Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії:

суддівОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року в кримінальному провадженні № 0000669 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК,
у с т а н о в и в:
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 тапризначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вважає, що, закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд не дотримався вимог п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК, відповідно до якого вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржено в апеляційному порядку прокурором з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 зазначеного Кодексу угода не може бути укладена. Відтак апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що цей вирок не підлягає оскарженню.

Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що за вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 16 березня 2016 року на підставі угоди про примирення від 16 березня 2016 року ОСОБА_4 з потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 його визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 296 КК і призначено покарання: за ч. 1 ст. 122 КК 1 рік 10 днів обмеження волі; за ч. 1 ст. 296 КК 1 рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді 1 року 10 місяців обмеження волі.
Відповідно до ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 19 лютого 2016 року близько 20.30 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, знаходячись на АДРЕСА_2 , безпричинно ногою розбив ліве бокове скло автомобіля ВАЗ 2109 (державний номерний знак НОМЕР_1 ), який належить потерпілій ОСОБА_5 . На момент цих подій у транспортному засобі перебувала остання та потерпілий ОСОБА_6 . Такими діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 1000 грн. Потерпілому ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичної експертизи було спричинено легкі тілесні ушкодження, які утворилися від уламка розбитого скла.
Того ж дня ОСОБА_4 близько 20.35 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на вул. Шевченка, 14 у м. Львові, діючи з хуліганських мотивів, наніс ногою удар потерпілому ОСОБА_6 у ліву руку, спричинивши тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку, порушуючи питання про скасування цього рішення та направлення кримінального провадження до Шевченківського районного суду м. Львова для проведення судового провадження у загальному порядку. Обґрунтовував тим, що при затвердженні судом угоди про примирення істотно порушено кримінальний процесуальний закон, оскільки об`єктом злочину, передбаченого ст. 296 КК, є громадський порядок, а згідно з ч. 3 ст. 469 КПК угода про примирення може бути укладена тільки у випадках, коли кримінальне правопорушення завдає шкоди приватним інтересам, інтересам фізичної особи тощо і не зачіпає публічних інтересів.

Апеляційний суд ухвалою від 30 червня 2016 року закрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Львівської області на згаданий вирок місцевого суду. Своє рішення мотивував тим, що у прокурора відсутні правові підстави для оскарження вироку суду на підставі угоди про примирення між потерпілими та обвинуваченим.
Розглянувши доводи, наведені в касаційній скарзі, і перевіривши надані до скарги судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Виходячи із засад диспозитивності і правової визначеності, в обмеженому обсязі підлягає оскарженню вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим.
Так, згідно з вимогами п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором із підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 3 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Частиною 3 ст. 469 КПК передбачено, що угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Із матеріалів провадження за скаргою вбачається, що ні обвинувачений, ні потерпілі умови угоди не оскаржували, лише заступник прокурора Львівської області оскаржив вирок місцевого суду.
Як зазначено в ухвалі апеляційного суду, угода між потерпілими та обвинуваченим була укладена у кримінальному провадженні про вчинення злочинів невеликої та середньої тяжкості, а тому така угода між сторонами провадження укладена відповідно до положень ч. 3 ст. 469 КПК.
Враховуючи викладене, зазначений вирок місцевого суду апеляційному оскарженню з підстав, наведених заступником прокурора у своїй скарзі, не підлягає, а тому оскаржувана ухвала про закриття апеляційного провадження є законною та обґрунтованою, з чим погоджується і колегія суддів.
З огляду на викладене касаційна скарга прокурора не містить переконливих аргументів щодо необхідності перевірки матеріалів кримінального провадження, а зі змісту скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для її задоволення немає. А тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 30 червня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3