АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника

майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові кошти, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку приватного будинку АДРЕСА_1 , а саме: 460000 (чотириста шістдесят тисяч) гривень; 11300 (одинадцять тисяч триста) доларів США; 35000 (тридцять п`ять тисяч) євро та підлягають негайному поверненню ОСОБА_7 .

В ухвалі слідчий суддя зазначив, що вилучені грошові кошти, не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні та немає підстав вважати, що вказані грошові кошти є речовим доказом злочину передбаченого ч.3 ст. 212 КК України та не можуть бути використані з метою забезпечення конфіскації майна або цивільного позову.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор посилаючись на незаконність ухвали слідчого судді просить її скасувати та накласти арешт на грошові кошти, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку за фактичною адресою ОСОБА_7 .

Прокурор мотивує свої вимоги тим, що слідчим суддею не враховано положення ст. 170 КПК України та не досліджено судом наявність підстав в накладенні арешту на тимчасово вилучене майно. Також вважає, що вилучені під час обшуку грошові кошти відповідно до п. 1 ст. 98 КПК України є речовими доказами і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника та власника майна ОСОБА_7 , які просили залишити без змін ухвалу слідчого судді, доводи прокурора, який просив скасувати ухвалу слідчого судді посилаючись на її незаконність, вивчивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, в провадженні слідчого відділу CУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС в м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування № 0000025 за ч. 3 ст. 212 КК України за фактом умисного ухилення від сплати податків в особливо великих розмірах службовими особами ТОВ Консорціум «НВО «Укргідроенергобуд.

В межах зазначеного кримінального провадження слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, які були вилучені під час проведення обшуку. В обґрунтування клопотання слідчий послався на те, що грошові є речовими доказами і є належним доказом, яке підтверджує існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно вилучено під час проведення обшуку приватного будинку АДРЕСА_1 , слідчий суддя послався, що зазначені в клопотанні грошові кошти не мають жодного доказового значення у кримінальному провадженні та немає підстав вважати, що вказані грошові кошти є речовим доказом злочину передбаченого ч.3 ст. 212 КК України та не можуть бути використані з метою забезпечення конфіскації майна або цивільного позову.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

КПК України вимагає обов`язкового дотримання вимог закону при оформленні всіх процесуальних документів, надаючи цим вимогам принциповий характер. Отже, якщо закон визначив, що клопотання слідчого про накладення арешту повинно відповідати вимогам ст. 171 КПК України, то слідчий повинен неухильного їх дотримуватися. Так, згідно ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого повинно бути зазначено правові (законні) підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна. Вказана норма також узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідної до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Разом з цим орган досудового розслідування в клопотанні не надав будь якої оцінки щодо правової підстави для арешту майна, достатності доказів, розміру можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації можливого розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідків арешту майна для інших осіб. Жодних об`єктивних підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно, а саме грошові кошти виступає знаряддям вчинення кримінального правопорушення та набуте в результаті вчинення кримінального правопорушення тобто є доказом злочину, і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення, або ж міститиме на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення або ж відповідні сліди кримінального правопорушення не має. При цьому колегія суддів враховує пояснення надані в апеляційній інстанції ОСОБА_7 та його представника щодо походження вилучених у нього грошових коштів такими, що заслуговують на увагу так як вони підтверджуються доданими ними банківськими документами, та з огляду на те, що ці кошти були зняті з рахунку ОСОБА_7 в той час коли він не очолював Державне підприємство.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі прокурора, не вбачається.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_8 про накладення арешту на грошові кошти, які були тимчасово вилучені під час проведення обшуку приватного будинку АДРЕСА_1 , а саме: 460000 (чотириста шістдесят тисяч) гривень; 11300 (одинадцять тисяч триста) доларів США; 35000 (тридцять п`ять тисяч) євро та підлягають негайному поверненню ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 без задоволення.
Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/1972/2016 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1