Категорія:ч.3 ст.358 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2016 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001056 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И В :
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Воскетап Араратського району, Республіка Вірменія, вірменин, гр.України, з середньою освітою, приватний підприємець, неодружений, має на утриманні одну малолітню дитину, мешканець АДРЕСА_1 , раніше не судимий
- визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 358 КК України та виправданий, на підставі ч.1 п.2 ст.373 КПК України.

Судом вирішено питання щодо речових доказів.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 11.09.2008 у невстановлений органом досудового розслідування час, перебуваючи в приміщенні ВАТ «Сведбанк», що по пр. Президента Грушевського, 30 м. Луцька, маючи злочинний умисел на використання завідомо підробленого документа, з метою отримання кредиту, надав працівнику вказаної установи завідомо підроблену довідку про доходи №40 від 11.08.2008, видану невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_9 , згідно якої останній працював на посаді водія у фізичної особи-підприємця ОСОБА_10 та в період з лютого по липень 2008 року йому було нараховано заробітну плату в розмірі відповідно: за лютий 3100 грн., березень 2900 грн., квітень 3000 грн., травень 3200 грн., червень 3100 грн., липень 3150 грн., а всього на загальну суму 18450 грн., що не відповідало дійсності, оскільки ОСОБА_7 у ФОП ОСОБА_10 ніколи не працював та заробітної плати не отримував, чим використав завідомо підроблений документ.
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 органом досудового розслідування було кваліфіковані за ч.3 ст. 358 КК України (в редакції КК України від 05.04.2001), як використання завідомо підробленого документу.
Вироком суду ОСОБА_7 виправдано за пред`явленим йому обвинуваченням за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

У вироку зазначено, стороною обвинувачення під час судового розгляду не доведено, що обвинувачений ОСОБА_11 надав (використав) завідомо підроблений документ /довідку про доходи/ саме 11.09.2008, перебуваючи в приміщення ВАТ «Сведбанк», про що зазначено в обвинувальному акті.
Також вказано, що довідка про доходи №40 на ім`я ОСОБА_12 видана 11.08.2008. В свою чергу документи, необхідні для оформлення кредиту, подані ОСОБА_11 в банківську установу 20.08.2008, а згідно обвинувального акту, датою подачі підробленого документу визначено дату фактичного укладення кредитного договору 11.09.2008, що позбавляє суд можливості достовірно встановити час можливого вчинення інкримінованого правопорушення.
Крім того, проаналізувавши докази, на підставі яких стороною обвинувачення обґрунтовується обвинувачення ОСОБА_11 з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, суд вважав, що вони є недостатніми для прийняття відповідного судового рішення обвинувального вироку щодо ОСОБА_11 .
В поданій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.358 КК України (в редакції станом на 11.09.2008) та призначити покарання за ч.3 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян та відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку, пояснив ким і в якому обсязі він оскаржений, виклав доводи апеляційної скарги, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу прокурора вважали безпідставною, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що:
1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа;
2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;
3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження суд повно і всебічно дослідив всі надані стороною обвинувачення докази і прийшов до вірного висновку, дані докази є недостатніми для ухвалення обвинувального вироку з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення, оскільки жоден з них не вказував на обвинуваченого як на особу, яка вчинила дане кримінальне правопорушення.
Так з показань свідка ОСОБА_10 вбачається, що обвинувачений у нього ніколи не працював та ніяких довідок про доходи ні йому, ні іншим особам на його ім`я не видавав.

З показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що ним, як посадовою особою банку, було підписано кредитний договір між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_11 , однак довідку про доходи останнього особисто він не приймав і не бачив. Категорично ствердити, що зазначену довідку про доходи подав саме обвинувачений ОСОБА_11 також не може.
Тобто показання свідків ОСОБА_10 , та ОСОБА_13 не підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого правопорушення, оскільки жоден з них прямо не вказав, що ОСОБА_11 надав працівнику ВАТ «Сведбанк» завідомо підроблену довідку про доходи №40 від 11.08.2008 року.
Відсутні також в матеріалах кримінального провадження і відповідні докази, а саме нормативні акти ВАТ «Сведбанк» згідно положень яких можливо було б встановити необхідність подачі довідки про доходи у випадку підписання кредитного договору та отримання кредиту на умовах, які ставилися ВАТ «Сведбанк» перед ОСОБА_11 .
Інші докази, надані стороною обвинувачення, також прямо не доводять факт надання саме ОСОБА_11 завідомо підробленого документу, висновок про що також зроблено судом першої інстанції на підставі дослідження та аналізу даних доказів та належним чином вмотивовано у вироку.
Крім того суд першої інстанції підставно визнав заяву-анкету на отримання кредиту та лист-заяву від імені ОСОБА_9 від 20.08.2008 року недопустимими доказами, оскільки органом досудового розслідування не отримано в установленому законом порядку дозвіл на тимчасовий доступ до даних документів.
Свідок ОСОБА_14 , який здійснював досудове розслідування в даному провадженні, в суді апеляційної інстанції пояснив, що заяву-анкету на отримання кредиту та лист-заяву від імені ОСОБА_9 від 20.08.2008 року (а.с. 48-49) у встановленому порядку в ВАТ «Сведбанк» не вилучав, а дані документи можливо є додатками до заяви про кримінальне правопорушення від 26.03.2014 року (а.с. 26), хоча стверджувати цього не може, оскільки вже не пам`ятає.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо надання стороні захисту даних документів для ознайомлення не є обґрунтованими, оскільки спростовуються показаннями свідка ОСОБА_14 та наявним в матеріалах провадження описом матеріалів, який повинен бути складений у точній відповідності до фактичної наявності документів в тому числі документальних доказів, згідно якого відсутні записи про наявність в кримінальному провадженні заяви-анкети на отримання кредиту та листа-заяви від імені ОСОБА_9 (а.с. 122)
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року Про практику застосування Конституції при здійсненні правосуддя визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її вини.

При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження рішення суду про виправдання ОСОБА_11 є правильним. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, докази винуватості ОСОБА_11 , на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, ретельно перевірені судом першої інстанції та належним чином оцінені з точки зору допустимості, належності, достовірності та достатності.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи на підставі дослідження всіх матеріалів представлених у кримінальному провадженні, колегія суддів вважає виправдувальний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим залишає апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 квітня 2016 року в даному кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її оголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: