Справа № 464/6629/15-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/100/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Львів

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

Суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу № 464/6629/15-к про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого, зокрема 3 лютого 2009 року Личаківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, проживаючого у АДРЕСА_1 за ч.2 ст. 186 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА :

Вироком Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнано винним і засуджено за ч.2 ст.186 КК України на чотири роки шість місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишено без зміни.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з 27 липня 2015 року.

Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він 27 липня 2015 року близько 17 години 30 хвилин, знаходячись на зупинці громадського транспорту, розташованої навпроти будинку № 49 по проспекту Червоної Калини у м. Львові, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна, навмисно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу через незачинене бокове вікно просунув руку у маршрутне таксі № 42, звідки забрав грошові кошти в сумі 315 гривень, однак в момент вчинення кримінального правопорушення був викритий працівниками міліції, які виявили злочинні дії ОСОБА_6 та почали кричати і бігти до нього з метою припинення дій, після чого, усвідомлюючи, що його дії викрито, продовжуючи свій злочинний умисел на заволодіння чужим майном, ОСОБА_6 своїх дій не припинив та почав тікати з місця скоєння правопорушення в сторону ринку «Санта Барбара», який розташований за адресою: м. Львів, проспект Червоної Калини, 109, де був затриманий працівниками міліції.

На вирок суду обвинувачений та його захисник подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений вказує, що вирок суду є необґрунтованим у зв`язку із неправильною кваліфікацією його дій за ч.2 ст. 186 КК України, а саме як грабіж, оскільки вважає, що його дії слід кваліфікувати як крадіжку, а також не погоджується із призначеним йому судом покаранням, оскільки вважає це покарання занадто суворим. Покликається на те, що суд не взяв уваги, що у нього не було умислу на відкрите пограбування водія. При цьому вказує на розбіжності в показах свідків. Водночас судом не взято до уваги, що він визнав свою вину, розкаявся, примирився з потерпілим. Просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким правильно кваліфікувати його дії та призначити більш м`яке покарання, із застосуванням ст. 69 КК України.

Захисник у своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду занадто суворим. Покликається на те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, сприяв органам досудового розслідування, відшкодував шкоду потерпілому і останній просив обвинуваченого суворо не карати. На підставі наведеного захисник просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок із застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого покарання.

Заслухавши доповідь судді, виступи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скарги, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без зміни, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення. Висновки суду щодо його вини ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладені у вироку і яким суд дав належну оцінку.

Доводи обвинуваченого про те, що його дії слід кваліфікувати як крадіжку, є безпідставними та такими, що спростовуються наявними у кримінальному провадженні доказами, зокрема показами потерпілого ОСОБА_9 , показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інших, які узгоджуються між собою та іншими наявними у справі доказами. Версія ОСОБА_6 про те, що він не мав наміру відкрито грабувати потерпілого, ретельно перевірялась судом першої інстанції і суд дійшов обґрунтованого висновку, що дійсно спочатку у ОСОБА_6 був намір лише на таємне викрадення чужого майна та не було наміру грабувати потерпілого (водія маршрутного таксі), проте після того, як обвинуваченого було викрито, він продовжив свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном.

Покликання обвинуваченого на розбіжності в показах свідків є необґрунтованими. Як видно із вироку, суд належним чином дослідив покази потерпілого та свідків та дав цим показам вірну оцінку. Так, всі допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що під час вказаних подій, а зокрема під час гонитви за обвинуваченим, співробітники карного розшуку кричали йому зупинитись. Цей факт визнав і сам обвинувачений, який не заперечував, що бачив та чув, що йому кричать, усвідомлював, що його викрито, проте продовжив свої злочинні дії.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 Постанови Пленуму Верхового Суду України „Про судову практику у справах про злочини проти власності № 10 від 6 листопада 2009 року, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Таким чином, колегія суддів вважає, що кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст. 186 КК України відповідає встановленим обставинам кримінального провадження, оскільки обвинувачений скоїв відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно.

Щодо покарання, з яким обвинувачений та його захисник не погоджуються, то таке призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України, відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину, який згідно з ч. 4 ст. 12 КК України є тяжким злочином; обране з врахуванням особи обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, посередньо характеризується за місцем проживання; скоїв кримінальне правопорушення, перебуваючи під адміністративним наглядом; пом`якшуючої покарання обставини - каяття у вчиненому, а також відсутності обтяжуючих покарання обставин.

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність обрання ОСОБА_6 покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, може мати місце за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Визнавши ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, суд призначив обвинуваченому наближений до мінімального строк покарання, передбачений санкцією ч.2 ст.186 КК України, і таким чином врахував пом`якшуючі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційних скаргах.

З урахуванням в сукупності усіх обставин справи та особи обвинуваченого колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

З огляду на наведене колегія суддів відмовляє обвинуваченому та його захиснику в задоволенні їхніх апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення а вирок Сихівського районного суду м. Львова від 24 листопада 2015 року відносно ОСОБА_6 залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в період з 27 липня 2015 року по 23 лютого 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4