печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі - ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала клопотання - адвоката ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В :
Представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0008541 від 29.12.2015 року.
В обґрунтування клопотання, враховуючи подані уточнення, зазначає, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року було задоволено клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0008541 та накладено арешт на вилучений 29.12.2015 року під час огляду місця події належний ОСОБА_4 автомобіль «HYUNDAI ix35», 2010 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 . Вказує, що арешт накладено безпідставно, а існування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження порушує права та інтереси ОСОБА_4 , як законного власника автомобіля та перешкоджає ОСОБА_4 використовувати його як в особистих цілях, тяк і з метою здійснення приватної підприємницької діяльності. Звертає увагу, що у даному випадку відсутні підстави вважати, що арештоване майно може бути знаряддям вчинення злочину. В уточненому клопотання зазначає, що на даний час відпала потреба подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, адже не дивлячись на тривалість досудового розслідування, жодних слідчих та процесуальних дій, крім накладення арешту на автомобіль, здійснено не було. Вказує, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч.2 ст. 130 КУпАП було закрито за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення. Окрім цього, посилається на те, що протягом часу розгляду вказаного клопотання, було встановлено, що автомобіль ОСОБА_4 який зберігався на майданчику тимчасово затриманого автотранспорту ТОВ «Спецтранспаркування», був викрадений невстановленими особами. Пізніше, коли автомобіль було знайдено, з`ясувалося що вказані невстановлені особи не тільки користувалися автомобілем, але й завдали йому значних механічних ушкоджень, що в свою чергу унеможливлює проведення будь-яких експертиз у рамках даного кримінального провадження. Вважає, що накладення арешту на майно ОСОБА_4 суперечить положенням ст. 170 КПК України, оскільки вона не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, а вжитий захід забезпечення кримінального провадження перешкоджає реалізації права власності особи. За таких обставин просить скасувати арешт на вказаний автомобіль.
В судовому засіданні представник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 , клопотання підтримав з викладених в ньому підстав, просив його задовольнити. Додатково надав суду доповнення до клопотання, в яких, окрім іншого, повідомлялося про те, що автомобіль ОСОБА_4 не тільки був викрадений зі штрафмайданчику, а й по підробленим документам проданий третій особі, що в черговий раз доводить відсутність необхідності подальшого арешту майна.
ОСОБА_4 в судовому засіданні також підтримала вимоги скарги та доповнення до неї, просила клопотання задовольнити.
Слідчий, в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду клопотання неодноразово повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Слідчим не було надано заперечень на клопотання про скасування арешту майна, які б спростовували доводи адвоката ОСОБА_3 та вказували б на необхідність подальшого застосування вжитого заходу забезпечення кримінального провадження.
Слідчий суддя, враховуючи думку представника особи, яка подала клопотання - адвоката ОСОБА_3 на підставі ст. 174 КПК України визнав можливим проводити розгляд клопотання за відсутності слідчого, на підставі наявних даних, які вважає достатніми для правильного вирішення клопотання.
Згідно ч. 1 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 , дослідивши матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0008541 від 29.12.2015року за фактом нанесення невстановленою особою за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 1/2 29.12.2015 р. о 08-30 год., яка керувала автомобілем «HYUNDAI ix35», д.н.з. НОМЕР_2 , тілесних ушкоджень працівнику поліції ОСОБА_5 у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.12.2015року приблизно о 08.30 год. за адресою: місто Києві, вул. Кіквідзе, 1/2, ОСОБА_4 , керуючи власним автомобілем "HYUNDAI ix35", сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , не виконавши вимогу працівника поліції, про зупинку транспортного засобу здійснила наїзд на працівника поліції ОСОБА_5 , який перебував на службі та виконував свої службові обов`язки, спричинивши останньому цим тілесні ушкодження. Цього ж дня приблизно об 11.00 год. працівниками поліції під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 18, було виявлено, оглянуто та вилучено автомобіль "HYUNDAI ix35", 2010 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який ОСОБА_4 використовувався як засіб вчинення злочину.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.12.2015 року задоволено клопотання слідчого СВ Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучений 29.12. 2015 року під час огляду місця події за адресою: м. Київ, вул. Кіквідзе, 18, належний ОСОБА_4 автомобіль "HYUNDAI ix35", 2010 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .
При судовому розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя повинен перевірити відповідність змісту клопотання вимогам закону, з`ясувати питання наявності правових підстав для накладення арешту та доцільності його накладення в межах даного кримінального провадження (ст. ст. 171, 173 КПК України).
Натомість, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали від 30.12.2015 року про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.
Так, відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
При накладенні арешту на автотранспортний засіб, слідчий суддя, з огляду на надані дані, погодився з доводами органу досудового розслідування про те, що автомобіль використовувався як засіб вчинення злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, - нанесення невстановленою особою за адресою: АДРЕСА_1 29.12.2015 р. о 08-30 год., тілесних ушкоджень працівнику поліції, а отже, містить на собі сліди злочину та інформацію про обставини вчинення кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ у даному кримінальному провадженні.
Статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та з матеріалів провадження вбачається, що досудове розслідування в кримінальному провадженню № 0008541 триває з грудня 2015 року, проте ОСОБА_4 чи будь-якій іншій особі не повідомлено про підозру, а у відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Також слід врахувати, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 КУпАП (щодо керування ОСОБА_4 29.12.2015 року автомобілем "HYUNDAI ix35", д.н.з. НОМЕР_2 по бул. Дружби Народів, 25-а в м. Києві в стані алкогольного сп`яніння) було закрито за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення.
Крім цього, у зв`язку з неналежними умовами зберігання автомобіля ОСОБА_4 на майданчику тимчасово затриманого автотранспорту ТОВ «Спецтранспаркування», він був викрадений невстановленими особами, використовувався ними (в тому числі зазнав механічних ушкоджень), а потім взагалі був перепроданий іншій особі. Зазначені доводи, підтверджені документально, та не спростовані слідчим належними, допустимими та достатніми в розумінні положень ст.ст. 84-86 КПК України доказами. Так, слідчому судді не надано слідчим доказів на підтвердження того, що на даний час автомобіль зберіг на собі сліди можливого вчиненого кримінального правопорушення та може бути використаний як доказ у кримінальному провадженні.
Також, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, встановлено, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси законного володільця майна.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49-62, від 10.05.2007). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з викладеного, враховуючи пояснення особи, що подала клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт на автомобіль «HYUNDAI ix35», який належить ОСОБА_4 .
Керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,
У Х В А Л И В :
Клопотання представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна - задовольнити.
Скасувати арешт на вилучений 29.12.2015 року під час огляду місця події належний ОСОБА_4 автомобіль «HYUNDAI ix35», 2010 року випуску, сірого кольору, кузов № НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року у справі № 757/49248/15-к у кримінальному провадженні № 0008541 від 29.12.2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1