Справа № 574/1263/16-к
Провадження 1-кс/574/270/2016

У Х В А Л А

20 жовтня 2016 року м. Буринь

Слідчий суддя Буринського районного суду Сумської області ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 з участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду клопотання заступника начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 по кримінальному провадженні № 0000340 про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Буринь Сумської області, не одруженого, не працюючого, раніше судимого:
-08.04.2004 року Буринським районним судом Сумської області за ч.2 ст.121 КК України до 1 року 3 місяців 22 дні позбавлення волі;
-19.11.2010 року Буринським районним судом Сумської області за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.2 ст.315, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна. Звільнився з місць позбавлення волі 07.10.2015 року по відбуттю строку покарання,
в с т а н о в и в :
20 жовтня 2016 року до Буринського районного суду надійшло клопотання заступника начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 , погоджене із прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні ОСОБА_3 , про направлення підозрюваного ОСОБА_6 до Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні для проведення стаціонарної психіатричної експертизи мотивоване тим, що ОСОБА_6 в ніч з 13.10.2016 року на 14.10.2016 року, перебуваючи на подвір`ї за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході словесної сварки, умисно, наніс твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею удари в обличчя ОСОБА_7 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому кісток мозкового та лицевого відділу черепу, які не є сумісним з життям, а також численні забійні рани обличчя, перелому кісток носу, тупої травми грудної клітини, двобічних переломів ребер, крововиливів тулуба, двобічного перелому нижньої щелепи, від отримання яких потерпілий ОСОБА_7 помер на місці. Досудовим розслідуванням встановлено, що обставини, які дають підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 можливо перебував під час вчинення злочину у неосудному чи обмежено осудному стані. З цих підстав 20.10.2016 року слідчим було призначено стаціонарну психіатричну експертизу.

Враховуючи, що клопотань про застосування технічних засобів при проведенні судового засідання не надходило, фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів не проводиться відповідно до положень ч.1 ст. 107 КПК України.

Перевіривши підстави поданого клопотання та дослідивши надані докази, заслухавши доводи прокурора, який підтримав дане клопотання, думку підозрюваного ОСОБА_6 , який просив в задоволенні клопотання відмовити та захисника ОСОБА_4 , яка у вирішенні даного клопотання покладалася на розсуд суду, приходжу до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 14.10.2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено повідомлення, про те, що в ніч з 13.10.2016 року на 14.10.2016 року ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , умисно, наніс твердим предметом з обмеженою травмуючою поверхнею численні удари в область обличчя ОСОБА_7 , спричинивши тілесні ушкодженні у вигляді відкритою черепно-мозкової травми, численних переломів черепа, кісток носу, щелепи, ребер, від отримання яких потерпілий помер на місці, у зв`язку з чим Буринським ВП було відкрите кримінальне провадження №0000340, а дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч.1 ст.115 КК України.

14.10.2016 року о 16-й годині 15 хвилин ОСОБА_6 був затриманий в порядку ч.1 ст.208 КПК України, цього ж числа йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

16.10.2016 року ухвалою слідчого судді відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 12.12.2016 року.

20.10.2016 року постановою слідчого відносно ОСОБА_6 призначено стаціонарну комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Дніпропетровської обласної клінічної психіатричної лікарні.

Частиною 1 ст. 509 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є:
1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання;
2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо).
У разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду (ч. 2 ст. 509 КПК України).

Тобто, законодавець встановив, що стаціонарна психіатрична експертиза може бути проведена лише в разі в разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи.
Разом з тим, психіатрична експертиза може проводитись як в амбулаторному, так і в стаціонарному порядку. При цьому, відповідно до пункту 23 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 08.10.2001 року №397 та зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01.03.2002 року за №219/6507, експерти, які проводять амбулаторну експертизу, у разі неможливості відповісти на всі поставлені перед ними запитання обґрунтовують висновок про необхідність проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Таким чином з викладеного вбачається, що амбулаторна психіатрична експертиза є первинною стосовно стаціонарної психіатричної експертизи. При цьому в частині 1 статті 509 КПК викладені загальні обставини, за наявності яких слідчий, прокурор зобов`язані залучити експерта для проведення психіатричної експертизи і вид цієї експертизи не зазначається.
Однак виокремлення у частині другій цієї статті додаткової підстави для призначення стаціонарної експертизи - необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи - дозволяє зробити висновок про те, що у ч. 1 ст. 509 КПК йдеться саме про амбулаторну психіатричну експертизу.
Тому, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, слідчий суддя має керуватись висновком амбулаторної експертизи про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи.
На користь цієї позиції свідчить також те, що вирішення зазначеного питання потребує спеціальних знань у галузі психіатрії, однак у клопотання ці обставини належними чином не вмотивовані.
Більш того, в матеріалах провадженні взагалі відсутні будь-які медичні данні про перебування підозрюваного на психіатричному обліку, проходження відповідного лікування у спеціальних установах, а є лише посилання на покази деяких свідків.
Крім цього, вирішуючи питання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, необхідно брати до уваги правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції (п. 67 рішення від 05 червня 2014 року у справі «Акопян проти України», п. 105 рішення від 17 квітня 2014 року по справі «Руденко проти України»). Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16 червня 2005 року у справі «Шторк проти Німеччини»).
Враховуючи викладене, безпідставним та необґрунтованим буде задоволення слідчим суддею клопотання про направлення особи до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи без наявності результатів амбулаторної психіатричної експертизи.
Крім того з положень ч. 2 ст. 509 КПК України вбачається, що питання про направлення особи для проведення психіатричної експертизи розглядається під час досудового розслідування за правилами глави 18 КПК, виключно з доведенням необхідності її проведення, при цьому для стаціонарної експертизи передумовою слід визначати результати амбулаторної експертизи.
Наведені висновки відповідають і практиці Європейського суду з прав людини. Так, у пунктах 96, 97 Рішення Суду від 26.02.2015 року у справі «Заїченко проти України N 2» констатовано, що тримання під вартою особи, яка вважається психічно хворою, має відповідати цілям п. 1 ст. 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавленню осіб свободи у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного в підпункті «е». У зв`язку з останнім ЄСПЛ наголошує, що відповідно до його усталеної практики особа не може вважатися «психічно хворою» та бути позбавленою свободи, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно встановити, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості захворювання (п. 39 рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»).
При цьому жодне позбавлення свободи особи, яка вважається психічнохворою, не може розглядатися як таке, що відповідає підпункту «е» п. 1 ст. 5 Конвенції, якщо воно було призначене без висновку медичного експерта. Це правило застосовується навіть якщо метою тримання заявника є отримання медичного висновку (пункти 47, 48 рішення від 05 жовтня 2000 року у справі «Вербанов проти Болгарії»). Конкретні форма та порядок можуть відрізнятися залежно від обставин.
На необхідності дотримання вказаних положень звертає увагу і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 03.06.2016 року «Про практику вирішення слідчими суддями питань, пов`язаних із слідчими (розшуковими) діями».
Враховуючи відсутність в даному випадку результатів амбулаторної психіатричної експертизи, відсутні підстави стверджувати про необхідність здійснення тривалого спостереження та дослідження особи, а тому відсутні підстави для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, а дане клопотання на думку слідчого судді, є передчасним і задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 206,242,309,395,509 КПК України, слідчий суддя,-
У х в а л и в:

В задоволенні клопотання заступника начальника СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області ОСОБА_5 про направлення підозрюваного ОСОБА_6 до медичного закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Сумської області на протязі 5 (п`яти) днів з дня її оголошення, а підозрюваним ОСОБА_6 в той же самий строк з моменту вручення її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1