Ухвала іменем україни 27 жовтня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001309 за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року стосовно останнього,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 грудня 2015 року
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стебника, Львівської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки та з покладенням на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено попередній - домашній арешт.
Вироком суду вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 червня 2014 року близько 13 години на 70 км - 330 м. дороги Турка-Пісочне керуючи у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «Nissan»-«Bluebird» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись у напрямку м. Дрогобич, під час руху неподалік автозаправної станції «AND» порушив п.п. 1.5, 2.3, 2.9, 12.1 Правила дорожнього руху України (ПДР), не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, створив аварійну обстановку, яка призвела до з`їзду автомобіля на праве узбіччя та кювет, де він перекинувся, що спричинило смерть пасажира цього автомобіля ОСОБА_8 .
Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 находяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Вироком Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного покарання ОСОБА_7 тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, у зв`язку з цим просить вирок апеляційного суду змінити, пом`якшити своєму підзахисному покарання шляхом застосування до нього ст. 75 КК України.
Як на підстави для прийняття такого рішення захисник посилається, на те, що апеляційний суд безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому злочині, добровільне відшкодування шкоди потерпілій, а також не враховано позицію останньої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки не має матеріальних та моральних претензій до ОСОБА_7 .

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав вирок апеляційного суду законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, як і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в касаційній скарзі захисником не оспорюється.
Що стосується доводів касаційної скарги про суворість призначеного засудженому покарання, то вони, на думку колегії суддів, є непереконливими.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Положеннями ст. 75 КК України передбачено звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, якщо суд, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Апеляційний суд при призначенні ОСОБА_7 покарання виконав ці вимоги матеріального закону.
Так, задовольняючи апеляційну скаргу прокурора та скасовуючи вирок суду першої інстанції у зв`язку з необґрунтованим застосуванням до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України, апеляційний суд зважив на те, що міськрайонний суд звільняючи обвинуваченого від відбування покарання неналежно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи й помилково прийняв рішень про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки ті обставини, на які як на підставу звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання послався суд першої інстанції (дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання за яким позитивно характеризується; обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди потерпілій; вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що є обставиною, яка обтяжує покарання) належало враховувати при визначенні розміру покарання, а не для застосування ст. 75 КК України.

Водночас, вищевказані обставини, які пом`якшують покарання, на які і посилається захисник у касаційній скарзі, дали змогу апеляційному суду погодитись з висновком суду першої інстанції про призначення засудженому мінімального покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, без звільнення від його відбування.
З таким рішення апеляційного суду погоджується й касаційна інстанція та вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України. Підстав для його пом`якшення, шляхом застосування до засудженого ст. 75 КК України, як про це просить захисник, колегія суддів також не вбачає.
Апеляційний суд у вироку навів переконливі мотиви і належне обґрунтування неможливості застосування до ОСОБА_7 вимог ст. 75 КК України та на законних засадах прийшов до висновку про його виправлення лише в умовах ізоляції від суспільства, прийнявши до уваги вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_8 .

З огляду на викладене касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б тягли за собою безумовне скасування чи зміну судових рішень, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 442 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Вирок Апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року щодо засудженого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3