Справа № 373/1625/16-к
В И Р О К
Іменем України

04 листопада 2016 року Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0000440 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.А-Зорино Березанського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, військовозобов`язаного, офіційно не одруженого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , а проживаючого по АДРЕСА_2 , засудженого вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20.04.2011 р. за ч.1 ст.309 КК України до штрафу у розмірі 850,00 грн., вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 р. за ч.1 ст.185 КК України до одного року розбавлення волі на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим стром на один рік, тяжкими хворобами не страждає,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України,
встановив:
ОСОБА_4 08 квітня 2016 року близько 22:00 год. знаходячись біля супермаркету «АТБ», що розташований в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області по вулиці Б.Хмельницького, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, маючи прямий умисел на заволодіння мобільним телефоном, шляхом зловживання довірою попросив у ОСОБА_5 мобільний телефон марки «Microsoft Lumia 532 DualSIM», щоб зателефонувати до ОСОБА_6 . Заволодівши телефоном, ОСОБА_4 пішов до автовокзалу. Після цього він розпорядився телефоном на власний розсуд, скориставшись послугами ОСОБА_7 , який повинен був закласти його до ПТ «АЙТІ ЛОМБАРД», при цьому не повідомивши його про незаконне походження майна.

Своїми умисним діями ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1 425 гривень 00 коп., що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 4/1482 від 14.09.2016 р.

По суті пред`явленого обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.190 КК України, обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним повністю і дав покази, що підтверджують фабулу обвинувачення, зазначивши, що дійсно 08 квітня 2016 року близько 22:00 год. він зустрів біля супермаркету «АТБ», що розташований в м.Переяслав-Хмельницькому Київської області по вулиці Б.Хмельницького, ОСОБА_5 , який вийшов із магазину. Він помітив у нього в руках мобільний телефон та попросив його, щоб зателефонувати до ОСОБА_6 . Взявши телефон, він пішов до автовокзалу. Після цього скористався послугами ОСОБА_7 , якого попросив закласти закласти телефон до ПТ «АЙТІ ЛОМБАРД», при цьому про незаконне походження телефону він його не повідомив. В скоєному щиро розкаюється, просить пробачення за скоєне.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи без його участі, будь-яких претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов заявляти не буде.

Справа слухалась в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не оспорюють фактичні обставини справи. Зміст ч. 3 ст. 349 КПК України їм роз`яснено.

Злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.190 КК України, як умисні дії, що виразились у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживанням довірою (шахрайство), вчиненому повторно.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття обвинуваченого у вчиненому, яке виразилось у визнанні та усвідомленні негативності скоєного діяння, та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки протягом досудового розслідування та судового слідства ОСОБА_4 давав детальні та послідовні показання.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів, оскільки він вчинив новий умисний злочин маючи непогашену та не зняту судимість.

Обираючи міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , виходячи з вимог закону про достатність покарання для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню інших злочинів, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який по місцю проживання характеризується позитивно. Раніше судимий, судимість не знята та не погашена, а вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 20.04.2011 відносно нього за ч. 1 ст. 309 КК України не виконаний, оскільки ОСОБА_4 визнав ту обставину, що покарання за цим вироком у виді штрафу він не сплатив.

За таких обставин суд приходить до висновку призначити покарання у виді позбавлення волі за мінімальною санкцією ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до вироку Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016 ОСОБА_4 було призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік.

Кримінальне правопорушення (злочин) по даному кримінальному провадженні було вчинено до постановлення вищезазначеного вироку.

В силу ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з правових позицій Верховного Суду України, що викладені в Постанові ПВСУ Про практику призначення судами кримінального покарання № 7 від 24.10.2003, у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

За таких обставин, оскільки, суд дійшов висновку, що за цим вироком обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, кожен вирок повинен виконуватися самостійно.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати слід стягнути із обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів вирішується у відповідності до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (один) рік позбавлення волі.

Даний вирок та вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03.08.2016, відповідно до якого ОСОБА_4 було призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді одного року позбавлення волі та на підставі ст. 75 цього Кодексу звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи у розмірі 175 (сто сімдесят п`ять) гривень 92 коп.

Речові докази: мобільний телефон марки «Microsoft Lumia 532 DualSIM» повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскарженим в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в порядку, визначеному ч.6 ст. 376 КПК України.

Суддя ОСОБА_1