У Х В А Л А
Іменем України
12 вересня 2016 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю слідчого ОСОБА_2 , при секретарі ОСОБА_3 , розглянувши клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження №0000188 від 23.06.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна,-
в с т а н о в и в:
У провадження слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва 09.09.2016 року надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 про арешт майна.

В клопотанні прокурор просить: винести ухвалу про арешт об`єкт нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні Шевченківського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 23.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

В своєму клопотанні прокурор зазначає, що з метою забезпечення повернення майна потерпілому, заявлення в подальшому цивільного позову, а також з метою запобігання ризикам у вигляді відчуження майна третім особам з метою знищення слідів вчинення кримінального правопорушення, орган досудового розслідування вважає доцільним накласти арешт на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_2 підтримав подане прокурором клопотання та просив його задовольнити. Крім того, слідчий зазначив, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення та визнана речовим доказом.

Власник майна у судове засідання не викликався відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання й додані до нього матеріали, заслухавши пояснення слідчого, приходжу до висновку про задоволення клопотання, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою прокурора судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Прокурор, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначає прокурор, арешт майна необхідний для забезпечення цивільного позову та є речовим доказом у кримінальному провадженні №0000188, оскільки санкція ч.5 ст.191 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Стаття 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У разі задоволення цивільного позову або стягнення з юридичної особи розміру отриманої неправомірної вигоди суд за клопотанням прокурора, цивільного позивача може вирішити питання про арешт майна для забезпечення цивільного позову або стягнення з юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, доведеного розміру отриманої неправомірної вигоди до набрання судовим рішенням законної сили, якщо таких заходів не було вжито раніше (ч.6 ст.170 КПК України).

Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (ч.8 ст.170 КПК України).

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням прокурора судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч.10 ст.170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч.11 ст.170 КПК України).

Як встановлено в судовому засіданні, Шевченківським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000188 від 23.06.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що Київською місцевою прокуратурою №10 10.12.2015 до Шевченківського районного суду м. Києва подано заяву про визнання спадщини відумерлою, оскільки попередній власник майна ОСОБА_6 не мала спадкоємців. Відповідно спадкова справа після смерті не заводилась, спадкоємці у встановленому законом порядку не звертались.

Однак відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.09.2016 право власності на вказану квартиру 16.03.2016 зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 144, посвідченим приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 .

Викладені обставини свідчать про незаконне заволодіння нерухомим майном квартирою АДРЕСА_1 . В діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Постановою прокурора від 09.09.2016 об`єкт нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні.

Станом на 09.09.2016 року власником квартири АДРЕСА_1 відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є ОСОБА_5 .

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що арешт вказаного майна має на меті забезпечення повернення майна, є речовим доказом у справі предметом кримінального правопорушення, для уникнення можливості подальшого відчуження квартири, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
у х в а л и в:
Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_4 по матеріалам кримінального провадження №0000188 від 23.06.2016 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Апеляційного суду м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законних представників, іншого власника або володільця майна, які не були присутніми при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою прокурора судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя: ОСОБА_1