Ухвала
іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю прокурораОСОБА_4 ,

розглянула в судовому засіданні в м. Києві 14 червня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року,

За вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 травня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє за вироком Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09 квітня 2009 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 грн,

засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією частини майна, яке є його власністю.

За цим же вироком засуджено ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією частини майна, яке є його власністю, щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.

Постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету м. Маріуполя 1340,03 грн у рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого в установі охорони здоров`я.
Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що вони 31 січня 2011 року приблизно о 19.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_7 ще й будучи особою, яка раніше вчинила розбій, у будинку АДРЕСА_1 групою осіб вчинили розбійний напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння його майном, у ході чого застосували насильство, небезпечне для життя і здоров`я, завдали не менше 20 ударів кулаками, ногами по голові та тулубу потерпілого, вимагали віддати їм гроші.
У результаті зазначених дій ОСОБА_8 змушений був повідомити нападникам, що у нього є гроші, які зберігаються на картці банкомату «Промінвестбанк» приблизно 3000 грн.
Після цього ОСОБА_6 з метою заволодіння зазначеними коштами, діючи у групі з ОСОБА_7 , застосувавши насильство, небезпечне для життя й здоров`я ОСОБА_8 , узяв зі столу кухонний ніж, яким умисно завдав ОСОБА_8 трьох ударів по обличчю та кисті лівої руки, примусивши потерпілого також сказати пін-код банківської картки.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння грошима потерпілого, розподіливши між собою ролі, ОСОБА_6 залишився в зазначеному будинку, щоб тиснути на потерпілого і не дати можливості викрити їх злочинні дії, а ОСОБА_7 поїхав на таксі до банкомату. Не зумівши заволодіти грошима, ОСОБА_7 повернувся в будинок, де, діючи у групі з ОСОБА_6 , з метою придушення опору потерпілого та заволодіння грошима, застосовуючи насильство, небезпечне для його життя і здоров`я, продовжили завдавати потерпілому ударів кулаками по голові, тим самим примусивши його вказати місцезнаходження необхідного банкомату.
Проте ОСОБА_7 знову не вдалося зняти гроші з банкомату. Він повернувся в зазначений будинок на тому ж таксі і, взявши кухонний ніж, погрожуючи ОСОБА_8 розправою, продовжив вимагати передачі грошових коштів. При цьому потерпілий з огляду на раніше застосоване до нього фізичне насильство таку загрозу сприймав реально.
Після цього ОСОБА_7 та ОСОБА_6 затримали працівники міліції, які прибули на місце злочину.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та направлення справи на новий апеляційний розгляд. Свою вимогу обґрунтовує тим, що ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 377 КПК України 1960 року, оскільки, на його думку, не містить суті його апеляції, короткого викладу пояснень осіб, які брали участь у засіданні, аналізу доводів, наведених скаржником, та відповідей на кожен із них, а також підстав, на яких апеляцію визнано необґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора щодо відмови в задоволенні касаційної скарги сторони захисту та залишенні судового рішення без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши вищезазначені доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає на таких підставах.

Про день та час розгляду справи у порядку касаційної процедури учасники кримінального провадження, зокрема з боку сторони захисту, були поінформовані, при цьому вони не повідомили Вищому спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про своє бажання брати участь у розгляді справи. Крім того, відповідно до вимог ст. 394 КПК України 1960 року участь засудженого в розгляді справи судом касаційної інстанції при перевірці судових рішень, зазначених у ч. 2 ст. 383 цього Кодексу, не є обов`язковою. Вказане положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність засудженого, його захисника під час розгляду справи судом касаційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 398 КПК України 1960 року касаційний суд вправі скасувати або змінити вирок, ухвалу в разі істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильного застосування кримінального закону, а також у разі невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Однак не вправі втручатись у судові рішення на підставах однобічності або неповноти слідства, чи невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Отже, суд касаційної інстанції не перевіряє судових рішень щодо неповноти й однобічності слідства, а також невідповідності висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, переглядаючи справу в порядку касаційної процедури, касаційний суд виходить із обставин, установлених судом.

Згідно зі ст. 67 КПК України 1960 року оцінка доказів є компетенцією суду, який постановив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінальної справи встановив, що суди дотрималися вимог зазначеного закону.

Разом із тим, під час перевірки матеріалів кримінальної справи було встановлено, що висновок суду про доведеність винуватості засудженого ОСОБА_6 у вчиненні за попередньою змовою розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_8 , поєднаного з насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, установлених судом і детально викладених у вироку, ґрунтується на доказах, які були оцінені судами першої та апеляційної інстанцій у їх сукупності на підставах повного, всебічного та об`єктивного аналізу всіх фактичних обставин справи, і є правильним.

Цей висновок підтверджено: оголошеними в порядку ст. 306 КПК України 1960 року показаннями потерпілого ОСОБА_9 (котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно з актовим записом про смерть від 05 листопада 2014 року № 860; т. 3, а.п. 250) про обставини здійсненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 31 січня 2011 року розбійного нападу на нього; показаннями свідка ОСОБА_10 , до якого ввечері 31 січня 2011 року прийшов додому потерпілий із закривавленим обличчям, свідок викликав міліцію, оскільки ОСОБА_9 сказав, що якщо через 15 хвилин не прибудуть працівники міліції, то його вб`ють, відмовився сховатися в нього через те, що в будинку залишилася його матір; показаннями свідка ОСОБА_11 , який працював у службі таксі і ввечері 31 січня 2011 року декілька разів возив ОСОБА_7 до банкомату; оголошеними в порядку ст. 306 КПК України 1960 року показаннями свідків працівників міліції ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , котрі 31 січня 2011 року прибули за викликом на місце події; показаннями свідка ОСОБА_15 , яка є матір`ю засудженого ОСОБА_6 . Їх показання узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, зокрема: даними протоколів відтворення обстановки і обставин події за участю потерпілого ОСОБА_9 , протоколу очної ставки між останнім та засудженим ОСОБА_7 , протоколів огляду місця події та вилучення речей, предметів, а також даними висновків судово-медичної експертизи про характер і ступінь тяжкості заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень та іншими зазначеними у вироку доказами.

Предметом перевірки місцевого суду були також доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що потерпілий ОСОБА_9 їх обмовив, які не знайшли свого підтвердження.

Твердження захисника про те, що показання потерпілого містять суперечності, які повинні тлумачитися на користь засудженого, перевірив і суд апеляційної інстанції та правильно дійшов висновку, що вони не ставлять під сумнів правдивість показань потерпілого, даних ним під час досудового слідства.
До того ж, як зазначив суд апеляційної інстанції, потерпілий ОСОБА_9 прямо вказував на ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як на осіб, що вчинили на нього напад.

Отже, немає підстав вважати, що матеріали кримінальної справи було сфальсифіковано, а потерпілий та свідки обмовили ОСОБА_6 у вчиненні злочину, про що зазначається в касаційній скарзі захисника.

Крім того, як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його скоєння декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники скоєння злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Адже, в разі якщо група за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

Між тим, зі встановлених судом фактичних обставин справи, засуджені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , хоч і не визнали своєї винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, однак не заперечували, що вони будучи нетверезими, разом із потерпілим розпивали спиртні напої, в результаті виник конфлікт, під час якого потерпілий ОСОБА_9 отримав легкі тілесні ушкодження.
Разом із тим, з матеріалів справи убачається наявність попередньої змови між засудженими, адже співучасники діяли спільно й узгоджено, з обопільною спрямованістю до досягнення мети, спираючись у своїх діях один на іншого; між їх діями був причинний зв`язок, і ці особи усвідомлювали, що спільно вчиняють злочин. Зокрема, коли ОСОБА_6 залишився в будинку для чинення тиску на потерпілого і запобігання викриттю їх умислу, то ОСОБА_7 попрямував до банкомата з метою заволодіння грошима потерпілого.

Під час перевірки матеріалів кримінальної справи процесуальних порушень при збиранні, дослідженні й оцінці доказів, які би ставили під сумнів обґрунтованість висновків суду та правильність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 , судом касаційної інстанції не встановлено. Висновки суду ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

За встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

З урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого злочину призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів; крім того, його визначено не в максимально можливому розмірі.

Усупереч посиланням у касаційній скарзі захисника вирок відповідає вимогам статей 323, 324 КПК України 1960 року.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необґрунтованість доводів захисника ОСОБА_5 щодо неповного фіксування судового процесу технічними засобами та порушення права на захист засудженого ОСОБА_6 .

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками суду апеляційної інстанції стосовно того, що фіксацію судового процесу було розпочато за клопотанням захисника ОСОБА_5 28 квітня 2014 року. До цього моменту фіксування судового процесу не здійснювалося, тому і виникла різниця між часом, зафіксованим у протоколі судового засідання та в журналі. В інші дні, зазначені в апеляції захисника, судового засідання фактично не було, тому і фіксація процесу в ці дні не проводилася. Виходячи з цього, процесуальних порушень, які би вплинули на законність вироку в цій частині, колегія суддів касаційного суду також не вбачає.

Колегія суддів погоджується з думкою суду апеляційної інстанції щодо відсутності факту порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки суд першої інстанції помилково виніс постанову про призначення захисника ОСОБА_6 замість того, щоби призначити його ОСОБА_7 , а потім, виправивши помилку, призначив захисника останньому.

Доводи захисника ОСОБА_5 про те, що Апеляційний суд Донецької області всупереч вимогам ст. 377 КПК України 1960 року не надав вичерпних та повних відповідей на всі доводи, наведені в його апеляції, є безпідставними.
Право на справедливе слухання включає в себе винесення судом обґрунтованого вироку. Це право спирається на більш загальний, включений до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принцип, який захищає індивіда від свавілля. Дане право не наказує внутрішній владі давати докладну відповідь. Водночас відповідь суду повинна бути достатньо докладною для відповіді на основний елемент, фактичного чи правового домагання особи.

Виходячи з вимог зазначеної Конвенції та ст. 377 КПК України 1960 року доводи, наведені захисником в апеляції, були належно перевірені судом апеляційної інстанції, який дав на них змістовні відповіді.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам вищевказаної статті, є належним чином умотивованою та обґрунтованою.

Оскільки неправильного застосування норм матеріального права, істотних порушень кримінально-процесуального закону, які були би підставами для зміни або скасування судових рішень, не встановлено, касаційну скаргу не може бути задоволено.
Керуючись статтями 395, 396 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 08 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3