Ухвала
іменем україни

11 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000652, щодо

ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця м. Червоний Промінь
Ворошиловградської області, який мешкає за
адресою:

АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

за касаційною скаргою засудженого на вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

У касаційній скарзі засуджений, не погоджуючись із ухваленими щодо нього судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати та закрити кримінальне провадження за недоведеністю. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтується на суперечливих показаннях потерпілої та недопустимих доказах, зокрема, протоколі огляду дорожньо-транспортної пригоди. Також судом враховано показання працівників міліції, які не були очевидцями події, а свої свідчення надавали зі слів потерпілої. Вказує, що суд апеляційної інстанції формально розглянув його апеляційну скаргу та не дав відповідей на доводи, викладені в доповненні до неї.
Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року, ОСОБА_5 визнано винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому за цим законом покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за те, що він 30 квітня 2013 року о 17.35 год., керуючи технічно справним автомобілем «Тойота», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по правій стороні автомобільної дороги в с. Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, порушив вимоги п.п. 1.7, 12.1, 13.1, 12.3 Правил дорожнього руху та допустив наїзд на пішохода - малолітню ОСОБА_7 , 2010 року народження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив проти скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України неповнота судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, про що порушує питання засуджений, перегляду в касаційному порядку не підлягають, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Разом із цим, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

При перевірці матеріалів кримінального провадження касаційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та кваліфікацію його дій за даною нормою кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що у судових рішеннях наведено докладні мотиви.
Той факт, що засуджений ОСОБА_5 порушив правила безпеки дорожнього руху, що призвело до заподіяння потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, підтверджується показаннями потерпілої, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, висновках комплексної медичної та транспортно-трасологічної експертиз.

На думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції щодо оцінки доказів винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину належним чином обґрунтовані та вмотивовані.

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено, та судом правильно вирішено питання про їх допустимість.

З огляду на викладене, доводи касаційної скарги засудженого про непричетність до інкримінованого йому діяння за ч. 1 ст. 286 КК України, колегія суддів уважає безпідставними.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_5 покарання у виді обмеження волі, суд першої інстанції, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання.

Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 покарання, дотримався вимог ст.ст. 65-67 КК України.

Крім того, доводи засудженого, аналогічні наведеним у його касаційній скарзі, були ретельно перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав її необґрунтованою.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 за його апеляційною скаргою дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК України, а ухвала відповідає вимогам ст. 419 цього Кодексу.
Разом із тим, колегія суддів уважає за необхідне виключити з мотивувальної частини вироку та ухвали посилання на обтяжуючу обставину - вчинення злочину щодо малолітньої особи, враховуючи необережний характер діяння засудженого.
При цьому, виключення вказаної обставини, на думку колегії суддів, не має вирішального значення для прийняття рішення щодо правильності призначення засудженому покарання.

Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 20 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 змінити.
Виключити з мотивувальної частини цих судових рішень посилання на обтяжуючу покарання обставину - вчинення злочину щодо малолітньої особи.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3