У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и в:
За вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду, Запорізької області від 30 березня 2016 року визнано винуватим та засуджено

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь Запорізької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ст. 336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.

За вироком місцевого суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він будучи придатним до військової служби за станом здоров`я та віком, а також будучи належним чином повідомлений про необхідність прибуття 26 січня 2015 року о 07:00 год. до місця розташування ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою проведення часткової мобілізації згідно з указом Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року № 15/2015, не з`явився у зазначені день та час до військового комісаріату, належним чином не повідомивши про причини свого неприбуття, чим вчинив ухилення від призову за мобілізацією.

У касаційній скарзі прокурор посилається на незаконність судових рішень щодо ОСОБА_4 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_4 . Указує на те, що суд безпідставно, на його думку, визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття ОСОБА_4 і його активне сприяння розкриттю злочину. Посилається на невідповідність ухвали вимогам ст. 419 КПК України. Просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд цього кримінального провадження у суді першої інстанції.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для відкриття провадження з мотивів, наведених у касаційній скарзі.

Прокурором не оскаржуються доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненому злочині та кваліфікація його дій за ст. 336 КК України.

Із наданих копій судових рішень убачається, що судом при призначенні ОСОБА_4 покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України ураховано тяжкість вчиненого ним злочину, дані про його особу, пом`якшуючі покарання обставини.

Зокрема, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, дані про особу засудженого, який задовільно характеризувався за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою винуватість та щиро розкаявся у вчиненому, має на утриманні малолітню дитину.

Так, суд зваживши на вищевказане, а також на відсутність обтяжуючих покарання обставин, вирішив за можливе призначити ОСОБА_4 покарання із звільненням від його відбування з випробуванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що всі вказані вище обставини у сукупності, а також конкретні обставини вчиненого злочину, свідчать про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства в умовах контролю за поведінкою ОСОБА_4 , звільненого від відбування покарання.

Таким чином, призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України, оскільки містить обґрунтовані мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався. При цьому з ухвали убачається, що судом належним чином перевірено і спростовано доводи прокурора, викладені в апеляції, та які є аналогічні доводам касаційної скарги, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчиненого ним злочину та даним про його особу внаслідок м`якості.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що переконливих доводів про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень щодо ОСОБА_4 з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України підстав для відкриття провадження немає.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. 428 КПК України,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на вирок Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3