Єдиний унікальний номер 233/4347/16-к
Номер провадження 11-сс/775/443/2016

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

заявників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут Донецької області апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 що діє в інтересах заявників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000998 від 19 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України,

встановила:

26 жовтня 2016 року слідчий СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000998 від 19 серпня 2016 року за за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України. В клопотанні зазначив, що вилучене у Доренських в ході огляду місця події 25 жовтня 2016 року майно використовувалося під час скоєння злочину, як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та носить на собі сліди кримінального правопорушення, оскільки використовувалося як засіб для полегшення вчинення злочину. Крім того зазначив, що арешт майна доцільно застосувати з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову, оскільки в подальшому, після проведення у встановленому законом порядку відповідної перевірки Державною інспекцією сільського господарства в Донецькій області буде встановлений розміру збитку, спричиненого державі діями винних осіб за даним фактом. Незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого в ході огляду місця події майна та настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

27 жовтня 2016 року ухвалою слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області вказане клопотання про арешт майна задоволено, накладено арешт на майно, вилучене під час огляду 25 жовтня 2016 року, а саме: 1) комбайн зернозбиральний, реєстраційний номер НОМЕР_1 , марки СК-5, 1990 року випуску, заводський № НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_3 , зареєстрований за громадянином ОСОБА_10 , що зареєстрований у АДРЕСА_1 (свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_4 ), який знаходився під керуванням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож.: АДРЕСА_2 та насіння, що знаходиться в бункері; 2) трактор ЮМЗ-6, державний номер НОМЕР_5 , та причіп ТМ03202, 2ПТС-4(887-Б), 1985 року випуску, який належить ОСОБА_8 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож.: АДРЕСА_3 , які зберігаються на території Новодмитрівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, мають суттєве значення речових доказів по кримінальному провадженню, так як останні носять на собі сліди кримінального правопорушення, є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення.

Вказані транспортні засоби з насінням соняшника, свідоцтво про реєстрацію машини НОМЕР_4 передано на відповідальне зберігання відповідним власникам (користувачам) - ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , заборонивши їх відчуження.

В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, оскільки носить на собі сліди кримінального правопорушення, є засобами та предметами вчинення кримінального правопорушення.

Не погодившись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 що діє в інтересах ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання про арешт майна. Вважає ухвалу слідчого судді такою, що ухвалена завчасно, без додержання загальних засад права власності на майно та засад кримінального судочинства. Зазначає, що суд без достатніх підстав помилково встановив, що заарештоване майно носить на собі сліди злочину, є знаряддям та предметом злочину. Крім того, зазначив, що інкримінована стаття КК України передбачає спричинення значної шкоди, тобто шкоди, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум, тобто 68900,00 грн., проте у справі взагалі не встановлено розмір шкоди, кому вона спричинена. Вказує, що розмір завданої шкоди, відповідно до роз`яснень п.4 постанови КМУ № 963 від 25 липня 2007 року має становити 8205,59 грн. і в цьому випадку взагалі не може йти мова про кримінальне правопорушення, а тому суд не мав права без встановлення наявності складу злочину арештувати майно чи обмежити його власників у користуванні ним.

Заслухавши суддю доповідача, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав ухвалу слідчого судді законною і обґрунтованою та просив залишити її без змін, вислухавши захисника ОСОБА_6 , заявників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які наполягали на задоволенні апеляційних вимог та просили ухвалу суду скасувати, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст.2 КПК України, завданням кримінального провадження є у тому числі, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 п.1 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При вирішенні питання про арешт майна, відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вказані вимоги кримінального процесуального закону належним чином не виконав.

Висновки слідчого судді про необхідність задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно через те, що воно є речовим доказом у кримінальному провадженні, внесеному 19 серпня 2016 року у ЄДРДР за № 0000998 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України, є засобом і предметом вчинення кримінального правопорушення та носить на собі сліди кримінального правопорушення, є передчасними і безпідставними.

Відповідно до матеріалів провадження слідчим суддею було накладено арешт на майно у рамках кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч.1 КК України. Частина 1 ст. 197-1 КК України передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Самовільне зайняття земельної ділянки є злочином із матеріальним складом, який вважається закінченим з того моменту, коли особа фактично заволоділа земельною ділянкою або розпочала її протиправну експлуатацію (освоєння), завдавши цим власнику земельної ділянки або її законному володільцю значної шкоди.

Для встановлення об`єктивної сторони цього злочину слід встановити не тільки факт самовільного зайняття земельної ділянки, але й настання суспільно-небезпечних наслідків спричинення її власнику чи законному володільцю значної шкоди.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1КК України є право власності на землю (право володіння і користування землею).

З матеріалів судової справи та клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що у кримінальному провадженні № 000099819 від 19 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України не встановлений власник/володілець майна та розмір спричиненої правопорушенням шкоди, що є обов`язковими елементами складу даного кримінального правопорушення.

Таким чином, на даний час не встановлено усіх ознак складу кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно в даному кримінальному провадженні, в рамках якого було проведено його огляд та визнано речовими доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про безпідставність висновків слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого у кримінальному провадженні про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді і постановити нову, якою в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

За підставі викладеного, куруючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2016 року скасувати.

В задоволенні клопотання слідчого СВ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000998 від 19 серпня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.197-1 ч.1 КК України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: