Справа №463/2948/15-к
Провадження №1/463/10/16
В И Р О К
іменем України
23 травня 2016 року Личаківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

підсудних ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальну справу про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.м.т. Ясіня Рахівського району Закарпатської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, проживаючого: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Фрунзе, Республіка Киргизія, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи, одруженого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше судимого згідно вироку Кордайського районного суду Жамбильської області Республіки Казахстан від 18.11.1999р., приведеного у відповідність із законодавством України згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2003р. за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.1 ст. 201 КК України до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна, звільненого умовно-достроково 07.10.2008р., не відбутий строк покарання 2 роки 11 місяців 1 день, на підставі постанови Дрогобицького районного суду Львівської області від 29.09.2008р., зареєстрованого за місцем проживання: с. Біле Перемишлянського району Львівської області, проживаючого: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.4 ст.358 КК України, суд-

встановив:
Підсудний ОСОБА_5 на початку травня 2010 року повторно, шляхом обману та зловживання довірою, діючи з корисливих мотивів для власного безпідставного збагачення, за попередньою змовою групою осіб з підсудним ОСОБА_4 та невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, незаконно заволоділи майном потерпілої ОСОБА_8 в особливо великих розмірах, а саме: квартирою на АДРЕСА_3 вартістю 277301 грн. Так, ОСОБА_5 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, залучили до участі у вчиненні злочину як співвиконавця ОСОБА_4 , який був обізнаний у злочинних планах останніх та вступив у змову з ними з метою отримання особистої вигоди. В подальшому 12.05.2010р., використовуючи підроблений паспорт громадянки ОСОБА_8 , невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва ОСОБА_10 , діючи під видом потерпілої ОСОБА_8 , видала довіреність №592 від 12.05.2010р. на ім`я ОСОБА_4 на право представляти інтереси ОСОБА_8 при приватизації належної їй квартири на АДРЕСА_3 . Продовжуючи злочинний умисел, 12.05.2010р., використовуючи підроблений паспорт громадянки ОСОБА_8 , невстановлена досудовим слідством особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, діючи під видом потерпілої ОСОБА_8 , в приміщенні приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Києва ОСОБА_11 видала довіреність №1741 на ім`я ОСОБА_4 на право представляти інтереси ОСОБА_8 при купівлі-продажу належної їй квартири на АДРЕСА_3 . 18.05.2010 року ОСОБА_5 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовуючи нотаріально посвідчену довіреність №592 від 12.05.2010р., видану невстановленою слідством особою під видом потерпілої від імені ОСОБА_8 на право представляти її інтереси при приватизації належної ОСОБА_8 квартири на АДРЕСА_3 , передали цю довіреність ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_4 у зазначений день отримав у відділі приватизації Личаківської районної адміністрації ЛМР за адресою: м.Львів, вул.К.Левицького, 67, свідоцтво про право власності на квартиру на АДРЕСА_4 . 21.05.2010 року ОСОБА_5 разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, використовуючи нотаріально посвідчену довіреність №1741 від 12.05.2010р., видану невстановленою слідством особою під видом потерпілої ОСОБА_8 від імені останньої на право представляти її інтереси при купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , передали цю довіреність ОСОБА_4 , після чого ОСОБА_4 у зазначений день в приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_5 , уклав договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , відповідно до якого продав належну ОСОБА_8 квартиру, дійсна вартість якої становила 277301 грн., ОСОБА_13 за 51000 грн., заподіявши потерпілій майнову шкоду в особливо великих розмірах.

Крім цього, підсудний ОСОБА_5 18.05.2010 року у групі з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою потерпілої ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 , використовуючи завідомо підроблену нотаріально посвідчену довіреність №592 від 12.05.2010р., виданої невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під видом та від імені потерпілої ОСОБА_8 на підставі підробленого паспорта громадянки ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2009р. Личаківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, на право представляти інтереси ОСОБА_8 при приватизації належної їй квартири на АДРЕСА_3 , передавши її підсудному ОСОБА_4 , який був обізнаний у злочинному плані останніх, після чого ОСОБА_4 у зазначений день використав вказану завідомо підроблену довіреність, отримавши у відділі приватизації Личаківської районної адміністрації ЛМР за адресою: м.Львів, вул.К.Левицького, 67, свідоцтво про право власності на квартиру на АДРЕСА_4 . В подальшому 21.05.2010 року ОСОБА_5 , продовжуючи злочинний умисел, у групі з невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, маючи умисел на використання завідомо підробленого документа з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою потерпілої ОСОБА_8 на АДРЕСА_3 , використовуючи завідомо підроблену нотаріально посвідчену довіреність №1741 від 12.05.2010р., виданої невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, під видом та від імені потерпілої ОСОБА_8 на підставі підробленого паспорта громадянки ОСОБА_8 серії НОМЕР_1 , виданого 18.06.2009 р. Личаківським РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області, на право представляти інтереси ОСОБА_8 під час купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , передавши цю довіреність підсудному ОСОБА_4 , який був обізнаний у злочинному плані останніх, після чого ОСОБА_4 у зазначений день в приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_5 , використав вказану завідомо підроблену довіреність, уклавши договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 , відповідно до якого продав належну ОСОБА_8 квартиру дійсною вартістю 277301 грн. ОСОБА_13 за 51000 грн.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 в інкримінованих йому злочинах винуватим себе не визнав і суду пояснив, що у 2010 році потягом приїхав з Російської Федерації у м.Львів, де був на заробітках, після чого мав намір їхати до себе додому на Закарпаття. Перебуваючи на автостанції до нього підійшов невідомий чоловік, який представився на ім`я « ОСОБА_9 ». В ході розмови він повідомив «Вані», що сам не місцевий і їде додому на Закарпаття. В подальшому «Ваня» запропонував йому залишитись в м.Львові з метою заробити грошей, вказавши, що для цього необхідним буде його паспорт, запропонував проживати разом з ним на квартирі по АДРЕСА_6 , на яку необхідно було оформити документи та обіцяв винагороду в розмірі 400 доларів США. Він погодився на пропозицію «Вані», здав білет на автобус назад у касу, а сумку з речами здав в камеру схову на вокзалі, яку «Ваня» потім привіз на квартиру АДРЕСА_3 де вони удвох проживали. Декілька раз «Ваня» давав йому кошти для передачі ОСОБА_14 за оренду даної квартири. Один раз ОСОБА_15 приходив за грошима на квартиру, інший раз він зустрічався з ним в центральній частині міста Львова. Зазначив, що дані кошти «Вані» передавав « ОСОБА_16 ». Зазначив, що свій паспорт він віддав «Вані», який був повернутий останнім вже після оформлення документів по квартирі. З «Ванею» він їздив в ЖЕК отримати довідку на квартиру на АДРЕСА_3 . Отримувати дану довідку, а також по всіх інших установах він ходив разом із Ванею, який стояв поруч із ним та говорив із працівниками установ від його імені. Також він разом із «Ванею» їздив у БТІ, де знову по дорученню від ОСОБА_8 отримував витяг з державного реєстру прав власності на нерухоме майно на квартиру по АДРЕСА_3 . По даних установах декілька раз їх підвозив ОСОБА_5 , якого викликав «Ваня», як таксиста. В подальшому у нотаріуса був укладений договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 від імені ОСОБА_8 по дорученні, виданому на нього, де він також представлявся як чоловік потерпілої, хоча потерпілу побачив перший раз в суді при розгляді даної справи. Покупцем був ОСОБА_13 , якого до того бачив, коли той приходив на квартиру, щоб оглянути її. У нотаріуса вони з ОСОБА_13 представили всі необхідні документи, які йому дав «Ваня», пояснивши, що всі гроші вже передано, а їм необхідно лише посвідчити договір купівлі-продажу, хоч насправді жодних грошей за продаж квартири він не отримував. При цьому ОСОБА_13 говорив йому, що гроші він вже передав «Вані». Про неправомірні дії з приводу квартири йому не було відомо. Після оформилення договіру купівлі-продажу на зазначену квартиру, він ще 2-3 тижні залишився проживати у цій квартирі. Крім ОСОБА_13 , який приходив оглядати квартиру останнім, її приходили оглядати також інші покупці. Усі рази він представлявся покупцям квартирантом та надавав їм змогу вільно оглянути квартиру, а всю інформацію про квартиру вказував, що знає її зі слів власника. В подальшому «Ваня» придбав йому квиток на поїзд та сказав, щоб він їхав у м.Севастополь, там його повинен був зустріти знайомий «Вані» та влаштувати на будівництво. За оформлення договору купівлі-продажу квартири «Ваня» дав йому 1000 грн. замість обіцяних 400 доларів США. Після того як він поїхав у м.Севастополь, він більше «Вані» не бачив. З приводу участі у вчиненні злочину особи на ім`я « ОСОБА_16 » та підсудного ОСОБА_5 надав непослідовні показання, вказавши, що з ОСОБА_5 познайомився в 2010 році коли проживав на квартирі з «Ванею» за адресою на АДРЕСА_3 , він їх підвозив, за викликом «Вані» як таксист до різних державних установ. Також їх з «Ванею», за викликом останнього підвозив і « ОСОБА_16 ». Зазначив, що особа на ім`я « ОСОБА_16 » та підсудний ОСОБА_5 є різними людьми. «Валік» був на вигляд приблизно 165-170 см. зросту. В судовому засіданні підтвердив, що при проведенні з ним слідчої дії впізнання, він впізнав особу на ім`я « ОСОБА_16 », а в подальшому йому слідчий повідомив, що даною особою є ОСОБА_5 . Після оголошених в судовому засіданні протоколів його допиту, як на досудовому слідстві так і в судовому засіданні при розгляді справи іншим складом суду, зазначив, що такі є правдиві. Разом з тим, повідомив, що підсудного ОСОБА_5 вперше побачив у 2012 році коли перебував під вартою у СІЗО, при цьому ОСОБА_5 не чинив на нього жодного тиску з приводу зміни ним своїх показань. Додатково зазначив, що на початку 2011 року він приїхав з м.Севастополя додому, де проживав певний час, після чого він через знайомого знайшов роботу та поїхав працювати в Черкаську область на фабрику « ОСОБА_17 », де працював близько 2 місяців. Ще через деякий час, коли він вже не працював, але ще перебував у м.Черкаси, він був затриманий працівниками Черкаської міліції, його було доставлено до суду й арештовано на 15 діб за бродяжництво. Коли він перебував в ІТТ, працівник міліції дала йому свій мобільний телефон, щоб він подзвонив додому та попросив, щоб йому вислали гроші на квиток додому. Коли закінчувалась 14 доба його арешту, той самий працівник міліції сказала, що їй на мобільний телефон дзвонили працівники УБОЗу. А саме дільничний інспектор міліції приходив до його матері та запитував номер мобільного телефону, з якого він їй дзвонив, після чого працівники УБОЗу встановили його місцезнаходження. Далі працівники УБОЗу привезли його у м.Львів, де з ним проводились слідчі дії. Відмовився він від ставки віч-на-віч із ОСОБА_5 за порадою адвоката.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 в інкримінованих йому злочинах винуватим себе не визнав і суду пояснив, що в кінці 2010 року до нього додому приходили працівники УБОЗу, на той час його в дома не було і вони дружині повідомили, що він причетний до ДТП та взяли його номер телефону. Далі працівники міліції подзвонили йому та повідомили, що він причетний до вчинення ДТП та запропонували йому зустрітись. Після цього він уклав угоду з адвокатом ОСОБА_6 , який зустрічався із працівниками міліції, які повідомили що ніякого ДТП з його участю не було. Копію даної угоди було надано працівникам міліції. Після цього протягом більше року до нього ніхто не дзвонив та не розшукував. У зв`язку з хворобою тещі переїхали у м.Червоноград, де в подальшому змушені були знімати квартиру поруч з місцем проживання тещі. В березні 2011 року його на вулиці затримали працівники УБОЗу в масках. По місцю його проживання та проживання його бабусі був проведений обшук, однак нічого не було виявлено. Далі за наполяганням працівників міліції своїм автомобілем він приїхав у м.Львів, де за місцем проживання його батьків у с.м.т. Брюховичі був також проведений обшук, однак і там нічого не було виявлено. Далі його було доставлено в приміщення УБОЗу у Львові, де йому не надавали можливості зв`язатись із адвокатом, працівники міліції здійснювали на нього фізичний та психологічний тиск. Лише після його доставлення у Личаківський РВ йому було надано побачення із адвокатом. Крім цього, вказав, що з ОСОБА_18 він познайомився під час відбування покарання в приміщенні Дрогобицької ВК №40. Після їх звільнення ОСОБА_18 працював у нього різноробочим, здійснював заготівлю лісу, мив йому автомобіль, коли не було роботи працював на будові в батька. Познайомив ОСОБА_18 з ОСОБА_19 для здійснення останньому ремонту. Потім ОСОБА_18 повідомив, що в нього є якісь документи на квартиру. В подальшому він скерував ОСОБА_18 до ОСОБА_19 , оскільки останній займався нерухомістю. Щодо особи ОСОБА_19 повідомив, що знає його із дитинства, після звільнення його з Дрогобицької ВК №40 останній шукав йому клієнтів на дрова, які він заготовляв та здійснював їх продаж. З приводу його показів, зазначив, що ОСОБА_19 таким чином хотів себе вигородити. Додатково зазначив, що жодного відношення до даної кримінальної справи він не має, з потерпілою ОСОБА_8 познайомився лише в суді при розгляді даної справи, осіб на ім`я « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_16 » не знає, з підсудним ОСОБА_4 познайомився лише в СІЗО, коли його спеціально підсадили до нього в камеру і який повідомив що не знає його, в зв`язку з чим він повідомляв неодноразово про це слідчого і говорив неодноразово в судових засіданнях. В БТІ та інші державні установи він не їздив. Підсуднього ОСОБА_4 ніколи на свому автомобілі не підвозив і на квартирі по АДРЕСА_3 не був.

Не зважаючи на невизнання своєї вини у вчиненому, винність обвинувачених в інкримінованих їм злочинах підтверджується доказами безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, даними потерпілою ОСОБА_8 показами на досудовому розслідуванні, в судовому засіданні при розгляді іншим складом суду та в судовому засіданні, згідно яких остання зазначила, що спочатку вона проживала разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , дану квартиру отримали її батьки від овочевої фабрики, де вони працювали. У 2005 році померла її мати - ОСОБА_20 . У 2006 році вона придбала квартиру на АДРЕСА_7 , вийшла заміж за ОСОБА_21 , з яким протягом тривалого часу проживала там, одночасно залишаючись зареєстрованою за місцем проживання у квартирі на АДРЕСА_3 , де вона була єдиним квартиронаймачем, оскільки вказана квартира на той час не була приватизованою. Вона лише була подала документи на приватизацію вказаної квартири, але дане питання не було вирішено, оскільки тривалий період часу не було дозволу на приватизацію квартири від овочевої фабрики. В 2007 році вона розлучилась із своїм чоловіком та почала зловживати алкогольними напоями, у зв`язку з чим потрапила до лікарні, її було поставлено на облік лікаря-нарколога, і вона розпочала лікування від алкогольної залежності. У 2009 році помер її батько - ОСОБА_22 , після чого у неї крім дідуся ОСОБА_23 , 1938 р.н., який проживає у м.Львові, жодних інших близьких родичів не було. Весь цей час вона фактично проживала на АДРЕСА_7 , а квартиру на АДРЕСА_3 періодично здавала в найм. В зв`язку із зловживанням нею алкогольних напоїв з 2010 року здачею в оренду квартири займався її дідусь ОСОБА_23 . У 2010 році вона познайомилась з дівчиною на ім`я « ОСОБА_24 ». При спілкуванні з « ОСОБА_25 » остання повідомила, що має проблеми з житлом. Їй стало шкода останню, та вона запропонувала їй певний період часу пожити у неї вдома на АДРЕСА_7 . Таким чином, ОСОБА_24 протягом певного періоду часу, а саме близько 2 тижнів проживала із нею. Знаючи про її проблеми з алкогольною залежністю, остання завжди намагалась її відговорювати від вживання алкоголю, доглядати за нею та справляла враження особи, яка хоче їй допомогти. В цей же час, після знайомства з « ОСОБА_25 » вона познайомилась і з чоловіком на ім`я « ОСОБА_26 », якого « ОСОБА_24 » представила як свого хлопця. « ОСОБА_26 » приходив до них у гості, вони спілкувалися, розпивали алкогольні напої. Коли одного разу вона була вдома з «Лєною» та «Женею» до них у двері постукав мужчина, який назвався ОСОБА_16 , зросту приблизно 178 см. із світло-русим волоссям. Він сказав, що з м.Києва та шукає тут свою одногрупницю ОСОБА_27 . Тоді вони домовились, що вона розпитає про неї у сусідів, після чого він зайде до неї через декілька днів. Через декілька днів « ОСОБА_16 » прийшов знову до неї в гості, вона розповіла, що ОСОБА_28 тут ніде поряд не проживає. « ОСОБА_16 » тоді приніс із собою пиво і вона, « ОСОБА_24 », « ОСОБА_26 » та «Валік» почали разом випивати. «Валік» з «Женею» здружились, після чого почали приходити до неї в гості разом. Після смерті її батька вона поїхала разом із « ОСОБА_25 » у с.Страдч Яворівського району Львівської області на похорон. При ній була сумочка, в якій знаходився її паспорт громадянина України. На похороні, вона віддала свою сумку з паспортом на зберігання « ОСОБА_29 ». Коли вони з « ОСОБА_25 » повернулись додому, вона виявила відсутність свого паспорта у сумці. Одразу після повернення з похорону вона посварилась із « ОСОБА_25 », після чого остання зібрала свої речі та виїхала із її квартири, надалі « ОСОБА_30 » вона більше не бачила. Оскільки її паспорт так і не знайшовся, вона припускає, що його викрала «Лєна». Коли « ОСОБА_24 » вже в неї не проживала знову з`явився « ОСОБА_16 », який сказав, що працює у ОСОБА_31 на будівництві стадіону та запитав, чи не здається в найм її квартира на АДРЕСА_6 , на що вона відповіла, що орендою квартири займається її дідусь. Вона дала «Валіку» номер телефону ОСОБА_32 , який на прохання її дідуся займався орендою її житла. Через деякий час їй подзвонив ОСОБА_15 та повідомив, що до нього дзвонив « ОСОБА_16 », і вони домовились, що йому буде здаватись в найм її квартира на АДРЕСА_3 . Гроші за оренду квартири « ОСОБА_16 » повинен був віддавати ОСОБА_15 , а той передавав їх дідусеві. Під час проживання « ОСОБА_16 » вона в квартирі на АДРЕСА_3 не була. На початку червня 2010 р. на вул.Патона у м.Львові вона разом із «Валіком» перебували у барі «Калина», коли до них підсів мужчина віком близько 30 років, який представився « ОСОБА_33 ». Пізніше в Криму при випадкових обставинах вона дізналась, що в дійсності його звати не «Ваня», а ОСОБА_34 , оскільки на декілька секунд побачила його паспорт і встигла прочитати лише ім`я. В той же вечір знайомства ОСОБА_34 запропонував їм поїхати на відпочинок на Шацькі озера. Вони погодились та в середині червня 2010 року втрьох поїхали на Шацькі озера. Там вони відпочивали близько десяти днів на озері Світязь у приватному секторі. На відпочинок і назад вони їхали мікроавтобусом, за кермом якого на передньому сидінні їхали двоє незнайомих хлопців, з якими вона не розмовляла. В м.Шацьку під час відпочинку ніяких надзвичайних подій з нею не трапилось. Вони разом ходили на озеро, дискотеку, відносини у всіх були дружелюбні. ОСОБА_34 постійно їй говорив, що їй не можна вживати алкогольні напої. Також з м.Шацька вона телефонувала дідусю, що у неї все гаразд. З ОСОБА_35 озер вони повернулись на початку липня 2010 року.Пізніше вона погодилась на пропозицію ОСОБА_36 поїхати на два тижні з ним та «Валіком» на відпочинок та лікування від алкогольної залежності в АР Крим, однак « ОСОБА_16 » із ними не поїхав, оскільки зі слів ОСОБА_36 у нього виникли якісь термінові справи. Вони поїхали в АР Крим тим же мікроавтобусом та з тими ж водіями, що відвозили їх на Шацькі озера. Дорогою в АР Крим вона постійно вживала алкогольні напої. У м.Керч вони приїхали на якусь базу відпочинку. Там вони знаходились близько одного тижня, й відносини її з ОСОБА_37 у той час були ще нормальними. Далі вони з ОСОБА_37 поїхали до його товариша, з яким, з його слів, він разом служив, в с.Верхнє Садове до будинку на АДРЕСА_8 . Там ОСОБА_34 зустрівся з своїм товаришем, який представився їй ОСОБА_16 на вигляд йому було 35-37 років. Вона з ОСОБА_37 почала проживати у його будинку з його дружиною ОСОБА_38 та двома його дітьми. Через два тижні з моменту приїзду в АР Крим вона почала говорити ОСОБА_39 , що їй треба їхати додому, однак він постійно говорив, що поїдемо найближчим часом, що зараз у нього немає грошей. При цьому під час її перебування вдома у ОСОБА_16 над нею почали систематично знущатись. ОСОБА_34 та ОСОБА_16 на неї безпричинно кричали, штовхали, ображали, заставляли вживати алкогольні напої, кололи їй якісь наркотичні засоби, відібрали у неї одяг, погрожували її підпалити. До будинку ОСОБА_16 в цей час приходили різні люди, які також піднімали на неї руки. При цьому ОСОБА_16 та ОСОБА_34 не давали можливості їй передзвонити додому. Одного разу вона прийшла до сусідів ОСОБА_16 , які сказали їй, що вона знаходиться в поганих людей. Тоді вона попросила їх дозволити їй передзвонити додому, але одразу прибігли ОСОБА_16 з ОСОБА_37 , та почали завдавати їй побоїв. Так само, коли одного разу її відправили у магазин за покупками, а вона затрималась, одразу за нею прибігли ОСОБА_16 та ОСОБА_34 , які контролювали кожен її крок. Останній раз вона пішла на річку, перед тим випивши якусь рідину, яку їй сказали пити ОСОБА_16 та ОСОБА_34 . Вже там їй стало погано, від чого вона втратила свідомість, після чого її підібрали люди, й вона отямилась вже у психіатричній лікарні у м.Севастополі. За її проханням лікарі подзвонили дідусю, який вислав їй гроші для повернення додому. Коли вона повернулась до м.Львова, то від дідуся дізналась, що невідомі особи приватизували її квартиру на АДРЕСА_3 , після чого продали її. При цьому вказала, що жодних довіреностей вона ніколи ні на кого не видавала, свою квартиру не продавала та не збиралась продавати. В її паспорт була вклеєна фотографія іншої невідомої їй особи. Додатково зазначила, що з підсудними вона не знайома, просто бачила їх раніше в суді.

Показами даними на досудовому розслідуванні, в судовому засіданні при розгляді іншим складом суду та в судовому засіданні свідком ОСОБА_23 , згідно яких останній зазначив, що потерпіла ОСОБА_8 є його онукою донькою покійного сина ОСОБА_40 Квартира на АДРЕСА_3 належала його сину, який трагічно загинув у 2009 році, та на нього був виписаний ордер. Дану квартиру він отримав, як службову від овочевої фабрики, де раніше працював. В квартирі були зареєстровані онука ОСОБА_8 та дружина його сина, яка була виписана у 2005 році у зв`язку з її смертю. ОСОБА_8 зверталась з приводу приватизації на неї даної квартири в Личаківську районну адміністрацію, однак не встигла приватизувати, але адміністрація овочевої фабрики надала дозвіл на приватизацію квартири. Після розірвання шлюбу його онука ОСОБА_8 почала зловживати алкогольними напоями. Інший дідусь ОСОБА_8 подарував їй двохкімнатну квартиру, але через борги за комунальні послуги ОСОБА_8 змушена була продати цю квартиру і придбала собі меншу квартиру на АДРЕСА_7 . Квартира на АДРЕСА_3 в цей час надавалась нею в оренду студентам. В грудні 2009 року на похорон сина в с.Страдч приїхала онука ОСОБА_8 з подругою на ім`я ОСОБА_41 , з якою вони разом проживали. Через деякий час після смерті сина йому стало відомо, що паспорт онуки пропав і після цього зникла ОСОБА_41 . В подальшому ОСОБА_8 просила надати ключі від квартири по АДРЕСА_3 її знайомому на ім`я ОСОБА_16 , який хотів там проживати разом із хлопцями, які будують новий стадіон у м.Львові. В зв`язку з цим, на його прохання ОСОБА_42 , який був його аспірантом, зайнявся здачею в оренду даної квартири. Кошти за оренду квартири отримував ОСОБА_15 , який в подальшому їх передавав йому, після чого він віддавав частину коштів онуці ОСОБА_8 . Влітку 2010 року ОСОБА_8 повернувшись з ОСОБА_43 поїхала в АР Крим. Про поїздку онуки в АР Крим дізнався від її сусідів, оскільки остання телефону мобільного не мала і зв`язку з нею не було. В серпні вересні 2010 року від ОСОБА_44 він дізнався, що в квартирі по АДРЕСА_3 проводяться ремонтні роботи новим власником. Коли вони поїхали разом на квартиру, новий власник показа договір купівлі-продажу, після цього до них підійшли працівники міліції, з якими він згодом поїхав та написав заяву про злочин. В подальшому працівники УБОЗу, ОСОБА_45 та інші привезли онуку до Львова. З приводу особи на ім`я « ОСОБА_16 » зазначив, що він приходив до нього на роботу, як знайомий ОСОБА_8 , обличчя подовгувате, русявий, ростом близько 178, здається розмовляв російською мовою. Підсудних до розгляду даної справи не бачив.

Показами даними на досудовому розслідуванні, в судовому засіданні при розгляді іншим складом суду та в судовому засіданні свідком ОСОБА_46 , згідно яких останній зазначив, що на той час він був аспірантом Національного Лісотехнічного університету України, а науковим керівником був ОСОБА_23 . На прохання останнього він здавав в оренду квартиру по АДРЕСА_3 , яка належала його онуці ОСОБА_8 .В зв`язку з цим він давав оголошення в газеті «Ваш магазин», та час від часу йому телефонували люди з проханням орендувати квартиру в найм. На початку березня 2010 року потерпіла ОСОБА_8 повідомила йому, що має квартиранта на квартиру на ім`я ОСОБА_47 . В подальшому він зустрівся з ОСОБА_48 , показав йому квартиру та по усній домовленості вони погдили здачу квартири в оренду на 3-5 місяців. Валентин був середньої тіло будови, русявим волоссям, зростом приблизно 175 см., розмовляв російською мовою. Крім цього, ОСОБА_47 повідомив, що він працює на будівництві стадіону «Арена» і в даній квартирі будуть проживати робітники, зазначив, що підсуднього ОСОБА_4 на квартиру привів саме ОСОБА_47 . До липня 2010 року ОСОБА_47 завжди був на зв`язку, але часто міняв номери телефону. Гроші за оренду квартири йому давав одного разу ОСОБА_47 біля Галицького ринку у Львові, а в подальшому передавав декілька раз підсудний ОСОБА_4 та одного разу в травні 2010 року біля «Водоканалу» чоловік циганської зовнішності. З підсудним ОСОБА_4 вони зустрічались два рази на квартирі та один раз на початку липня 2010 року біля Оперного театру, коли він передава гроші за два місяці наперед. При цьому підсудний ОСОБА_4 говорив мало, лише сказав, що працює різноробочим на стадіоні у м.Львові. Протягом літа він на квартиру не приходив, т.я. ОСОБА_47 по телефону запевняв його, що все нормально, а також про подальшу оренду квартири з вересня 2010 року. На початку вересня він телефонував ОСОБА_49 , однак зв`язку з ним уже не було і він вирішив поїхати на квартиру. Приїхавши туди, він побачив поміняні вхідні двері, в квартирі були робітники які проводили ремонт та повідомили номер телефону нового власника. Тоді він подзвонив за названим номером телефону і запитав у невідомого мужчини, на якій підставі він робить ремонт у квартирі, на що той відповів, що має документи про право власності на вказану квартиру. Після цього вони домовилися про зустріч. Із новим власником квартири він разом із ОСОБА_23 зустрілися біля будинку на АДРЕСА_9 . Там до них підійшли працівники УБОЗу та в подальшому вони поїхали давати пояснення. Крім цього, зазначив, що після зустрічі з новим власником квартири ОСОБА_23 згадав, що на прохання своєї онуки віддав їй документи на квартиру для передачі ОСОБА_49 , оскільки останній обіцяв допомогти з її приватизацією.

Показами даними на досудовому розслідуванні свідка ОСОБА_18 , оголошених судом, (т.3 а.с.32-33, 166-169) та його допиту із застосуванням відеозапису, оглянутого у судовому засіданні, згідно яких, останній проживав у с.м.т. Брюховичі неподалік м.Львова та підробляв на життя мийкою машин. Приблизно в липні 2009 року до нього під будинок приїхав його сусід по с.м.т. Брюховичі ОСОБА_50 , щоб помити машину (автомобіль марки ВАЗ-21099 темно-сірого кольору). В результаті він помив автомобіль, після чого ОСОБА_5 періодично приїжджав до нього, щоб помити машину. Приблизно в кінці січня - на початку лютого 2010 року ОСОБА_5 в черговий раз приїхав до нього помити машину, після чого запропонував йому присісти до нього в машину для розмови. Там ОСОБА_34 сказав до нього, що йому вже досить заробляти по 20 грн. за мийку машин та запропонував заробити 400 доларів США. При цьому він розповів, що у нього є знайома, яка у м.Львові має дві квартири та особняк, однак вдруге вийшла заміж і переїхала на постійне місце проживання у м. Київ, а тому хоче якнайшвидше продати свої дві квартири у м.Львові та особняк. ОСОБА_34 пояснив, що дана знайома оформить на нього нотаріально посвідчені доручення на вчинення якихось дій, після чого йому потрібно буде піти у Львівське БТІ та ще декілька ЖЕКів для оформлення необхідних документів. Ці документи він у подальшому мав передати ОСОБА_5 , за що той пообіцяв заплатити йому 400 доларів США. Він погодився взяти участь у даній справі та передав ОСОБА_5 свій паспорт громадянина України. Приблизно через тиждень ОСОБА_5 приїхав до нього в черговий раз та показав доручення від вказаної знайомої, яку ОСОБА_5 називав «Еля», видане на його ім`я, на право приватизації від її імені квартири на АДРЕСА_6 . ОСОБА_5 не віддав йому цього доручення, а лише сказав ознайомитись із його змістом та запам`ятати, що там написано. Після цього він забрав вказане доручення та попередив, що буде видавати вказане доручення лише перед БТІ та неподалік ЖЕКів. Через деякий час в лютому чи березні 2010 року ОСОБА_5 декілька разів приїжджав за ним на своєму автомобілі та возив його у Львівське БТІ та ще якусь установу в районі початку вул. Зеленої у м. Львові. У цих установах він особисто нічого сам не робив без вказівок ОСОБА_5 чи його знайомого ОСОБА_51 , який був разом із ним. Вони обоє йому постійно пояснювали, куди необхідно пройти, де стати, коли і кому показати доручення, яке видавали перед входом у приміщення та забирали після цього, показували, де розписатись, які документи отримувати. Він практично не розумів, чим саме займається, а лише усвідомлював, що ці дії стосуються продажу двох квартир та особняка, які належали знайомій ОСОБА_36 на ім`я « ОСОБА_52 ». У Львівське БТІ він зі ОСОБА_5 ходив два чи три рази, в установу в районі вул. Зеленої у м. Львові вони також їздили два чи три рази. Всі ці рази з ними також був ОСОБА_53 . В загальному він у супроводі ОСОБА_5 та ОСОБА_51 ходив по різних установах та організаціях близько 7-8 разів. Також вони ходили з ОСОБА_37 та ОСОБА_54 в ЖЕК, який знаходиться вкінці вул. Личаківської у м. Львові, поблизу кінцевої зупинки трамваю № 2. Там ОСОБА_34 з ОСОБА_54 сказали йому стояти в коридорі ЖЕКу, а самі пішли до начальниці. Через деякий час вона покликала його до себе в кабінет, де він показав їй доручення та свій паспорт, вона їх оглянула і сказала чекати в коридорі. В кабінеті залишились ОСОБА_5 та ОСОБА_53 . Коли вони вийшли, то ОСОБА_53 мав в руках якусь довідку, яку вони йому не показували. В результаті, починаючи з березня 2010 року, він періодично бачив ОСОБА_5 у с.м.т. Брюховичах і той постійно обіцяв йому заплатити зароблені 400 доларів США, однак так їх йому і не заплатив, а в квітні 2010 року його затримали за вчинення іншого злочину.

В процесі судового розгляду попереднім складом суду свідок ОСОБА_18 неодноразово змінював свої покази. Спочатку зазначив, що показання на підсудного ОСОБА_5 він давав під тиском працівників міліції, а на справді дії з квартирою вчинив ОСОБА_55 , з яким він випадкого познайомився. Про ОСОБА_56 він не розповідав працівникам міліції на досудовому розслідуванні, оскільки в нього проблеми із пам`яттю після дорожньо-транспортної пригоди. В подальшому зазначив, що розповідав працівникам міліції про ОСОБА_56 перед його допитом із застосуванням відеозапису, однак останні записували з його слів, що незаконні дії з квартирами вчиняв ОСОБА_5 . До ОСОБА_5 він лише одного разу звернувся за допомогою, щодо оформлення документів, однак ОСОБА_5 сказав, щоб він звернувся із цим питанням до ОСОБА_19 . З ОСОБА_19 його раніше познайомив саме ОСОБА_5 , порадивши його як різноробочого ОСОБА_19 під час проведення ремонтних робіт у його квартирі. При цьому ОСОБА_19 з ОСОБА_57 познайомив безпосередньо він. Саме ОСОБА_55 , а не ОСОБА_5 , давав ОСОБА_19 номер телефону нібито власника квартири. По різних установах з приводу оформлення документів на квартири ОСОБА_8 він їздив із ОСОБА_57 та ОСОБА_19 . Спочатку показав, що ОСОБА_5 одного разу підвозив його на зустріч із ОСОБА_19 , однак у подальшому зазначив, що ОСОБА_5 в дійсності його нікуди на час оформлення документів на квартиру ОСОБА_8 не возив.

В ході судового розгляду свідок ОСОБА_18 підтримав свої покази дані ним в попередніх судових засіданнях при розгляді справи іншим складом суду, зазначивши, що покази на досудовому розслідуванні щодо ОСОБА_5 надані ним під тиском працівників міліції і є не правдивими. Всі обставини зазначені в протоколах його допитів та його допиту із застосуванням відеозапису відповідають дійсності, однак при цих обставинах був ОСОБА_55 , з яким він познайомився у 2009 році на зупинці в с.м.т.Брюховичі.

З оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_19 , даними ним на досудовому слідстві (т.3 а.с.161-164) та в судових засіданнях при розгляді справи іншим складом суду, вбачається, що з підсудним ОСОБА_5 знайомі з дитинства, оскільки родом з одного села, в них були дружні відносини, позичав йому гроші на купівлю автомобіля. У 2009 році він запланував зробити ремонт у своїй квартирі. На час ремонту його дружина з дітьми поїхали проживати до своїх батьків у Закарпатську область, а він залишився проживати у м.Львові, підшукуючи майстрів для проведення ремонту. ОСОБА_5 , дізнавшись про це, запропонував йому в якості різноробочого свого знайомого на ім`я ОСОБА_58 ( ОСОБА_18 ). Протягом тижня ОСОБА_58 здійснював ремонтні роботи у його квартирі, за які він із ним розрахувався. В лютому 2010 року до нього звернувся ОСОБА_5 з проханням допомогти ОСОБА_59 продати дві квартири у м.Львові., оскільки він займався нерухомістю. ОСОБА_5 при цьому пояснив, що дані квартири належали якійсь родичці ОСОБА_59 , яка проживала у м.Києві та не мала часу займатись цим питанням у зв`язку з чим видала генеральні доручення на ім`я останнього. Спочатку необхідно було відновити документи про право власності на ці квартири, оскільки вони десь пропали. Одна з цих двох квартир знаходилась в районі вул. Патона у м. Львові в малосімейному гуртожитку, а інша в районі АДРЕСА_6 . Безпосередньо на цих квартирах він ніколи не був, а за проханням ОСОБА_5 возив ОСОБА_60 по відповідних установах, оскільки останній був малограмотним та не орієнтувався в питаннях продажу квартири, а тому погодився на прохання ОСОБА_5 допомогти в оформленні документів. Після цього через деякий час він зустрівся зі ОСОБА_5 , який підвіз ОСОБА_60 до нього, після чого він разом з ОСОБА_61 поїхали в приміщення АДРЕСА_10 . Із документами (дорученнями на квартири та копією паспорту власника квартир) вони звернулися до його знайомого нотаріуса ОСОБА_62 , яка перевірила вказані доручення та вказала, що немає перешкод для відновлення втрачених документів на квартиру. В загальному вони з ОСОБА_63 їздили по різних установах, зокрема у БТІ, ЖЕКи, Личаківську районну адміністрацію. ОСОБА_5 одного разу приїжджав до них в БТІ, інші рази він з ними не їздив, оскільки пояснював, що був зайнятий. Одного разу на його прохання в присутності ОСОБА_5 та ОСОБА_64 він із їх телефону (чий це був телефон: ОСОБА_5 чи ОСОБА_18 він точно не знає) дзвонив до нібито власника квартир. В розмові дана жінка підтвердила свій намір продати вказані квартири, сказала, що знає ОСОБА_64 та видавала на нього генеральні доручення й має намір бути присутньою при остаточному продажу даних квартир. Його в більшій мірі зацікавила квартира на АДРЕСА_11 , оскільки в районі АДРЕСА_12 добре продається нерухомість і він сподівався придбати її за 15-20 тисяч доларів США. ОСОБА_58 встиг подати документи на приватизацію кавртири. Закінчилась ця історія з відновлення документів на квартиру тим, що він вирішив сам сходити в ЖЕК на АДРЕСА_12 , щоб дізнатись, яка ситуація з квартирою, що була у малосімейному гуртожитку, яку він мав намір придбати, чи наявна яка-небудь заборгованості за цією квартирою, та яким чином можна зв`язатися із власницею квартири. Прийшовши у ЖЕК, він пішов до начальника та почав розпитувати її за цю квартиру. Однак начальник ЖЕКу повідомила йому, що за цією квартирою рахуються борги, а також, що до неї раніше телефонував дядько власниці квартири, який заборонив видавати будь-які довідки, пов`язані із цією квартирою, а тому порадила не купувати цю квартиру.

З оголошених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_13 , даними ним на досудовому слідстві (т.3 а.с.94-97) та в судових засіданнях при розгляді справи іншим складом суду, вбачається, що з 2007 року по 2010 рік він перебував на заробітках у Польщі. Повернувшись в Україну вирішив зароблені гроші вкласти в нерухомість. На початку травня 2010 року через мережу Інтернет він знайшов оголошення про продаж однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 за 20000 тис. доларів США. В оголошенні був вказаний номер мобільного телефону, за яким він подзвонив та домовився про зустріч із продавцем у м.Львові біля ТЦ «Магнус». Біля ТЦ «Магнус» він зустрівся з підсудним ОСОБА_4 , в той же день оглянув квартиру та вирішив її придбати. На його запитання щодо причини заниженої вартості квартири, ОСОБА_4 відповів, що квартира належить його тітці, яка проживає у м.Києві, та їй терміново потрібні гроші. Вони домовилися з ОСОБА_4 про продаж квартири за 150000 грн. В подальшому 21 травня 2010 року вони зустрілись з ОСОБА_4 для укладення договору купівлі-продажу зазначеної квартири. На зустріч останній прийшов із чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , віком приблизно 25-30 років, приблизно 180см. зросту, із світлим волоссям, який сказав, що буде із ОСОБА_4 при оформленні документів і вони поїхали на вул.Личаківську у м.Львові до нотаріуса. ОСОБА_4 надав документи на квартиру та довіреність на право її відчуження, після чого нотаріус, перевіривши їх підготувала договір, а вони з ОСОБА_4 підписались та вказали, що всі розрахунки між ними вже проведено. При цьому гроші в розмірі 150000 грн. він передав ОСОБА_4 у таксі вже після оформлення договору купівлі-продажу квартири, а ОСОБА_4 передав йому ключі від квартири, після чого він поїхав додому. В зв`язку з тим, що ОСОБА_13 купив дану квартиру з метою її подальшого перепродажу за більшою ціною, він зразу на себе переоформив право власності і після чого подав оголошення про її продаж за 33000 доларів США, де вказав свій номер мобільного телефону. Через деякий час йому зателефонували покупці з якими він зустрівся біля будинку на АДРЕСА_6 . Це були жінка з чоловіком, які після огляду квартири вирішили її придбати., домовившись за ціну в розмірі 31000 доларів США. 21 червня 2010 року вони домовилися про зустріч у нотаріуса за вибором покупця, щоб укласти договір купівлі-продажу. Після перевірки всіх документів та підписання договору він отримав в присутності нотаріуса у покупців обумовлену раніше суму. Після цього покупців він більше не бачив та з ними не спілкувався. Ключі від дверей квартири він особисто покупцям не передавав, оскільки хотів спочатку вивезти меблі, які там були. Після укладення угоди він знову поїхав у Польщу на заробітки, а тому ключі покупцям приблизно через два тижні після укладення договору передав хтось із його рідних із с.Сопошин Жовківського району Львівської області.
З оголошених в судовому засіданні аналогічних за змістом показань свідків ОСОБА_65 , ОСОБА_66 , даними ним на досудовому слідстві (т.2 а.с.24-27, т.3 а.с.121-122) та в судових засіданнях при розгляді справи іншим складом суду, вбачається, що останні є подружжям, у червні 2010 року вони, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, готувались до одруження, у зв`язку з чим шукали житло. Переглядаючи газету «Ваш магазин», ОСОБА_66 знайшла оголошення про продаж однокімнатної квартири на АДРЕСА_6 за прийнятною для них ціною в розмірі 33000 дол.США. Вони зателефонували за номером телефону, який був вказаний у повідомленні, де невідомий чоловік повідомив їй, що вказану квартиру продає його товариш, якого звати ОСОБА_67 , що проживає не у м.Львові. Він також повідомив, що у даній квартирі проживає квартирант, і, якщо є бажання оглянути квартиру, то можна буде приїхати за адресою квартири на АДРЕСА_3 . Приблизно через 1-2 дні ОСОБА_66 оглянула квартиру, після чого зателефонувала ОСОБА_68 , щоб вони разом її оглянули. Спочатку їм відчинили вхідні двері у під`їзд, ліфтом вони піднялись на 5-й поверх, де вхідні двері їм відчинив мужчина, схожий на підсудного ОСОБА_4 . Даний хлопець із ними майже не розмовляв, лише відчинив двері, дав можливість оглянути квартиру, про себе вказав, що є квартирантом та працює на будівництві у м. Львові. Оглядаючи квартиру, вони звернули увагу, що її стан був поганий, квартира була без сучасного ремонту, меблі пропалені, у квартирі валялись недопалки від сигарет. Крім квартиранта, ще хтось знаходився на балконі, але стояв спиною до них, а тому впізнати його вони не зможуть. Оглянувши квартиру, вони обговорили усі варіанти купівлі квартир, які бачили раніше, та вирішили зупинитися саме на квартирі на АДРЕСА_3 , яка найбільше підходила за ціною. Після цього ОСОБА_69 зателефонував за номером телефону, на який вони телефонували раніше, і невідомий чоловік дав їм номер телефону власника квартири. В подальшому вони зателефонували ОСОБА_13 і домовилися з ним про зустріч за адресою даної квартири, щоб узгодити остаточну ціну. Зустрівшись із ним біля будинку, вони узгодили вартість квартири в сумі 31000 дол. США, передали власнику квартири завдаток в розмірі 100 дол. США та взяли у нього копію всіх документів на квартиру, щоб перевірити їх законність. З даними документами вони звернулися до знайомого ОСОБА_70 , який порадив нотаріуса, що міг би перевірити законність документів на квартиру. За його порадою вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_71 , яка перевірила документи і сказала, що з ними все гаразд. Після цього вони передзвонили ОСОБА_13 та домовився з ним про день, коли можна буде оформити договір купівлі-продажу квартиру. В домовлений час вони троє приїхали до нотаріуса на АДРЕСА_2 . В приміщенні нотаріальної контори 21 червня 2010 року було укладено договір купівлі-продажу квартири на АДРЕСА_3 . В приміщенні нотаріальної контори вони передали ОСОБА_13 гроші в сумі 31 тисяча доларів США, після чого вони із договором купівлі-продажу квартири поїхали в БТІ, де надали оригінал договору та отримали витяг про реєстрацію права власності на квартиру. На час оформлення договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_13 був власником квартири протягом 2 місяців. Своє бажання продати квартиру він пояснював тим, що на момент її придбання мав вільні кошти та вирішив їх вкласти у нерухомість, а тепер йому знову були потрібні гроші, а тому він вирішив продати квартиру. Ключі від квартири власник повинен був передати їм приблизно через 2-3 тижні, оскільки там ще проживав квартирант і повинні були бути вивезені меблі. Через вказаний строк ОСОБА_69 подзвонив колишньому власнику квартири з приводу передачі їм ключів, однак той спочатку переніс зустріч, а потім у нього був відключений телефон, у зв`язку з чим вони поїхали за адресою реєстрації його проживання. Мама колишнього власника квартири повідомила їм, що зв`яжеться із сином і їм передадуть ключі. Після цього знайомий колишнього власника квартири передав їм ключі від квартири, і вони почали робити у ній ремонт. Приблизно за два дні до закінчення ремонту ОСОБА_68 зателефонував мужчина та повідомив, що він представляє дійсного власника квартири. Тоді він подзвонив до нотаріуса ОСОБА_71 , яка йому повідомила, що з даною квартирою не все гаразд, оскільки до неї приходили співробітники УБОЗу та вилучили всі документи, пов`язані з оформленням купівлі-продажу вказаної квартири. Нотаріус дала йому номер телефону працівників УБОЗу, після чого він подзвонив до них. Останні його попросили, якщо буде хтось телефонувати з приводу даної квартири, щоб він їх повідомив про це. На наступний день він сам подзвонив мужчині, який йому раніше телефонував, та домовився із ним про зустріч. Коли вони зустрілися, він пред`явив останньому документи про право власності на квартиру. На зустріч прийшли також співробітники УБОЗу.

З оголошеного в судовому засіданні протоколу ставки віч-на-віч між свідком ОСОБА_46 та підсудним ОСОБА_4 (т.3 а.с.75-77), згідно якого останні підтвердили надані раніше ними покази на досудовому слідстві.
З оголошеного в судовому засіданні протоколу ставки віч-на-віч між підсудним ОСОБА_5 та свідком ОСОБА_19 (т.3. а.с.219-223), згідно якого останній підтвердив надані раніше ним покази на досудовому слідстві та уточнив, що ОСОБА_5 повідомив йому про необхідність допомоги ОСОБА_18 зробити дублікати документів на дві квартири та про продаж квартир за вигідною ціною, одна з яких у малосімейному гуртожитку становитиме приблизно 20000 доларів США, а також зазначив, що точно не пригадує, з якого телефону телефонував нібито власниці квартири: ОСОБА_5 чи ОСОБА_18 , однак при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_18 знаходилися поряд із ним в автомобілі ОСОБА_5 . Даний дзвінок мав місце одразу після того, як він вийшов з БТІ від нотаріуса.

З оголошеного в судовому засіданні протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 28.12.2011р. та фото таблиці до нього(т.3 а.с.34-36), згідно якого свідок ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_5 за зовнішнім виглядом та рисами обличчя, як свого знайомого та сусіда в с.м.т.Брюховичі, на якого він вказував під час його допиту як свідка.

З оголошеного в судовому засіданні протоколу пред`явлення фотознімків для впізнання від 21.01.2012р. та фото таблиці до нього (т.3 а.с.59-61), згідно якого підсудний ОСОБА_4 впізнав підсудного ОСОБА_5 як особу, яка під час шахрайських дій відносно потерпілої ОСОБА_8 представлялась йому на ім`я « ОСОБА_16 ». В судовому засіданні підсудний ОСОБА_4 підтвердив, що від слідчого взнав про те що особою на ім`я « ОСОБА_16 » є ОСОБА_5 .

З оголошених в судовому засіданні протоколів пред`явлення особи для впізнання від 21.01.2012р. (т.3 а.с 48-49), згідно якиз свідки ОСОБА_46 та ОСОБА_69 впізнали ОСОБА_4 як особу, яка під час шахрайських дій стосовно потерпілої ОСОБА_8 видавала себе за квартиранта у її квартирі на АДРЕСА_3 .

З оголошених в судовому засіданні матеріалів виїмки документів у приватних нотаріусів (т.2 а.с.157-176), згідно яких на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №1741 від 12.05.2010р. (т.2 а.с.154) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_8 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатися, в тому числі із правом продажу, квартирою за адресою: АДРЕСА_3 ; на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №592 від 12.05.2010р. (т.2 а.с.163) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_8 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_4 бути її представником з питань приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; на підставі довіреності зареєстрованої в реєстрі за №104 від 04.02.2010р. (т.2 а.с.169) невстановлена слідством особа на підставі паспорта потерпілої ОСОБА_8 із вклеєною фотографією іншої особи від імені ОСОБА_8 уповноважила ОСОБА_18 бути її представником з питань приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

З оголошеного в судовому засіданні договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 21.05.2010р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Львівської області ОСОБА_12 (т.2 а.с. 121), згідно якого підсудний ОСОБА_4 , діючи від імені потерпілої ОСОБА_8 на підставі підробленої довіреності №1741 від 12.05.2010р., продав належну їй квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_13 за 51000 грн.

З оголошених в судовому засіданніматеріалів виїмки документів, що стали підставою для приватизації квартири на АДРЕСА_3 (т.2 а.с.177-195), згідно яких з заявою від 19.03.2010р. (т.2 а.с.180) до органу приватизації про передачу у власність вказаної квартири звернувся від імені ОСОБА_8 на підставі підробленої довіреності №104 від 04.02.2010р. ОСОБА_18 , а отримав свідоцтво № НОМЕР_2 від 19.04.2010р. про право власності на вказану квартиру (т.2 а.с.190) на підставі підробленої довіреності №592 від 12.05.2010р. підсудний ОСОБА_4 .

З оголошеного в судовому засіданні висновку експерта № 6/233 від 18.05.2011р. (т.2 а.с.273-275), згідно якого, підписи та короткі рукописні тексти « ОСОБА_8 », або « ОСОБА_8 » від імені ОСОБА_8 в графі «ПІДПИС:» в других примірниках довіреностей: від 04.02.2010р., виданої від імені ОСОБА_8 ОСОБА_18 , зареєстрованої в реєстрі за №104 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_72 ; від 04.02.2010р., виданої від імені ОСОБА_8 ОСОБА_18 , зареєстрованої в реєстрі за №270 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_73 ; від 12.05.2010р., виданої від імені ОСОБА_8 ОСОБА_4 , зареєстрованої в реєстрі за №592 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_10 ; від 12.05.2010р., виданої від імені ОСОБА_8 ОСОБА_4 , зареєстрованої в реєстрі за №1741 та посвідченої приватним нотаріусом ОСОБА_11 - виконані не ОСОБА_8 , а двома іншими особами.

З оголошеного в судовому засіданнівисновку судової будівельно-технічної експертизи №1422 від 11.05.2012р. (т.3 а.с.192-194), згідно якого, дійсна вартість квартири на АДРЕСА_3 станом 21.05.2010р. могла становити 277301, 00 грн.

З оголошеного в судовому засіданні висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи №234від 20.03.2012р. (т.3 а.с.101-102), згідно якого, ОСОБА_4 на час проведення експертизи психічним захворюванням не страждає. Виявляє ознаки розумової відсталості в ступені легкої дебільності. Наявні у нього психічні порушення не досягають рівня психічної хвороби чи недоумства і не позбавляють його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він також психічним захворюванням чи недоумством не страждав і не виявляв будь-яких тимчасових хворобливих розладів психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

З оголошеного в судовому засіданні висновку судово-психіатричного експерта №139 від 10.09.2014р. (т.6 а.с.162-165), згідно якого, на час проведення експертизи ОСОБА_4 психічним захворюванням не страждає, виявляє легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав і не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує. За своїм психічним станом ОСОБА_4 може самостійно реалізовувати своє право на захист. У ОСОБА_4 виявляється наявність розумової відсталості на рівні легкої дебільності, поверхневість критики, схильність легко попадати під вплив інших осіб. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_4 не могли суттєво вплинути на його поведінку, на момент інкримінованих йому дій. Індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_4 не могли суттєво вплинути на розуміння характеру та значення протиправних дій, що вчинялися іншими співучасниками. ОСОБА_4 не має таких індивідуально-психологічних особливостей, які б могли суттєво вплинути на характер його показань у справі. ОСОБА_4 з урахуванням індивідуально-психологічних, вікових та стану розумового розвитку, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати щодо них правильні показання. ОСОБА_4 не виявляє схильності до підвищеного фантазування.
Оцінюючи докази в сукупності суд приходить до переконання, що такі об`єктивно і повно доводять вину підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм злочинах.

Судом критично оцінюються показання підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які не визнають вини у вчиненому та вважаються такими, що даються з метою уникнути кримінальної відповідальності і спростовуються переліченими вище доказами.

Зіставляючи в сукупності покази підсудного ОСОБА_5 , підсудного ОСОБА_4 , який неодноразово змінював свої покази, надані ним на досудовому слідстві, з приводу участі підсудного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів, свідка ОСОБА_18 , який змінив свої покази, надані ним на досудовому слідстві, підтримавши свої непослідовні покази надані в судових засіданнях при розгляді справи іншим складом суду, з приводу участі підсудного ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих злочинів, зазначаючи, що такою особою був ОСОБА_55 , суд вважає, що такі не виправдовують підсудних у вчиненні інкримінованих їм злочинів. Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_18 підстав оговорювати на досудовому слідстві підсудного ОСОБА_5 не було, а посилання останніх на вчинення щодо них тиску з боку працівників міліції, в процесі даного розгляду справи, так і при розгляді справи попереднім складом суду, підтвердження не знайшло.

Дії підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч.4 ст.358 КК України, кваліфіковано правильно, оскільки підсудні разом із невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_9 », матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, поєдні спільним умислом, використали завідомо підроблені документи - нотаріально посвідчені довіреності №592 від 12.05.2010р. та №1741 від 12.05.2010р. відповідно - органу приватизації під час одержання свідоцтва про право власності на квартиру на АДРЕСА_3 та приватному нотаріусу під час укладення договору купівлі-продажу квартири від 21.05.2010р.

Щодо кваліфікації дій підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 4 ст.190 КК України судом враховано наступне. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього.

Судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_8 жодних довіреностей на приватизацію та відчуження квартири не підписувала та квартири на АДРЕСА_3 не продавала. Разом з тим, невстановлені слідством особи, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, використовуючи довірливі відносини з потерпілою заволоділи її паспортом, та будучи введеною в оману, створили такі умови при яких дідусь потерпілої - ОСОБА_23 передав документи на квартиру по АДРЕСА_3 своїй онуці для передачі невстановленій слідством особі на ім`я « ОСОБА_47 », саме для її приватизації. Таким чином, підсудні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом із невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, діяли спільно за попередньою змовою групою осіб як співвиконавці даного злочину, оскільки кожен із них вчинив частину об`єктивної сторони вказаного злочину, що в кінцевому результаті призвело до заволодіння квартирою потерпілої ОСОБА_8 .

Дії ОСОБА_4 за ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, кваліфіковано правильно, оскільки винність підсудного ОСОБА_4 доведена, зазначеними вище доказами, у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.190 КК України за кваліфікуючою ознакою шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах, кваліфіковано правильно, оскільки винність підсудного ОСОБА_5 доведена, зазначеними вище доказами, у заволодінні чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайстві), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, повторно, в особливо великих розмірах.

При призначенні покарання суд керується наступним.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України, суд призначаючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2004р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 ККУкраїни стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Тому, виходячи з принципу індивідуалізації покарання суд враховує обставини вчинених злочинів, тяжкість вчинених злочинів, які згідно ст.12 КК України відносяться до злочинів невеликої тяжкості та особливо тяжких злочинів. Особи підсудного ОСОБА_4 , який є особою молодого віку, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.190 КК України. Особи підсудного ОСОБА_5 , який є особою молодого віку, раніше судимий, має постійне місце реєстрації та проживання за яким характеризується позитивно, одружений, є інвалідом ІІІ групи та на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей, відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.190 КК України частково приєднавши підсудному ОСОБА_5 не відбуту частину покарання за вироком Кордайського районного суду Жамбильської області Республіки Казахстан від 18.11.1999р., приведеного у відповідність із законодавством України згідно з постановою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2003р.

Крім цього, визначаючи покарання підсудним ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 358 КК України судом враховано, що згідно ст.12 КК України цей злочин належить до злочинів невеликої тяжкості. Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості. Згідно з ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст.49 КК України. Оскільки відсутня згода підсудних ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на звільнення їх від кримінальної відповідальності, тому суд вважає, що підсудних слід звільнити від покарання за даною статтею обвинувачення.

Крім цього, в порядку ст.91 КПК України (в редакції 1960р.), підлягають стягненню з підсудних судові витрати.
Керуючись ст.ст.323,324 КПК України (в редакції 1960р.), та п.11розділу ХІ Перехідних Положень Кримінального процесуального кодексу України, суд,-
з а с у д и в:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України.

ОСОБА_4 призначити покарання за ч.4 ст.190 КК України у виді 8 (вісім) років 10 (десять) місяців позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна.
ОСОБА_4 призначити покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, призначеного за ч.4 ст.358 КК України.

Строк покарання ОСОБА_4 за даним вироком рахувати з моменту його затримання 21.01.2012 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 21 січня 2012 року по день ухвалення вироку - 23 травня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід ОСОБА_4 тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 та ч.4 ст.358 КК України.

ОСОБА_5 призначити покарання за ч.4 ст.190 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна..

ОСОБА_5 призначити покарання за ч.4 ст.358 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного за ч.4 ст.358 КК України.

На підставі ст.71 КК України шляхом часткового складання покарань частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Кордайського районного суду Жамбильської області Республіки Казахстан від 18.11.1999р., приведеного у відповідність із законодавством України згідно з постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 30.10.2003р., та остаточно призначити покарання ОСОБА_5 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання, строк попереднього ув`язнення з 29 березня 2012 року по 29 грудня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати, що ОСОБА_5 строк покарання відбув повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь держави по 1563,68 грн. з кожного судових витрат за проведення у справі судових експертиз.

Речові докази оригінали нотаріально-посвідчених довіреностей №№ 1741 та 592, видані від імені ОСОБА_8 на ОСОБА_4 , що знаходяться в матеріалах виділеної в окреме провадження кримінальної справи № 142-0044, зберігати в матеріалах кримінальної справи № 142-0044.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга, протягом 15 діб до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова: засудженим з часу вручення копії вироку, іншими учасниками з часу проголошення вироку.

Суддя ОСОБА_1