Справа №468/46/16-к 11.05.2016

Провадження № 11-кп/784/336/16 Категорія ч. 2 ст. 121 КПК України
Головуючий 1 інстанції суддя ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції суддя ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
Головуючої: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
За участі секретаря судового засідання ОСОБА_5
- ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України; -
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисники ОСОБА_8 і ОСОБА_9
потерпілий ОСОБА_10
В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції і вимог апеляційної скарги.
Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Жовтневого району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою загальною освітою, не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого, проживаючого на АДРЕСА_1 ; -
- засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі
Постановлено:
- запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою;
- строк відбування покарання обчислювати з дня затримання з 21.10.2015 року ;
- на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 21.10.2015 року по 10.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів у справі.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити даний вирок, перекваліфікувавши його дії з ч. 2 ст. 121 КК України на ст. 123 КК України, та призначити йому не пов`язане з позбавленням волі покарання.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Обвинувачений ОСОБА_6 твердить: що не бажав смерті потерпілої; що повернувшись 20.10.2015 року з роботи та заставши свою цивільну дружину у ліжку з його вітчимом, відчув сильне душевне хвилювання і, не віддаючи звіту своїм діям, почав наносити по тілу потерпілої удари совком, котрий потрапив йому під руку. Вважає, що його дії слід кваліфікувати за ст. 123 КК України. Посилаючись на повне усвідомлення, що він вчинив злочин, і впевненість, що він більш ніколи не вчинить нічого подібного, вважає, що призначене йому покарання є суворим.
Узагальнена позиція інших учасників судового провадження.
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого потерпілий ОСОБА_10 вважає її не підлягаючою задоволенню. Наводить доводи щодо вірної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України і відсутність підстав для перекваліфікації його дій на ст. 123 КК України з урахуванням висновків судово-психіатричної експертизи № 572 від 11.12.2015 року та показань самого обвинуваченого під час слідчого експерименту про нанесення ним ударів потерпілій не тільки металевим совком, а й кулаками по голові, ногами в область живота і паха, дерев`яною палицею по кінцівках та тулубу.
Посилається на те, що сімейне життя його дочки з ОСОБА_6 не склалося і станом на 20 жовтня 2015 року, тобто - на день вчинення ним противоправних дій відносно його дочки ОСОБА_11 вони разом не проживали.
Також твердить про відсутність підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання занадто суворим.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
20.10.2015 року приблизно о 17.30 год. обвинувачений ОСОБА_6 , прийшовши додому, за місцем свого проживання на АДРЕСА_1 , в одній із кімнат будинку побачив свою співмешканку ОСОБА_11 , яка перебувала в одному ліжку разом із ОСОБА_12 . В цей момент у обвинуваченого ОСОБА_6 з мотивів ревнощів виник умисел на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 , умисно наніс ОСОБА_11 декілька ударів кулаками в область голови, внаслідок чого остання прокинулася. В подальшому, реалізуючи свій умисел, направлений на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, схопив її за волосся, стягнув з ліжка на підлогу та наніс декілька ударів ногами в область живота та в область паху ОСОБА_11 . Після цього обвинувачений взяв у кімнаті металевий совок та, тримаючи його в руках, наніс ним удари в область поясниці та сідниць ОСОБА_11 , а також один удар в область живота. Потім ОСОБА_6 , взяв дерев`яну палицю та також наніс нею удари по кінцівкам та тулубу ОСОБА_11 , в тому числі і 2 удари в область живота.
В результаті нанесення обвинуваченим вищевказаних ударів ОСОБА_11 відповідно до висновку експерта Новобузького МРВ СМЕ № 146 від 21.10.2015 року, останній були спричинені тілесні ушкодження у виді: обширних синців, що зливаються в області живота, щілиноподібного розриву кореня брижі тонкого кишечника та 2 500 мл. крові в черевній порожнині, що відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть; а також - синця на верхньому повіці лівого ока, синця під лівим соском; обширних синців, що зливаються в області передньої поверхні правого і лівого стегон, сідниць з поширенням на поперекову область, а також правої лопатки з поширенням на зовнішню бічну область правого плеча; по одному садну на передній поверхні колінних суглобів; 6 саден на зовнішньо-боковій поверхні правого стегна; 6 хаотично розташованих крововиливів у м`яких тканинах волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на підтримку апеляційної скарги першого, заперечення прокурора ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_10 проти апеляційної скарги обвинуваченого; дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000698, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає її не підлягаючою задоволенню з таких підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі.

Обвинувачений ОСОБА_6 не оспорює фактичні обставини справи щодо спричинення саме ним потерпілій ОСОБА_11 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд в цій частині оскаржуваний вирок не переглядає.

Є безпідставними твердження апелянта що він не бажав смерті потерпілої, оскільки йому не пред`являлося обвинувачення, пов`язане з умислом на умисне вбивство або на замах на вбивство. Обвинуваченому ОСОБА_6 інкриміновано умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, внаслідок чого настала смерть потерпілої ОСОБА_11 .

Апеляційні вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо кваліфікації його дій за ст. 123 КК України не ґрунтуються на матеріалах справи і є лише міркуваннями апелянта.

Згідно роз`яснень, що містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 7 лютого 2003 року N 2 та правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2014 року 5-8к14 та в ухвалі Верховного Суду України від 22 січня 2015 року 5-39кс14 суб`єктивна сторона вбивства або заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за які передбачено статтями 116 і 123 КК України, характеризується не лише умислом, а й таким емоційним станом винного, який значною мірою знижував його здатність усвідомлювати свої дії або керувати ними. Необхідною умовою кваліфікації дій винного за зазначеними статтями є сильне душевне хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілого. Насильство може бути як фізичним (заподіяння тілесних ушкоджень або побоїв, незаконне позбавлення волі тощо), так і психічним (наприклад, погроза завдати фізичної, моральної чи майнової шкоди). До тяжкої образи слід відносити явно непристойну поведінку потерпілого, що особливо принижує гідність чи ганьбить честь винного або близьких йому осіб.

За матеріалами справи (в тому числі і згідно показань обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_10 ) ОСОБА_6 та загибла ОСОБА_11 періодично проживали разом, то сходилися - то розходилися. І незадовго до смерті останньої вони знов перебували у стані розриву-відновлення відносин.
Зазначену обставину ОСОБА_6 підтвердив і апеляційному суду.
Згідно показань обвинуваченого в суді першої інстанції, що містяться на технічному носії інформації, на якому зафіксовано судовий розгляд, ОСОБА_6 пояснював, що 20.10.2015 року повернувшись додому з роботи, побачив ОСОБА_11 у ліжку із співмешканцем своєї матері - ОСОБА_12 в напівоголеному стані. Обурившись, декілька раз вдарив кулаком ОСОБА_12 , а потім схопив ОСОБА_11 за волосся та стягнув її з ліжка на підлогу. Потім наніс ОСОБА_11 , яка перебувала на підлозі, декілька ударів металевим совком по сідницях, а коли вона повернулася на спину, то наніс їй удар цим же металевим совком в область живота. Також наніс ОСОБА_11 декілька ударів палкою. Наступного ранку помітив, що з нею щось не так і почав кричати, щоб викликали швидку допомогу та міліцію.
Ці показання обвинуваченого узгоджуються з даними протоколу слідчого експерименту від 12.01.2016 року за участі підозрюваного ОСОБА_6 , який на місці в домоволодінні АДРЕСА_1 в присутності свого захисника ОСОБА_8 та понятих добровільно розповів та показав обставини: нанесення ним 20.10.2015 року приблизно о 17.00 год. ударів в обличчя спочатку співмешканцю своєї матері ОСОБА_12 , а потім нанесення ОСОБА_11 ударів кулаками в обличчя, стягнення її за волосся на підлогу, нанесення їй удару ногою, а потім нанесення їй ударів металевим совком в область живота і сідниць. Також ОСОБА_6 показав, що потім пішов купив і випив горілку, а повернувшись додому, взяв у своєї матері ОСОБА_13 дерев`яну палицю, якою знов став наносити удари ОСОБА_11 по ногах, руках та животі, а потім вдарив ОСОБА_11 ногою в пах. Згодом, повернувшись до цієї кімнати, виявив, що ОСОБА_11 не дихає (а. с. 84 85, 86).
Показання обвинуваченого ОСОБА_6 в частині локалізації та кількості тілесних ушкоджень, завданих ним потерпілій, узгоджуються з даними висновку судово-медичної експертизи № 146 від 21.10.2015 року, відповідно до яких у ОСОБА_11 були виявлені такі тілесні ушкодження:
крововилив на верхньому повіці лівого ока; крововилив під лівим соском; обширних крововиливів, що зливаються в області: живота з розповсюдженням на лобкову область: передньої поверхні правого та лівого стегон, сідниць з розповсюдженням на поперекову область; правої лопатки з розповсюдженням на зовнішню бокову область правого плеча; по одному садну на передній поверхні колінних суглобів; 6 саден на зовнішньо-боковій поверхні правого стегна; 6 хаотично розташованих крововиливів у м`яких тканинах волосистої частини голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;
щілиноподібний розрив кореня брижі тонкого кишечника та приблизно 2 500 мл. крові в черевній порожнині.
Смерть ОСОБА_11 настала від гострої крововтрати в результаті внутрічеревної кровотечі на грунті травматичного розриву кореня брижі тонкого кишечника.
Розрив кореня брижі тонкого кишечника, в результаті якого виникла внутрічеревна кровотеча утворився в результаті удару в область живота. Таким чином крововиливи, що зливаються в області живота, розрив кореня брижі тонкого кишечника та 2 500 мл. крові в черевній порожнині за критерієм небезпеки для життя (як такі, що спричинили смерть), відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Всі інші тілесні ушкодження є легкими тілесним ушкодженнями.
Всі виявлені тілесні ушкодження прижиттєві, спричинені потерпілій незадовго до смерті в результаті дії тупих твердих предметів.
Множинність ушкоджень свідчить про велику кількість ударних дій.
Не виявлено будь-яких ушкоджень, які б свідчили про боротьбу або самооборону.
При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_11 виявлено етиловий спирт в концентрації в крові 5,97 %, що відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння (а. с. 82 83).

Таким чином, встановлені судом фактичні обставини даного кримінального провадження не підтверджують того, що дії ОСОБА_6 виникли внаслідок протизаконного насильства, систематичного знущання чи тяжкої образи з боку потерпілої щодо обвинуваченого, були раптовими та зумовленими його безпосередньою реакцією на дії потерпілої, тобто відбувались без розриву в часі між обставинами, які викликали у нього стан вираженої емоційної напруги, і подальшим умисним тяжким тілесним ушкодженням, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .
Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 242 КПК України щодо підстав проведення експертизи, експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням слідчого судді чи суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язаний звернутися до експерта для проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

У відповідності до зазначених вимог закону у справі була призначена та проведена комплексна судова психолого-психіатрична експертиза № 572 від 11.12.2015 року, згідно висновків якої ОСОБА_6 на теперішній час страждає і страждав на час вчинення злочину легкою розумовою відсталістю з емоційно-вольовою лабільністю, ускладненою синдромом залежності від алкоголю. В період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, він міг віддавати звіт в своїх дій і керувати ними. В теперішній час він може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

У стані фізіологічного афекту або іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на свідомість і поведінку, ОСОБА_6 , не перебував (а. с. 61 - 68).

Наведене також спростовує доводи апелянта ОСОБА_6 про вчинення ним злочину у стані сильного душевного хвилювання.

З огляду на зазначене є вірним висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_11 .
І відсутні підстави для кваліфікації його дій за ст. 123 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 50, 65, 66 КК України врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризуються негативно, не працює; пом`якшуючі покарання обставини - визнання обвинуваченим своєї вини та сприяння в розкритті злочину.

Оцінивши сукупність вищезазначених обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у наближеному до мінімального розмірі санкції ч. 2 ст. 121 КК України.

На думку апеляційного суду з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема - що протиправні наслідки настали внаслідок численних умисних триваючих насильницьких дій обвинуваченого ОСОБА_6 відносно потерпілої, що підвищує суспільну небезпеку цього злочину порівняно з іншими злочинами цієї категорії, таке покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, і відсутні підстави вважати його занадто суворим.

А тому доводи апелянта в цій частині є непереконливими та безпідставними.
Є безпідставними і посилання захисника ОСОБА_8 на стан здоров`я матері обвинуваченого як на обставину, що пом`якшує його покарання, оскільки це є лише даними про його (обвинуваченого ) особу, які не дають підстав для пом`якшення призначеного судом покарання.
З огляду на наведене відсутні підстави для зміни вироку, про що просить апелянт, а тому апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
За положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Суд першої інстанції відповідно положень ч. 5 ст. 72 КК України постановив зарахувати в строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання, строк тримання його під вартою, як запобіжного заходу в межах даного кримінального провадження, в період з 21 жовтня 2015 року по 10 лютого 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На підстав ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню в строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання, строк тримання його під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 11 лютого 2016 року по 11 травня 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Залишити без змін вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2016 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України.
На підстав ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування призначеного ОСОБА_6 покарання, строк тримання його під вартою до набрання вироком законної сили, як запобіжного заходу, з 11 лютого 2016 року по 11 травня 2016 року (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуюча:

Судді: