АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 197/433/15-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/430/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула 14 червня 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року у кримінальному провадженні № 0000057, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлівка Васильківського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, з базовою середньою освітою, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України, якого визнано винним і засуджено:

-за ч.1 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі;

-за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк застосованого до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 25 лютого 2015р. по 13 серпня 2015 р. включно.

Питання з речовими доказами і судовими витратами вирішені.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8

обвинувачений - ОСОБА_7

захисник - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить винести рішення, яким вирок суду в частині визнання ОСОБА_7 винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України скасувати та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок. Крім того, захисник просить призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.185 КК України у виді 6 місяців арешту, а вирок суду в цій частині змінити, одночасно зарахувавши обвинуваченому строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 2015 року до 13 серпня 2015 року у строк основного покарання, за правилами ч.5 ст.72 КК України.

Вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року ОСОБА_9 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України, за наступних обставин.

Приблизно в двадцятих числах грудня 2014 року у денний час доби ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився за місцем свого тимчасового мешкання , будинок АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дозволу якого він там мешкав, та де у нього виник єдиний злочинний умисний намір направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме саморобного металевого паркану, яким було огороджено вказане домоволодіння.
Так , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно 20 грудня 2014 року, приблизно о 12.00 годині, реалізуючи свій єдиний продовжуваний злочин , що складається із двох і більше вчинених у різний час тотожних злочинних діянь , який починається вчиненням першого і закінчується вчиненням останнього із тотожних злочинних діянь , направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету , та знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , за допомогою пилки по металу спиляв з обох боків саморобну металеву секцію паркану , який був виготовлений з двох кутків довжиною по 2,3 метри кожний, шириною 6,5см., товщиною металу 3 мм., та рифленої арматури діаметром 1,5мм., відрізками довжиною по 1 м., у кількості 23 штук , вартістю , згідно висновку товарознавчої експертизи № 23 від 17.03.2015 року , 322 грн. та з якою з місця скоєння кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Після чого, ОСОБА_7 , наступного дня приблизно 21 грудня 2014 року приблизно о 12.00 годині, продовжуючи свій єдиний продовжуваний злочин , що складається із двох і більше вчинених у різний час тотожних злочинних діянь , який починається вчиненням першого і закінчується вчиненням останнього із тотожних злочинних діянь , направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету , та знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , за допомогою пилки по металу спиляв з обох боків аналогічну саморобну металеву секцію паркану вартістью 322 грн. з якою з місця скоєння кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Після чого, ОСОБА_7 , наступного дня приблизно 22 грудня 2014 року приблизно о 12.00 годині, продовжуючи свій єдиний продовжуваний злочин , що складається із двох і більше вчинених у різний час тотожних злочинних діянь , який починається вчиненням першого і закінчується вчиненням останнього із тотожних злочинних діянь , направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету , та знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , за допомогою пилки по металу спиляв з обох боків аналогічну саморобну металеву секцію паркану вартістью 322 грн. з якою з місця скоєння кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Після чого, ОСОБА_7 , наступного дня приблизно 23 грудня 2014 року приблизно о 12.00 годині, продовжуючи свій єдиний продовжуваний злочин , що складається із двох і більше вчинених у різний час тотожних злочинних діянь , який починається вчиненням першого і закінчується вчиненням останнього із тотожних злочинних діянь , направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету , та знаходячись за адресою АДРЕСА_2 , за допомогою пилки по металу спиляв з обох боків аналогічну саморобну металеву секцію паркану вартістью 322 грн. з якою з місця скоєння кримінального правопорушення зник розпорядившись викраденим на свій розсуд.
Таким чином, в результаті єдиних злочинних діянь , які є реалізацією єдиного злочинного наміру ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_11 було заподіяно матеріальну шкоду на суму 1288 грн. .
Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення , передбаченого ч.І ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Крім того , 30.01.2015 року о 23 годині 18 хвилин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля магазину «Технодом» по вулиці Леніна, 92, в смт. Широке Широківського району Дніпропетровської області , де побачив, що раніше йому не відомий громадянин ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_3 , знімає з банкомату «ПриватБанку», який розташований за вищевказаною адресою, грошові кошти.
Після чого, у ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення чужого майна, а саме під час отримання грошових коштів з банкомату «ПриватБанк» у ОСОБА_12 .
Так, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.01.2015 року о 23 годині 18 хвилин , діючи повторно, та реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливу мету , підійшов до ОСОБА_12 та відкрито із застосуванням насильства, по відношенню до ОСОБА_12 , яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого , умисно наніс два удари кулаком руки в область обличчя ОСОБА_12 , спричинивши останньому , згідно висновку судово-медичної експертизи №18 від 04.02.2015 року , легкі тілесні ушкодження, після чого вихопив з банкомату грошові кошти в розмірі 2220 грн., які належать ОСОБА_12 та утримуючи їх при собі з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденими грошовими коштами на свій розсуд , чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальних збитків на зазначену суму 2220 гривень.
Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Також, 19.02.2015 року близько 21.00 години між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у будинку, що розташований на території домоволодіння, яке перебуває в комунальній власності Широківської селищної ради Дніпропетровської області, де проживає та зареєстрована ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході сумісного розпиття спиртних напоїв, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків виникла сварка між ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , в ході якої ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , реалізуючи свій злочинний намір , умисно , наніс близько 25 ударів , ногами обутими в чоботи з прорезиновою підошвою , поверхня тканевий матеріал з застібкою на липучки , та кулаками , в область голови , обличчя, тулуба, рук, ніг, також наніс близько 3 ударів куском цеглини в область обличчя та голови, ОСОБА_13 .. Наносив удари останній на протязі 10-15 хвилин спричинивши тілесні ушкодження від яких ОСОБА_13 в ніч з 19 на ІНФОРМАЦІЯ_6 померла.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 26 від 23.02.2015 року та додаткової судово-медичної експертизи № 26 від 27.02.2015 р. у ОСОБА_13 виявлено наступні тілесні ушкодження: забій м`яких тканин, садна, синці та мілка забійна рана обличчя, не менше 8 велико - вогнищевитих крововиливів у м`які тканини голови в різних областях, крововиливи під м`які мозко оболонки. Синці тулуба та верхніх кінцівок. Двобічні численні переломи ребер по різних анатомічним лініям, поперечний перелом тіла грудини, близько 300 мл. рідкої крові в плевральних порожнинах, розрив селезінки, крововиливи в спайки правої частки печінки з діафрагмою, 500 мл. рідкої крові в черевній порожнині. Всі вищевказані ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, індивідуальні властивості яких на ушкодження не відобразилися. Такими предметами могли бути стиснута в кулак рука, взута нога, або інший предмет з аналогічними властивостями. Однак, характер та особливості садна правої половини обличчя внутрішно - шкіряного крововиливу нижньої повіки лівого ока синця правого передпліччя у середній третині, а також синці ділянки тазу з обох боків та лівої сідниці (прямокутна форма внутрішньо - шкіряного крововиливу, смугаста форма та наявність просвітлень синців ділянки тазу та лівої сідниці та ін.) - не виключає можливості спричинення їх предметом, який мав ребро та грані, можливо цеглиною. Всі ушкодження виникли прижиттєво, вірогідно у швидкій послідовності, одне за одним, про що свідчить доволі рівномірна реакція м`яких тканин на травму (підтверджена гістологічна) не задовго до настання смерті. Характер та особливості переломів ребер та літа груднини свідчать про те, що було стискання грудної клітки передньо - задньому напрямку (удар або напригування, вірогідно ногою в область грудини), а також нанесення ударів тупим предметом в ділянку нижніх ребер грудної клітки з обох боків.
Враховуючи майже однакову виразність крововиливів в місцях травми м`яких тканин та кісток скелету, данні судово - гістологічного дослідження, від моменту спричинення ушкоджень до смерті потерпілої пройшов проміжок часу приблизно від 01 годин до 06 -08 годин (реакція Перлса негативна; виразний драглистий набряк м`яких тканин голови в ділянці правого вискового м`язу; помірна клітинна реакція в субарахноїдальному крововиливу та інше). Після спричинення ушкоджень не виключено можливість виконання потерпілою будь - яких активних дій (враховуючи ерективну стадію травматичного шоку, яка триває середньому від 20 хвилин та більше, а також наявність алкогольного сп`яніння, яке, зазвичай, пригнічує больову чутливість). Будь-яких ушкоджень на тілі потерпілої, характерних для волочіння (садна, подряпини та ін..) не виявлено, що не виключає можливості переміщення тіла її даним способом (одяг має забруднення ґрунтом, переважно по даній поверхні).
Згідно висновку судово-медичної експертизи №26 від 23.02.2015 року смерть ОСОБА_15 наступила від сполученої травми голови та тулубу, яка супроводжувалася численними двобічними переломами ребер, тіла грудини та ушкодженням внутрішніх органів і у своєму перебігу ускладнилася розвитком травматичного шоку, що й призвело до смерті.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень , що спричинили смерть потерпілої.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 зазначає на незаконність та необґрунтованість вироку суду в частині пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення за ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Крім того, захисник вказує на невідповідність призначеного ОСОБА_7 за ч.1 ст.185 КК України покарання тяжкості скоєного правопорушення та особі винного, що призвело до ухвалення незаконного вироку. На думку захисника, причетність ОСОБА_7 до відкритого викрадення коштів ОСОБА_12 (ч.2 ст.186 КК України), не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду кримінального провадження, а рішення суду в цій частині ґрунтується лише на припущеннях суду, суперечливих показах свідків та неналежних доказах. Так, потерпілий ОСОБА_12 не вказав на ОСОБА_7 , як на особу, що вчинила даний злочин. Крім того, належність знайденої на місці злочину в`язаної шапки з надписом на емблемі «Адідас» саме ОСОБА_7 не підтверджена в суді, оскільки потерпілий не стверджував, а лише вказав, що шапка за формою та кольору лише схожа з тією шапкою, що він зняв з голови нападника. При цьому, свідок ОСОБА_14 до пред`явлення їй для впізнання знайденої на місці злочину шапки, вказувала на ознаки, яких вона не містить. Між тим, на думку захисника, покази свідка ОСОБА_14 про те, що ОСОБА_16 приходив до неї додому 30.01.2015 року близько 22.00 години (в шапці), а відлучившись на годину, повернувся без шапки та з грошима є нічим іншим, як неправдивими показами, упередженого свідка, який зі слів, ОСОБА_7 , причетний до скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України. До того ж свідок ОСОБА_17 в суді підтвердив алібі обвинуваченого. Не знайшла свого підтвердження і вина ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України. Так, ОСОБА_16 свою вину у вчиненні цього злочину не визнав та пояснив, що надавав визнавальні покази на досудовому слідстві під впливом працівників міліції. Обвинувачений не заперечував того, що наніс потерпілій близько 5-7 ударів рукою та ногою того дня, у зв`язку з неадекватністю поведінки потерпілої, проте, на думку ОСОБА_7 , його удари не могли призвести до таких тяжких наслідків. При цьому, обвинувачений в суді пояснив, що 19.02.2015 року між потерпілою ОСОБА_13 і свідком ОСОБА_14 відбулася сварка та остання користуючись непритомністю через алкогольне сп`яніння потерпілої, нанесла потерпілій не менше 20 ударів в різні частини тіла. Близько 22.00 обвинувачений ліг спати та не знає як розвивались події надалі. Проте такі покази обвинуваченого належним чином перевірені судом не були. Матеріали провадження не містять беззаперечних доказів вини обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України . Покази ж свідка ОСОБА_18 в частині нанесення ударів обвинуваченим потерпілій по тулубу та голові уламками кирпичу не знайшли свого підтвердження іншими доказами та, на думку захисника, є неправдивими. Крім того, захисник вказує на фальсифікацію всього досудового розслідування, з огляду на істотні порушення органом досудового розслідування діючого кримінального процесуального законодавства та як результат визнання ряду доказів у справі недопустимими. Не перевірено судом належним чином і версію обвинуваченого про нанесення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій саме свідком ОСОБА_19 , у котрої був конфлікт з потерпілою та яку навмисно під час досудового розслідування перевели з розряду підозрюваних в свідки. При цьому, ОСОБА_19 в перші 5 днів після вчинення злочину зникла з смт.Широкого наслідком чого є помилкове впізнання трупа потерпілої ОСОБА_15 , як ОСОБА_19 . В протоколі огляду трупа міститься прізвище ОСОБА_19 , тоді як в доданому до нього одязі померлої міститься прізвище потерпілої ОСОБА_15 . Також захисник вказує на призначення занадто суворого покарання обвинуваченому за ч.1 ст.185 КК України без належного урахування того, що ОСОБА_16 вину у вчиненні цього злочину визнав повністю, щиро покаявся, потерпілий претензій до обвинуваченого не має. На підставі наведеного, обвинуваченому слід призначити не пов`язане з позбавленням волі покарання.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив колегію суддів залишити їх без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 , кожен окремо, наполягали на задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, на підставі наведених в ній доводів.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційні скарги сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційних скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України ґрунтуються на зібраних у справі доказах, які були перевірені у судовому засіданні та яким суд дав належну оцінку у вироку, відповідно до вимог ст. 374 КПК України, та в апеляційній скарзі зазначені факти не оскаржуються і з огляду на положення ст.404 КПК України, дані висновки колегією суддів не переглядаються.
В свою чергу, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , щодо непричетності останнього до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, кримінальна відповідальність за які передбачена ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України, то вони спростовуються матеріалами провадження і тому задоволенню не підлягають.
Як на докази вини ОСОБА_7 суд правомірно послався на покази як самого обвинуваченого надані ним, в ході досудового розслідування, під час проведення ряду слідчих дій, так і покази свідків по справі та письмові матеріали кримінального провадження.
При цьому, доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що висновки суду, викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, що суд дав неправильну юридичну оцінку зібраним в справі доказам, безпідставно взяв до уваги одні докази і відхилив інші, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Під час судового розгляду кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України не вчиняв взагалі.

Проте,доводи захисника ОСОБА_6 , в частині того , що вина ОСОБА_7 за епізодом відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 , яке мало місце 30.01.2015року, біля магазину «Технодом» по вулиці Леніна, 92, в смт. Широке, Широківського району Дніпропетровської областіне була доведена в ході судового розгляду , колегія суддів вважає необґрунтованими , оскільки вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, під час проведення слідчого експерименту ,за участю ОСОБА_7 та двох понятих, обвинувачений добровільно розповів обставини скоєння ним грабежу біля магазину «Технодом» по вулиці Леніна, 92, в смт. Широке, Широківського району Дніпропетровської області 30.01.2015 року, вказавши яким чином він відкрито заволодів грошовими коштами незнайомого йому чоловіка (т.1 а.кп.79-81).
Свідок ОСОБА_20 , підтвердив в судовому засіданні, що він приймав участь в проведенні слідчого експерименту, з обвинуваченим ОСОБА_7 ,який під час слідчого експерименту пояснював про обставини незаконного заволодіння грошима потерпілого та показував як відбувались події того дня. Ніхто ніякого тиску на обвинуваченого в цей день не чинив, обвинувачений пояснював все добровільно.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , надані ним під час проведення слідчого експерименту , повністю співпадають з показами потерпілого ОСОБА_12 в суді першої інстанції про те, як 30.01.2015 року, знімаючи зарплату біля банкомату Приватбанку на нього напав незнайомий чоловік, ударив його в обличчя та забрав його гроші. Обличчя нападника ОСОБА_12 не бачив, проте в суді впізнав шапку, яку загубив нападник тікаючи.
Крім того ,твердження ОСОБА_7 також спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_14 , наданими в судовому засіданні , яка вказала , що ОСОБА_7 30.01.2015 року, близько 22.00 години ,прийшов до неї, а після пішов за цигарками, а повернувся з сумою грошових коштів, яких раніше у нього не було. Обвинувачений спочатку приходив до неї в шапці, а коли ходив за цигарками, повернувся без неї. Свідок ОСОБА_14 впізнала в судовому засіданні, серед інших представлених для впізнання, шапку, в якій 30.01.2015 року до неї приходив Череднічено, а повернувся без цієї шапки.
Таким чином, безпідставними колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги захисника про те, що висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 ґрунтуються на припущеннях, суперечливих показах окремих свідків та неналежних доказах.
Колегія суддів вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 повною мірою доведена як його власними показами під час слідчого експерименту, так і поясненнями потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_14 , які є послідовними та співпадають між собою.
Допитуючи свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , суд попередив їх про кримінальну відповідальність та надав можливість всім учасникам процесу задавати їм питання. Тому колегія суддів не знаходить підстав сумніватися в достовірності їх показів, враховуючи, що покази, які вони давали на досудовому слідстві та підтвердили в судовому засіданні правдиві, оскільки знаходяться у взаємозв`язку з іншими об`єктивними письмовими доказами по справі, дослідженими судом в судовому засіданні, а саме: протоколом огляду місця події від 31.01.2015 року, під час якого було вилучено шапку чорного кольору з вставкою сірого кольору на лобній частині якої знаходиться надпис «адідас» (т.1 а.кп. 43), яку в подальшому в судовому засіданні впізнав потерпілий ОСОБА_12 .
До того ж об`єктивних даних, які б свідчили про недопустимість та неналежність досліджених судом доказів колегією суддів не встановлено, а в апеляційній скарзі захисника не наведено, покази свідків не є суперечливими за своїм змістом, а навпаки логічні та послідовні.
Предметом перевірки суду першої інстанції була і версія обвинуваченого ОСОБА_7 про наявність в нього алібі в день скоєння злочину 30.01.2015 року, яке мав підтвердити свідок ОСОБА_17 , в якого в цей день ніби то ночував обвинувачений. Проте, допитаний в суді свідок ОСОБА_17 алібі обвинуваченого не підтвердив та вказав, що не може точно стверджувати про те, що в ніч з 30 на 31 січня 2015 року ОСОБА_7 в нього ночував, а також свідок не зміг підтвердити, чи знаходився обвинувачений в ночі в літній кухні , чи покидав її , оскільки свідок обвинуваченого не контролював. Показам свідка ОСОБА_17 судом дана належна оцінка, а доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_17 все ж підтвердив алібі обвинуваченого, спростовуються показами цього свідка, наявними на технічному запису судового засідання.

Таким чином, на думку колегії суддів, сукупності досліджених судом та викладених у вироку доказів достатньо для того, щоб зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у скоєнні передбаченого ч.2 ст.186 КК України кримінального правопорушення, незважаючи на повне невизнання останнім своєї провини.
Крім того, вироком суду ОСОБА_7 також визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України. Висновки суду про доведеність вини останнього у його скоєнні колегія суддів вважає правомірними, а твердження в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про незаконне засудження ОСОБА_7 за його вчинення безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував того факту , що 19.02.2015 року він , після 17 години , прийшов до ОСОБА_14 , де в цей час була потерпіла ОСОБА_13 , вони розпивали спиртні напої,.Між ОСОБА_14 та ОСОБА_13 виникла сварка , потім ОСОБА_13 справила нужду на топчан , на якому вона сиділа , у зв`язку з чим він ударив її два рази в бік, відчого ОСОБА_13 впала на підлогу, стала блювати , він став бити її ногою , щоб вона вийшла.Наступного дня . коли вони прокинулись , то побачили , що ОСОБА_15 лежить на землі.Вони її не чіпали та пішли з двору. Обвинувачений наполягав , що цеглиною ОСОБА_13 він не бив.В подальшому обвинувачений змінив свої показання та зазначив , що ОСОБА_13 ногами в області голови била ОСОБА_14 , а він намагався завадити їй це робити та відтягував ОСОБА_14 від потерпілої.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, в ході слідчого експерименту за його участі, так і в судовому засіданні, визнав факт того, що бив ОСОБА_13 19.02.2015 року, вночі, у будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проте, вказував на відсутність у нього умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, зазначаючи, що відношення до наслідків, які потягли за собою смерть потерпілої, він не має, шматком цеглини потерпілій удари не завдавав.
Суд, навівши у вироку відповідні мотиви, обґрунтовано не прийняв до уваги наведені вище свідчення обвинуваченого, стосовно обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 та його злочинних намірів, оскільки такі його покази повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження та показами допитаних в судовому засіданні свідків.
Спростовуючи доводи обвинуваченого ОСОБА_7 суд послався на докази у кримінальному провадженні в їх сукупності, які є допустимими, і підстав сумніватися у їх достовірності по справі колегія суддів не вбачає , оскільки вони узгоджуються між собою.

На досудовому слідстві , в ході слідчого експерименту(т.2 а.кп.84-87), ОСОБА_14 розповіла про обставини конфлікту, який стався між ОСОБА_15 та ОСОБА_16 19.02.2015 року, та на прикладі показала як саме ОСОБА_16 наносив удари потерпілій, зазначивши при цьому і про те, що обвинувачений куском цеглини наносив удари в область голови та обличчя ОСОБА_15 , інші обставини.
Аналогічні пояснення свідок ОСОБА_14 дала і в судовому засіданні, пояснивши, що 19.02.2015 року, на ґрунті неприязних стосунків, ОСОБА_7 спочатку наніс удар ОСОБА_13 , яка сиділа на топчані, а потім стягнув на підлогу і став бити руками, ногами по тулубу, в ребра, голову нанісши близько 20 ударів. Далі взяв цеглину і нею наніс 2-3 удари ОСОБА_13 в область обличчя. ОСОБА_14 пояснила, що в момент нанесення ударів обвинуваченим потерпілій, у вікно заглядав ОСОБА_21 .
Твердження обвинуваченого в тій частині , що він не бив ОСОБА_13 цеглиною по голові також спростовуються показаннями свідка ОСОБА_22 в судовому засіданні про те , що 19.02.2015 року, о 21 - 21.30, годин він з друзями йшов по вул. Карла Маркса, де підійшовши до вікна будинку АДРЕСА_4 та побачив, як раніше знайомий йому ОСОБА_7 був нахилений над незнайомою йому жінкою та бив її в голову куском червоної цегли, яку тримав в руці, а потім ще бив ногами по тулубу.Він почав кричати через вікно , щоб ОСОБА_7 зупинився .Після чого , обвинувачений побачив його та взяв якийсь металевий прут та вибіг за ним та наніс удар йому металевим прутом .
Пояснення свідка ОСОБА_22 в судовому засіданні співпадають зі свідченнями наданими ним під час проведення слідчого експерименту , в ході якого, ОСОБА_22 не тільки розповів, а й на прикладі показав, яким чином розгорталися події в будинку АДРЕСА_4 19.02.2015 року, як ОСОБА_16 наносив удари потерпілій кулаками, ногами та цеглиною, локалізацію та кількість ударів, інші подробиці (т.2 а.кп.75-78).
Пояснення свідка ОСОБА_22 також повністю підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_23 .
Свідок ОСОБА_24 в судовому засіданні зазначала про те , що 20.02.2015 року, приблизно о 6.30 годин ранку, до неї додому прийшли ОСОБА_16 та ОСОБА_19 , які були в нетверезому стані та говорили про мертву жінку - ОСОБА_25 . З розмови зазначених осіб свідок зрозуміла, що цю жінку вони били. При цьому, ОСОБА_16 говорив до ОСОБА_19 , що не треба було бити жінку по голові, на що та сказала, щоб він мовчав.
Крім пояснень свідків, вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України підтверджується також даними, встановленими із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наведених в мотивувальній частині вироку.

На думку колегії суддів, докази, на які послався суд в обґрунтування своїх висновків доведенності вини ОСОБА_7 узгоджуються між собою, а тому повністю спростовують доводи захисника обвинуваченого про необхідність виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України.
При цьому колегія суддів не знаходить об`єктивних підстав вважати неправдивими покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , як безпосередніх очевидців умисного спричинення обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , які з урахуванням встановлених в ході досудового розслідування та перевірених в суді доказів, в тому числі проведених з обвинуваченим та свідками слідчих експериментів, знайшли своє повне підтвердження в матеріалах провадження.
Більш того, відповідно до висновку додаткової судово-медичної експертизи за № 26, від 27.02.2015 р. ( а.кп.95-96), не виключена можливість спричинення тілесних ушкоджень, які були виявлені у ОСОБА_13 при обставинах на які вказав саме свідок ОСОБА_22 в ході проведення слідчого експерименту. В той же час, свідчення ОСОБА_7 , під час слідчого експерименту за його участі не повністю відповідають об`єктивним судово-медичним даним, виявленим в ході проведення судово-медичної експертизи трупа відносно кількості, характеру та особливостей виявлених ушкоджень.
Покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_22 , колегія суддів вважає достовірними, оскільки як на досудовому слідстві, так і під час розгляду кримінального провадження у суді, останні надавали аналогічні за своїм змістом, послідовні покази, стосовно обставин кримінального правопорушення , які узгоджуються з висновками судово-медичних експертиз. Суттєвих протиріч в поясненнях свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_22 в судовому засіданні встановлено не було, тому суд правомірно взяв їх до уваги, як правдиві і такі, що відповідають дійсності. Безпідставними є і доводи апеляційної скарги про упередженість цих свідків
Доводи апеляційної скарги захисника про не підтвердження іншими доказами показів свідка ОСОБА_22 відносно нанесення обвинуваченим потерпілій ударів уламками цегли є безпідставними, оскільки покази такого ж змісту надавала в суді свідок ОСОБА_14 , пояснюючи, що удари потерпілій ОСОБА_7 наносив в тому числі за допомогою шматка цеглини. Крім того, висновком додаткової судово-медичної експертизи за № 26, від 27.02.2015 року, встановлено що характер та особливості окремих ушкоджень, виявлених на трупі потерпілої, не виключає можливості спричинення їх предметом, який мав ребро та грані, можливо цеглиною. Свідками ОСОБА_26 та ОСОБА_27 в суді підтверджено, що в будинку АДРЕСА_4 були знайдені куски цеглин.
Той факт, що слідчим під час досудового розслідування не направлено знайдені за місцем скоєння злочину шматки цеглин на відповідне дослідження не може свідчити про недоведеність вини ОСОБА_7 в нанесенні тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, оскільки при провадженні досудового слідства всі рішення про спрямування слідства та проведення слідчих дій слідчий приймає самостійно, крім випадків, передбачених законом. При цьому, на досудовому слідстві можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого у нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений кримінальним процесуальним Кодексом строк.

В той же час, покази ОСОБА_7 колегія суддів вважає непослідовними і суперечливими,оскільки обвинуваченим неодноразово змінювались ,в тому числі в суді, та спростовані наведеними у мотивувальній частині вироку доказами.

Суд навів у вироку детальні мотиви відносно оцінки пояснень ОСОБА_7 щодо його непричетності до вчинення інкримінованого йому, передбаченого ч.2 ст.121 КК України злочину та настання смерті ОСОБА_13 не від його дій, розцінивши покази обвинуваченого, як обраний спосіб захисту та намір ухилитись від відповідальності за скоєне. З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

При цьому, судом прийнято до уваги встановлені по справі фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: під час розпивання спиртних напоїв, на грунті особистих неприязних стосунків, ОСОБА_7 заподіяв потерпілій ряд ударів ногами та кулаками, в тому числі в область голови, обличчя, тулуба, також наніс близько 3 ударів куском цеглини в область обличчя та голови, внаслідок яких і настала смерть потерпілої ОСОБА_13 . У сукупності все це свідчить про те, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав настання суспільно небезпечних наслідків та бажав їх настання.

Судом було перевірено доводи обвинуваченого, в тій частині, що він себе оговорив під час досудового слідства, визнавши вину під впливом фізичного і морального тиску працівників поліції, при цьому суд знайшов їх необґрунтованими та належним чином мотивував свої висновки у вироку.

Так, про заяву ОСОБА_7 щодо наявності неправомірних дій працівників поліції у відношенні нього, судом першої інстанції було повідомлено прокурора Дніпропетровської області для реагування в порядку ст.214 КПК України (т.3 а.кп.3-4). Відповідно до повідомлення, яке надійшло на адресу суду першої інстанції від прокурора Широківського району Дніпропетровської області, факти застосування фізичного чи психологічного впливу на ОСОБА_7 не знайшли свого підтвердження (т.3 а.кп. 103-104).
Крім того, судом були допитані зазначені обвинуваченим працівники правоохоронних органів ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , які в своїх свідченнях в суді заперечили вказані обвинуваченим доводи про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування. Будь-яких доказів фізичного чи психологічного тиску на обвинуваченого з боку працівників міліції у справі немає.

Доводи захисника обвинуваченого в апеляційній скарзі про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах даного кримінального провадження.
При цьому, посилання в апеляційній скарзі захисника на неповноту судового слідства , яка полягала в тому , що судом не було перевірено та надано ніякої оцінки твердженням обвинуваченого ОСОБА_7 про те , що злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України скоїла свідок ОСОБА_14 не можуть бути прийняті колегією суддів , оскільки вони суперечать вимогам ст.337 КПК України, відповідно до якої, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення. Те ж саме стосується і доводів апеляційної скарги захисника про неналежне встановлення судом обставин нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 удару свідку ОСОБА_33 , що явно виходить за межі пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.
Не знайшли свого підтвердження і доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про фальсифікацію матеріалів кримінального провадження, при цьому неналежне оформлення вилучених співробітниками поліції частини речових доказів, про що зазначає в скарзі захисник, стало наслідком визнання їх недопустимими судом першої інстанції. Тобто, з цього приводу судом було прийняте належне рішення, передбачене кримінальним процесуальним законодавством.
На думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено згідно з вимогами ст.65 КК України.
Так, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції у повній мірі врахував тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, дав належний аналіз особі винного, обставинам, які обтяжують покарання та не встановив пом`якшуючих його обставин. Враховано судом і позицію самого обвинуваченого, який вину визнав лише у скоєнні крадіжки, у вчиненні інших інкримінованих йому злочинів вину фактично не визнав, в ході судового розгляду змінював свої покази, намагаючись ввести суд в оману та уникнути відповідальності за скоєне.
Тому ,призначене обвинуваченому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав для пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404 - 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Широківського районного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2016 року, яким ОСОБА_7 засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.121 КК України без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
На судові рішення першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
Судді апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4