АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю: прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні Апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року у кримінальному провадженні № 0002760 за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24 березня 2015 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на один рік;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2015 року та остаточно визначено йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі з 02 липня 2015 року. Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Згідно з вироком суду, 24 червня 2015 року, близько 16 години 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту «Ринок Кодак», що розташований на пр. Героїв у м. Дніпропетровську, побачив раніше незнайому ОСОБА_10 з явними ознаками вад зору, яка намагалася перейти проїзджу частину пр. Героїв в м. Дніпропетровську і гримала в правій руці свою сумку. ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_10 провести її через проїзджу частину і в подальшому у потрібне їй місце, на що остання погодилась. Пізніше цього ж дня, о 16 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у відділенні банку «Банк Кредит Дніпро», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, пр. Героїв 12, почув від самої потерпілої ОСОБА_10 , що в її сумці для ноутбуку фіолетового кольору «ЕВОХ» знаходяться грошові кошти в сумі 11 500 гривень дрібними купюрами, які вона хоче поміняти в банку на купюри номіналами по 500 гривень. Після цього у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння майном ОСОБА_10 , зокрема грошовими коштами, які він визначив об`єктом свого злочинного посягання. В цей же день, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, маючи умисел на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_10 - сумочкою з грошовими коштами, скориставшись безпорадним станом останньої - інвалідністю у зв`язку із втратою зору, запевнюючи ОСОБА_10 , що вони знаходяться на ж/м Перемоги - 4 у м. Дніпропетровську, та що він супроводжує її додому, умисно завів ОСОБА_10 до веслувального каналу «Коса», що розташований по вул. Набережній Перемоги у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, де, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , розуміючи, що його дії є очевидними для самої потерпілої, діючи умисно, із корисливих спонукань, скоюючи злочин повторно, шляхом ривка, відкрито вирвав з правої руки потерпілої сумку для ноутбуку фіолетового кольору марки «ЕВОХ», вартістю 261 гривень 58 копійок, в якій знаходились грошові кошти в сумі 11 500 гривень, гаманець, вартістю 129 гривень 60 копійок, навушники до телефону, які матеріальної цінності для потерпілій не представляють, посвідчення інваліда першої групи у зв`язку з втратою зору, ключі від квартири, бреу вигляді кулі, які матеріальної цінності для потерпілої не представляють, таким чином, відкрито викрав майно потерпілої ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_7 з викраденим майном з місця скоєння злочину втік, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 11 891 гривню 18 копійок.

Не погодившись з даним рішенням обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року та ухвалити новий вирок яким визнати його винним за ст. 190 КК України та призначити йому покарання з урахуванням щирого каяття. Крім того, просить перевірити факт його незаконного позбавлення волі з 27.06.2015 року по 02.07.2015 року, дати йому оцінку та вжити передбачені законом заходи реагування. Обгрунтовуючи свою апеляцію, він вказав, що визнає себе винуватим за ст. 190 КК України, так як його свідчення не збігаються зі свідченнями потерпілої тільки в частині того, що він силоміць у неї сумку не вихоплював, а вона йому віддала її сама. Вважає, що суд першої інстанції не дав цим розбіжностям правильної оцінки та ці розбіжності вказують на сумнів у доведеності його вини у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Крім того, стверджує, що фактично він був затриманий 27 червня 2015 року, що підтверджується протоколом огляду його речей від 29.06.2015 року.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляцію обвинуваченого; прокурора, який проти задоволення апеляції обвинуваченого заперечував та просив залишити вирок без змін, - перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_12 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджений зібраними у справі доказами, які правильно оцінені судом, обґрунтовано покладені ним в основу вироку і в апеляціях прокурора та обвинуваченого не заперечується.
Такими доказами є:
- показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснювала, що обвинувачений наніс їй удар по руці, у якій у неї була сумка, та зрозуміла, що обвинувачений вихватив сумку та побіг...;
- показання свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні пояснив, що зі слів потерпілої знає про несподіваний вихват у неї з руки незнайомим сумки з грошима;
- показання свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні пояснив, що знайшов по вул. Набережній у м. Дніпропетровську у районі кінотеатру «Салют» сумку з жіночими речами та посвідченням інваліда зору;
- показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні пояснив, що обвинувачений на досудовому слідстві давав показання добровільно, без застосування до нього психологічного або фізичного тиску, всі процесуальні документи читав та підписував;
- протокол огляду від 29.0.2015 року, згідно з яким ОСОБА_7 добровільно видав речі потерпілої, і сам пояснював, що він викрав їх у сліпої жінки 24.06.2015 року на веслувальнму каналі « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
Згідно з цими доказами, які визнані належними та допустимими, суд першої інстації прийшов до правильного висновку, що кваліфікація дій ОСОБА_7 за ст.186 ч.2 КК України також є правильною, а колегія судів апеляційного суду не вбачає підстав для того, щоб не довіряти показанням потерпілої та вказаним вище доказам, які узгоджені між собою, та підтверджують факт вікритого викрадення майна потерпілої.
Порушень вимог кримінально-процесуального закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості обвинуваченого, не встановлено.
Далі. В силу ст. 409 ч.2 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Колегією суддів при перевірці доводів апеляції обвинуваченого встановлено, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, а також всі обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а саме: суд врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі, раніше був судимий за скоєння умисного корисного злочину, але належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знову вчинив злочин в період іспитового строку за попереднім вироком суду. Крім того, ОСОБА_7 має повну середню освіту, але не одружений, ніде не навчається і не працює, веде дозвільний образ життя та перебуває на утриманні матері. На обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Злочин вчинив щодо інваліда першої групи по зору, що свічить про підвищену суспільну небезпеку як обвинуваченого, так і скоєного ним кримінального правопорушення. Обставин, що пом`якшують його покарання, судом першої інстанції не встановлено. Крім того, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, відношення обвинуваченого до скоєного (не визнання своєї вини), думку потерпілої, яка залишила міру покарання на розсуд суду.

Тому суд першої інстанції призначив обвинуваченому близьке до мінімального покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 186 КК України, за якою його засуджено, а також згідно зі ст. 71 ч.1 КК України правильно визначив покарання за сукупністю вироків.
За таких вказаних вище обставин колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення призначеного покарання ОСОБА_7 за мотивами, зазначеними в апеляції обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.376, 407-409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно зі ст. 426 КПК України на рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана сторонами касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення рішення.

Судді:

--------------- ------------------ --------------

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4