Провадження № 11-кп/780/638/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 34 22.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
22 червня 2016 року м. Київ.
Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю: прокурора: ОСОБА_5
секретаря судового засідання: ОСОБА_6
обвинуваченого: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Києва матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Узин Київської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

На підставі п.п. 2, 3 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_7 покладено обов`язки повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 8090,21 грн. завданої матеріальної шкоди та 30000 грн. моральної шкоди.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Згідно із вироком, кримінальне правопорушення обвинуваченим було вчинено за наступних обставин.

15.07.2015 року, близько 13 год. водій ОСОБА_7 , керуючи автомобілем «CHANA BENNI SC 7133», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі від вул. Висока м. Узин в напрямку автодороги Р-32 Біла Церква-Ржищів-Кремінець, що на території Білоцерківського району Київської області, доїжджаючи до автодороги Р-32 Біла Церква-Ржищів-Кремінець зупинив керований ним автомобіль, після чого в порушенні вимог п. 2.3 (б), п. 10.2 ПДР не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, розпочав рух та допустив наїзд на велосипедистку ОСОБА_9 , яка рухалася в напрямку м. Узин на велосипеді «АРДІС» по лівому узбіччю автодороги Р-32 Біла Церква-Ржищів-Кремінець, назустріч транспортним засобам, в результаті чого велосипедист ОСОБА_9 відповідно до висновку судово-медичної експертизи №293/д від 29.07.2015 року отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому зовнішнього виростку лівої гомілкової кістки; розрив тіла зовнішнього меніску та гемартроз лівого колінного суглоба. Переломи відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного зрощення перелому необхідно тривалий строк більше ніж 3 тижні.

Порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. 2.3 (б) та п. 10.1 ПДР України знаходяться в причинному зв`язку з настанням наслідків.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що вирок суду першої інстанції щодо нього є необґрунтованим, оскільки на його думку дослідженні в судовому засіданні та зазначені у вироку докази не доводять його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Апелянт зазначає, що з самого початку досудового розслідування він намагався довести свою невинуватість, оскільки з моменту виявлення перешкоди для руху в особі потерпілої він відразу вжив необхідних заходів для уникнення зіткнення. Однак, незважаючи на це, орган досудового розслідування та прокуратура, а потім і суд, визнали його винуватим в ДТП.

На думку апелянта, саме потерпіла, рухаючись по лівому узбіччю, допустила грубу необережність, що суперечить вимогам ПДР України. Однак, це не було взято судом до уваги та не враховано при прийняті рішення.

Єдиним, на думку обвинуваченого, доказом, який міг би переконливо довести або спростувати його вину у вчиненні ДТП міг бути висновок автотехнічної експертизи. Однак судом йому було відмовлено в задоволенні клопотання про призначення по справі саме такої експертизи.

В зв`язку з цим, обвинувачений просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок у справі.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу обвинуваченого підтримали та просили її задовольнити;

прокурора, який проти апеляційної скарги обвинуваченого заперечував та просив відмовити в її задоволенні;

вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду в дебатах та обвинуваченого з останнім словом, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі ст. 404 КПК України апеляційний суд перевіряє рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог тільки, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо того, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України не підтверджується доказами зібраними під час досудового розслідування та судового розгляду, а висновки суду, викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, наведених у вироку, підтверджується зібраними у справі доказами, а саме: показами обвинуваченого ОСОБА_7 щодо обставин ДТП, показами потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ; даними, зафіксованими в повідомлені Білоцерківської міської лікарні №2 від 27.07.2015 року, протоколі огляду місця ДТП від 15.07.2015 року, протоколі огляду транспортного засобу від 15.07.2015 року з фототаблицею до нього, висновку інженерно-технічної експертизи № 5-02/365 від 17.08.2015 року, висновку судово-медичної експертизи № 293/д від 29.07.2015 року, протоколі слідчого експерименту від 27.01.2016 року.

Суд першої інстанції оцінивши в сукупності зібрані та дослідженні докази по справі, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 в порушені правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження середньої тяжкості, та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст. 286 КК України, посилаючись на те, що обвинувачений фактично, не переконавшись в безпеці виїзду на головну дорогу, розпочав рух від моменту зупинки автомобіля з порушенням вимог п. 10.1 ПДР України, впевнившись в тому, що автомобіль «Камаз», який рухався зліва-направо, проїхав, особисто поставив себе в стан, коли завчасно не побачивши велосипедиста, який рухався праворуч по узбіччю, не міг своєчасно загальмувати та уникнути зіткнення. Тобто, порушення ОСОБА_7 п.п. 10.1, 2.3 (б) ПДР України перебуває в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками зіткненням з іншим транспортним засобом, велосипедом під керуванням потерпілої ОСОБА_9 , яка з необережної вини обвинуваченого отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, а тому суд розцінив покази обвинуваченого в частині заперечення своєї вини з підстав неможливості вчасної зупинки, як позицію захисту обвинуваченого з метою уникнення покарання.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам закону, у зв`язку із чим залишає цей вирок без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Київської області;-

ухвалила :
Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4