Провадження №1-кс/127/5090/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 серпня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці скаргу ОСОБА_4 на незаконне затримання слідчим в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України, -
В С Т А Н О В И В :
В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області знаходиться скарга ОСОБА_4 на незаконне затримання, в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України.

У скарзі ОСОБА_4 зазначає, що 21.05.2002 року його було затримано в порядку 115 КПК України (в ред.. 1960 року) старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України.

Підставою та мотивом його затримання слугувало те, що ОСОБА_4 на протязі серпня-вересня 2000 року скоїв тяжкий злочин (незаконне викрадення людини з корисливих мотивів, вчинене організованою групою), перебуваючи на волі може перешкоджати встановленню істини по справі, а також переховуватись від слідства та суду.

На думку скаржника, вищевказані дії не можливо було кваліфікувати за ч.3 ст. 146 КК України (в ред. 2001 року) та здійснювати його затримання за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України, оскільки події, які викладені в постанові старшого слідчого прокуратури Шевченківського району м. Києва ОСОБА_5 мали місце в серпні-вересні 2000 року, тому його дії повинні кваліфікуватись за КК України в редакції 1960 року.

Тому, просив слідчого суддю визнати його затримання старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва від 21.05.2002 року незаконним.

В судовому засіданні ОСОБА_4 скаргу підтримав та просив ї задовольнити.

В судовому засіданні прокурор заперечував щодо задоволення скарги.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 107 ч. 1 КПК України рішення про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час досудового розслідування, в тому числі під час розгляду питань слідчим суддею, приймає особа, яка проводить відповідну процесуальну дію. За клопотанням учасників процесуальної дії застосування технічних засобів фіксування є обовязковим.
Враховуючи те, що від учасників процесуальної дії не надійшло клопотання про застосування технічних засобів фіксування розгляду клопотання, тому суд вважає за можливим розглянути дане клопотання, без застосування технічних засобів фіксування.
Згідно ч. 5 ст. 29 Конституції України, кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Скарги осіб, позбавлених свободи, на незаконне затримання розглядаються слідчим суддею в порядку ст. 206 КПК України.
Під час розгляду справ в порядку ст. 206 КПК України слідчий суддя перевіряє законність тримання особи під вартою та чи не порушенні її права та законні інтереси, передбаченні нормативно - правовими актами України та міжнародними нормативно - правовими актами ратифікованими Україною.
Судом встановлено, що 21.05.2002 року старшим слідчим прокуратури Шевченківського району м. Києва від 21.05.2002 року, в порядку ст. 115 КК Країни, затримано ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 146 КК України.

25.01.2012 року вироком Апеляційного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 69, п.п. г, ж, з, і ст. 93, ч.2 ст. 140, ч.2 ст. 142, ч.3 ст. 166 КК України (в ред.. 1960 р.) ч.3 ст. 185, ч.4 ст. 189, ст. 257 КК України (в ред.. 2001 р.) та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані із виконанням повноважень голови правління строком на 3 роки, з позбавленням спеціального звання підполковник міліції.

Тобто, при постановленні вироку від 21.05.2002 року Апеляційним судом м. Києва були враховані всі обставини та законність збирання, отримання доказової бази вчинення ОСОБА_4 злочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 323 КПК України (в ред.. 1960 року) суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні.

Як вбачається зі скарги, ОСОБА_4 неодноразово звертався до суду зі скаргами на його незаконне затримання та незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, отже вказана скарга була розглянута судом та врахована під час постановлення вирок.

Доводи скаржника повністю спростовуються вироком суду від 25.01.2012 року, оскільки одним з питань, що вирішуються судом при постановлені вироку чи має це діяння склад злочину і якою саме статтею кримінального закону він передбачений (п.2 ч.1 ст. 324 КПК України (в ред.. 1960 року).

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ вищевказаний вирок перевірявся на законність та обґрунтованість про що 23.04.2013 року постановлено ухвалу суду, згідно якої вирок Апеляційного суду м. Києва від 25.01.2010 року змінено, зазначивши, що слід вважати засудженим ОСОБА_6 на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, у вчиненні яких він визнаний винним, до покарання, визначеного апеляційним судом. Порушень, про які зазначає скаржник, судом не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що вищевказаний вирок відносно ОСОБА_4 набув законної сили та останній відбуває призначене покарання в Вінницькій установі виконання покарань УДПтС України у Вінницькій області №1, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 206 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :
В задоволені скарги ОСОБА_4 на незаконне затримання слідчим в порядку ч. 5 ст. 29 Конституції України - відмовити

Ухвала слідчого судді остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя