з участю:
прокурора - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_5
захисника обвинуваченого - ОСОБА_6
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 серпня 2016 року ОСОБА_5 визнано винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, та призначено йому покарання - 3 /три/ роки позбавлення волі.
На підставі ч.4 ст.70 КК України засудженому зараховано часткове відбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01.02.2016 року і призначено остаточне покарання 3 /три/ роки 1 /один/ місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено обчислювати з моменту його затримання 20.10.2015 року, зарахувавши у строк відбування покарання засудженим строк його попереднього ув`язнення згідно ч.5 ст.72 КК України.
Судом також вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід засудженому ОСОБА_5 залишено попередній тримання під вартою.
Згідно вироку суду, ОСОБА_5 19 жовтня 2015 року, після 21 години, керуючись корисливим спонуканням, з метою вчинення крадіжки чужого майна, проник у приміщення сараю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_8 , та, діючи таємно, повторно приготував до викрадення наступні електроінструменти, які належать ОСОБА_8 : газонокисилку марки «Expert Garden», потужністю 1000ВТ, вартістю 899 (вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 40 копійок; шліфувальну машинку марки «Maxwerks», модель «МХ 115», вартістю 216 (двісті шістнадцять) гривень 84 копійки; шліфувальну машинку марки «Graft-Tec», модель «PXAG 217», вартістю 329 (триста двадцять дев`ять) гривень 40 копійок; електропилу марки «Patriot», модель «ES 2016 Garden», вартістю 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 20 копійок. Однак свої дії, щодо таємного викрадення чужого майна, ОСОБА_5 не зміг довести до кінця з причин, які не залежали від його волі, так як його дії було виявлено ОСОБА_8 , який проживає на території господарства, з сараю якого ОСОБА_5 намагався викрасти електроінструменти, після чого ОСОБА_5 залишив місце вчинення кримінального правопорушення, залишивши приготовленні до викрадення речі.
Суд визнав ОСОБА_5 винуватим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, у незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно та поєднаному з проникненням у приміщення.
Не погодившись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 та прокурор, який брав участь у розгляді справи ОСОБА_9 оскаржили його в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_5 у поданій ним апеляційній скарзі, вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим. Стверджує, що жодних доказів його винуватості немає, про що свідчать його покази та покази свідка ОСОБА_10 . Просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у поданій ним апеляційній скарзі, вважає висновки суду щодо винуватості його підзахисного ОСОБА_5 не відповідними фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки, на його думку це підтверджується доказами дослідженими під час судового розгляду. Просить закрити кримінальне провадження за недоведеності винуватості ОСОБА_5 .

Зазначає, що свідчення надані свідком ОСОБА_8 у судовому засіданні, про те, що ввечері 19 жовтня 2015 року він у себе на подвір`ї бачив злодія і ним був ОСОБА_5 не відповідають дійсності, у зв`язку із тим, що як в повідомленні про злочин так і в заяві про залучення до провадження як потерпілого, він вказав, що злодієм була «невідома особа» (т.1 а.с.10, 11).

Крім того, стверджує, що протокол пред`явлення особи для впізнання мав бути визнаним недопустимим доказом у справі, оскільки в матеріалах справи немає належного доказу правильно проведеної ідентифікації особи злочинця у ході судового слідства й обвинувачення ОСОБА_5 з огляду на зібрані докази є надуманими.

Також вважає порушеною процедуру залучення понятих при складанні протоколу огляду місця події від 20.10.2015 року (а.с.16), оскільки поняті, котрих було залучено до участі у процесуальній слідчій дії, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні підтвердили, що є знайомими потерпілої. Також з`ясувалося, що останні є подружжям. На думку захисника, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є заінтересованими в результатах кримінального провадження, попередньо домовилися про зміст своїх свідчень, а тому є упередженими. Також порушенням, на думку захисника є запрошення у якості понятих під час проведення впізнання особи за фотознімками, колишніх працівників міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Зазначає про наявність розбіжностей у свідченнях очевидця ОСОБА_8 , які суд, попри зауваження з цього приводу сторони захисту, - проігнорував. Так, адвокат переконує, що єдиний «очевидець» злочину ОСОБА_8 змінив свої показання стосовно часу вчинення злочину вказуючи під час його допиту як свідка 20.10.2015 року що «…побачив злодія після 22.30 год.», після дачі свідчень ОСОБА_10 згідно протоколу допиту від 27.11.2015 року стосовно перебування у нього вдома 19.10.2015 року ОСОБА_5 , - суттєво змінив свої свідчення й при одночасному допиті 16.12.2015 року (а.с.40) вказав орієнтовний час події уже 21.00 год.

Зазначає, й що кваліфікувавши згідно обвинувального акту дії його підзахисного як «крадіжку що поєднана із проникненням у інше приміщення (сарай)» будь-які відомості стосовно даного об`єкту нерухомого майна сараю (хоча б технічного паспорту), в матеріалах справи відсутні. Тому, підстав стверджувати, що відбулося проникнення у приміщення, що належить потерпілій ОСОБА_8 , на думку захисника, немає.

Прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 , у поданій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин справи та доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєному злочині, просить оскаржуваний вирок суду в частині призначеного покарання змінити: виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду про призначення ОСОБА_5 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України; вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки; вирок Дубенського міськрайонного суду від 1.02.2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, яким його засуджено із застосуванням ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 2 /двох/ років 3 /трьох/ місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 /три/ роки виконувати самостійно; в решті вирок суду залишити без змін.

Вважає, що оскільки обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, за який він засуджений Дубенським міськрайонним судом Рівненської області до покарання у виді позбавлення волі на строк 3/три/ роки, до ухвалення цим же судом вироку 1.02.2016 року, за яким він засуджений за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України із застосуванням ч.4 ст.70 КК України до 2 /двох/ років 3/трьох/ місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку протягом 3 /трьох/ років, то застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за новий злочин і за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1.02.2016 року не допускається. Запевняє, що наведені вироки суду повинні виконуватися самостійно.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданих ними апеляційних скарг, їх заперечення проти вимог апеляційної скарги прокурора ОСОБА_9 та прохання щодо скасування вироку суду, твердження прокурора Бернадської ОСОБА_15 на підтримку вимог поданої прокурором ОСОБА_9 апеляційної скарги, а також її заперечення проти заявлених обвинуваченим та його захисником вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведення вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні й детально наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.Невизнання вини обвинуваченим у скоєному колегія суддів розцінює як спосіб захисту останнього від пред`явленого йому обвинувачення.

Хоча ОСОБА_5 як на досудовому слідстві, так і в ході судового розгляду справи в суді першої інстанції та при апеляційному розгляді свою вину не визнав, однак показання останнього в частині не визнання вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_8 які є послідовними, повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_8 , який детально розповів про події, які відбулись 19 жовтеня 2015 року на території господарства, що розташоване по АДРЕСА_2 , й котрий впізнав ОСОБА_5 як особу, що намагалась вчинити крадіжку електроінструментів з вищевказаного господарства та іншими доказами. Фактів, які б викликали сумніви у правдивості показів свідка ОСОБА_8 у ході як досудового так і судового слідства не добуто.
Так, з показань потерпілої ОСОБА_8 які вона давала в суді першої інстанції вбачається, що її чоловік ОСОБА_8 , з яким вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 19 жовтня 2015 року, в період часу з 21 години по 21 годину 30 хвилин вийшовши на подвір`я вищевказаного будинку, через декілька хвилин повернувся та повідомив її, що їх намагались обікрасти, коли ж вона вийшла на подвір`я, то побачила, що по подвір`ю розкидані електроінструменти. Чоловік повідомив, що він впізнав особу, яка намагалась вчинити крадіжку, це ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_8 в суді першої інстанції пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 19 жовтня 2015 року в період часу з 21 години по 22 годину вийшов на подвір`я вищевказаного будинку де побачив ОСОБА_17 , якого раніше знав та який намагався викрасти електроінструменти, а саме дві шліфувальні машинки, газонокосилку, електропилку з сарайного приміщення, що розташоване у вищевказаному господарстві. Коли він підбіг до ОСОБА_17 , останній вирвався від нього та втік.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснювали, що 19 жовтня 2015 року були запрошенні працівниками поліції у якості понятих при проведенні огляду місця події, під час огляду було оглянуто господарство ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_2 . Під час проведення огляду бачили, що по подвір`ю вказаного господарства були розкидані електроінструменти, а саме дві шліфувальні машинки, газонокосилка, електропилка. Зауважень на дії працівників міліції у них не було.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що близько 22 години 19 жовтня 2015 року він перебував у свого знайомого ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 . Через деякий час прийшли до ОСОБА_5 працівники міліції та повідомили, що ОСОБА_5 намагався вчинити крадіжку.

Крім того винуватість ОСОБА_5 доводиться іншими доказами.

Так, протоколом огляду місця події від 20 жовтня 2015 року встановлено місце вчинення кримінального правопорушення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 де виявлено розкидана по території газонокисилка марки «Expert Garden», потужністю 1000ВТ, шліфувальна машинка марки «Maxwerks», модель «МХ 115», шліфувальна машинка марки «Graft-Tec», модель «PXAG 217», електропила марки «Patriot», модель «ES 2016 Garden» (а.с.16-23).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2015 року було зафіксовоно факт впізнання свідком ОСОБА_8 за фотознімками особи, а саме ОСОБА_5 , що намагався викрасти електроінструменти 19 жовтня 2015 року з господарства потерпілої ОСОБА_8 (а.с.33-35).
З висновку експерта за № 3.2-807/15 від 09 листопада 2015 року вбачається, що ринкова вартість газонокисилки марки «Expert Garden», потужністю 1000ВТ, становить 899 (вісімсот дев`яносто дев`ять) гривень 40 копійок; ринкова вартість шліфувальної машинки марки «Maxwerks», модель «МХ 115», становить 216 (двісті шістнадцять) гривень 84 копійки; ринкова вартість шліфувальної машинки марки «Graft-Tec», модель «PXAG 217», становить 329 (триста двадцять дев`ять) гривень 40 копійок; ринкова вартість електропили марки «Patriot», модель «ES 2016 Garden», становить 1150 (одна тисяча сто п`ятдесят) гривень 20 копійок (а.с.51-56).
Протоколом огляду предметів від 20 жовтня 2015 року за участю потерпілої ОСОБА_8 встановлено факт впізнання потерпілою за індивідуальними ознаками газонокисилки марки «Expert Garden», потужністю 1000ВТ, шліфувальної машинки марки «Maxwerks», модель «МХ 115», шліфувальної машинки марки «Graft-Tec», модель «PXAG 217», електропили марки «Patriot», модель «ES 2016 Garden» вилучених під час проведення огляду місця події 20 жовтня 2015 року (а.с.66-67).
В контексті наведеного, колегія суддів оцінює критично твердження апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності жодних доказів його винуватості.

Твердження захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 стосовно того, що свідок ОСОБА_8 , котрий є чоловіком потерпілої ОСОБА_8 - працівник поліції (Дубенського ВП ГУ НП в Рівненській області), й з огляду на свою професію буде відстоювати «честь мундира» для недопущення насмішок над ним у подальшому, - на думку колегії суддів є нічим іншим, - як домислами сторони захисту, позбавленими належного правового обґрунтування, до уваги братися не можуть.

Щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, зокрема тверджень апеляційної скарги захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 стосовно того, що не відповідають дійсності свідчення надані свідком ОСОБА_8 у суді першої інстанції про те, що він ввечері 19 жовтня 2015 року у себе на подвір`ї бачив злодія і ним був ОСОБА_5 , оскільки як у повідомленні про злочин так і у протоколі про залучення в якості потерпілого, ОСОБА_8 (а.с.10, 11) вказав, що злодієм була «невідома особа», - то такі покликання у ході апеляційного розгляду провадження свого підтвердження не знайшли та спростовуються нижче наведеними доказами вини ОСОБА_5 .

Зокрема, як показаннями самого свідка ОСОБА_8 , наданими у ході його допиту (протокол допиту від 20.10.2015 року -а.с.31), де він вказав що «…побачив на подвір`ї свого господарства невідомого хлопця, який ніс електроінструменти…тоді, сказав до даного чоловіка « ОСОБА_18 ! Ти хто?!»….Відразу підбіг до нього і почав його затримувати. Коли підійшов, то побачив, що це був ОСОБА_16 , якого добре знає», так і його показаннями у ході впізнання особи (т.1 а.с.33-24), де він впізнав серед осіб зображених на фото - ОСОБА_5 , та підтвердив, що саме дана особа намагалася викрасти електроінструменти з сараю, що знаходиться за вищевказаною адресою та підтвердив це у ході розгляду справи судом першої інстанції.

Не заслуговують на увагу також й покликання захисника обвинуваченого-адвоката ОСОБА_6 щодо визнання протоколів огляду місця події від 20 жовтня 2015 року та впізнання від 21 жовтня 2015 недопустимими доказами, оскільки під час огляду місця події у якості понятих було запрошено ОСОБА_11 і ОСОБА_12 які є подружжям та, на його думку, знаходяться у дружніх стосунках з потерпілою ОСОБА_8 , а під час проведення впізнання особи за фотознімками, у якості понятих було запрошено колишніх працівників міліції ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Так, у відповідності до ч.7 ст.223 КПК України понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
Отже вказані особи не підпадають під перелік визначений ст.233 КПК України, а тому твердження захисника колегією суддів не приймаються до уваги як безпідставні та необґрунтовані.
Стосовно тверджень захисника обвинуваченого щодо відсутності у матеріалах справи належних доказів правильно проведеної ідентифікації особи злочинця під час судового слідства й обвинувачення ОСОБА_5 , то такі покликання у ході апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження не знайшли свого підтвердження.

Зокрема, як встановлено під час апеляційного розгляду судове засідання судом першої інстанції здійснювалось відповідно до процедури судового розгляду, передбаченої КПК України, відповідно до ст.344 КПК України було оголошено склад суду (в тому числі з встановленням прізвища та імені обвинуваченого) та роз`яснювались права відводу. Так, з журналу судового засідання Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15.02.2016 року у справі №559/3169/15-к вбачається, що головуючим суддею у справі ОСОБА_19 о 14год. 15хв. було оголошено склад суду та прізвища усіх учасників судового розгляду, обвинуваченому було вручено пам`ятку про його права. Наведене зафіксовано на носії аудіо-технічного запису судового засідання - диску архівної копії фонограми, серійний номер 7048. В подальшому, - у садових засідання суду першої інстанції також з`ясовувалася явка учасників процесу, що належно фіксувалося у журналах відповідних судових засідань.

Стосовно наявних розбіжностей у свідченнях очевидця ОСОБА_8 , які як зазначає захисник ОСОБА_6 - що єдиний «очевидець» злочину ОСОБА_8 змінив свої показання про час вчинення злочину вказуючи під час допиту його як свідка 20.10.2015 року (а.с.31, 32) що «…побачив злодія після 22.30 год.», а після дачі свідчень ОСОБА_10 згідно протоколу допиту від 27.11.2015 року стосовно перебування у нього вдома 19.10.2015 року ОСОБА_5 , - змінивши свої свідчення й при одночасному допиті 16.12.2015 року (а.с.40) вказав орієнтовний час події уже 21.00 год., то наявні розбіжності хоч і мають місце, однак у ході судового засідання 25.02.2016 року свідок ОСОБА_8 уточнив, що можливо на досудовому слідстві щось напутав, подія дійсно була в період часу з 21 год. по 22 год., про що знав і до дачі свідчень ОСОБА_10 , водночас про алібі обвинуваченого йому нічого не було відомо.

Разом з наведеним, час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення стверджується іншими вищенаведеними доказами у справі.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника обвинуваченого стосовно відсутності, на його думку, підстав стверджувати, що його підзахисним ОСОБА_5 було здійснено проникнення у приміщення «сарай», котре належить потерпілій ОСОБА_8 , відомостей стосовно якого в матеріалах справи немає, то такі покликання колегія суддів розцінює критично.

Так, у протоколі огляду місця події від 20.10.2015 року, проведеного у присутності понятих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , об`єктом огляду зазначено господарство по АДРЕСА_2 . У фототаблицях до вказаного протоколу по факту замаху на крадіжку електроінструменту із сарайного приміщення долучено ряд фото, на №9, АДРЕСА_3 та №11 якого чітко зображено сарайне приміщення, вхідні двері зазначеного приміщення та вміст приміщення, з якого намагалися здійснити крадіжку.

Разом з тим, на думку колегії суддів наведені прокурором у апеляційній скарзі доводи щодо неможливості застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за новий злочин скоєний ОСОБА_5 та за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 01.02.1016 року, необхідності самостійного виконання наведених вироків - є обґрунтованими.

З вироку суду вбачається, що при визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходячи з положень ч.4 ст.70 КК України невірно застосував принцип приєднання призначеного за вироком від 1.02.2016 року покарання.
Так, вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1.02.2016 року ОСОБА_5 засуджений на підставі ч.4 ст.70, ст.75 КК України за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України до 2 років 3 місяців позбавлення волі з іспитовим строком -3 роки.

4.08.2016 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України та приєднанням покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1.02.2016 року.

Тобто, вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 серпня 2016 року ОСОБА_5 засуджений за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки за кримінальне правопорушення, яке він вчинив 19 жовтня 2015 року, тобто до постановлення вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1.02.2016 року, яким ОСОБА_5 був засуджений за злочини, передбачені ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, на 2 роки 3 місяці позбавлення волі із застосуванням ч.4 ст.70 та ст.75 КК України та звільненням його від відбування покарання з встановленням іспитового строку 3 роки.

Відповідно до абз.2 п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила інший злочин до постановлення вироку в першій справі, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.
Таким чином, судом першої інстанції було застосовано закон, який не підлягав застосуванню, оскільки застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань за новий злочин та за злочин згідно вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 1.02.2016 року не допускається, вказані покарання повинні виконуватись самостійно.
Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті та особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.
Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особи винних. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу ОСОБА_5 , який по місцю проживання характеризується з позитивної сторони, проте вчинив злочин у період іспитового строку, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах закону застосувавши щодо обвинуваченого вид та розмір покарання позбавлення волі, встановлений санкцією інкримінованої обвинуваченому статті КК України.

Таким чином, визнаючи ОСОБА_5 винним у вчиненні злочину передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів, які визначають кваліфікацію дій винної особи та які регулюють питання щодо наведення доказів на підтвердження встановлених ним обставин.

Відповідно до ч.4 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Статтею 413 КПК України встановлено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Беручи до уваги вищенаведені доводи, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 серпня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України в частині призначеного та остаточного покарання.

Керуючись ст.ст.376, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_9 задовольнити, залишивши без задоволення подані обвинуваченим ОСОБА_5 та його захисником ОСОБА_6 апеляційні скарги.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 серпня 2016 року щодо обвинуваченого ОСОБА_5 змінити в частині призначеного покарання.
Виключити з резолютивної частини вироку вказівку суду щодо призначення ОСОБА_5 остаточного покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Вважати засудженим ОСОБА_5 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 /три/ роки.

Вирок Дубенського міськрайонного суду від 1.02.2016 року стосовно ОСОБА_5 за ч.2 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, яким його засуджено із застосуванням ч.1, ч.4 ст.70 КК України до 2 /двох/ років 3 /трьох/ місяців позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком 3 /три/ роки виконувати самостійно.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування ним покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його затримання, згідно ч.5 ст.72 КК України, - з 20 жовтня 2015 року по 19 жовтня 2016 року, у розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

В решті вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 4 серпня 2016 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим - в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:
_____________ ______________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3