АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/437/16-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/293/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.121 КК України
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:
Головуючої - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 на вирок Збаразького районного суду від 13 травня 2016 року.

Даним вироком,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, непрацюючий, раніше не судимий,-

засуджений за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановлено 2 роки іспитового строку і зобов`язано його, у відповідності до ст. 76 КК України, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти цей орган про зміну місця проживання.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь Департаменту Фінансів Тернопільської обласної державної адміністрації 6023 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_11 25 000 гривень спричиненої моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 08 грудня 2015 року приблизно o ll год. ОСОБА_12 , перебуваючи на території господарства, що належить його дядькові ОСОБА_11 та розташоване в с.Мала Березовиця Збаразького району Тернопільської області, на ґрунті не приязних відносин, усвідомлюючи та розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, під час конфлікту наніс останньому один удар металевою частиною молотка по лівій стороні голови. Після цього, перебуваючи в господарстві ОСОБА_13 , яке знаходиться по сусідству, під час продовження конфлікту, ОСОБА_12 наніс ще два удари металевою частиною молотка по голові ОСОБА_11 .. Внаслідок вказаних ударів ОСОБА_12 спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді травми голови з переломом лівої тім`яної ділянки, забоєм головного мозку легкого ступеня і ранами лівої тім`яної ділянки, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного судом першої інстанції покарання через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання і ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, не врахована думка потерпілого, який наполягав на призначенні обвинуваченому найсуворішої міри покарання, а саме вісім років позбавлення волі, оскільки він вважає, що останній не розкаявся у вчиненому, жодного разу не поцікавився станом його здоров`я і не відшкодував шкоду.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду в частині призначення покарання засудженому ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з неправильним застосування судом закону про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, і ухвалити у вказаній частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Просить виключити із мотивувальної частини вироку обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття і те, що обвинувачений є опікуном перестарілої матері ОСОБА_14 та бажає відшкодувати спричинену шкоду.

Цивільний позов просить задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовує свої вимоги тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення покарання обвинуваченому не врахував, що ОСОБА_8 визнав вину у скоєному лише формально, не вчинив жодних дій щодо відшкодування завданої потерпілому шкоди, не попросив вибачення та не примирився з потерпілим. Крім цього, судом безпідставно не враховано його думку щодо призначення обвинуваченому найсуворішої міри покарання.

В запереченні на апеляційні скарги потерпілого та прокурора обвинувачений ОСОБА_8 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що конфлікт між ним та потерпілим виник на ґрунті неприязних відносин, а також судом враховані всі пом`якшуючі обставини.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах прокурора, який підтримав апеляцію і просить вирок суду в частині застосування ст. 75 КК України скасувати, призначити обвинуваченому покарання у виді 6 років позбавлення волі, в судових дебатах адвоката ОСОБА_10 , який підтримав апеляційну скаргу в інтересах потерпілого ОСОБА_11 просить її задовольнити та призначити обвинуваченому вісім років позбавлення волі, в судових дебатах захисника ОСОБА_9 , в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечили апеляційні скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги прокурора та адвоката в інтересах потерпілого слід задовольнити частково з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими та в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24 жовтня 2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас, суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального розміру, передбаченого санкцією ч.1 ст. 121 КК України.

При цьому, суд врахував, що обвинувачений раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується за місцем проживання, опікується та здійснює догляд за перестарілою матір`ю ОСОБА_14 (1932 р.н.), в зв`язку з чим перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Збаразької РДА, бажає відшкодувати спричинену шкоду, однак не має можливості це зробити, в зв`язку з важким матеріальним становищем.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки воно не ґрунтується на загальних засадах призначення покарання, принципах законності, справедливості та обґрунтованості покарання.

Так, застосовуючи до обвинуваченого при призначенні покарання ст. 75 КК України та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд, всупереч ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі не врахував, що обвинувачений вчинив злочин проти життя та здоров`я особи похилого віку, обставини його вчинення, ступінь його тяжкості, який законом віднесено до категорії тяжких злочинів.

Тобто, суд першої інстанції не надав відповідної оцінки ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, обставинам його вчинення, обставинам, що обтяжують покарання, а лише формально послався на дані про особу ОСОБА_8 та пом`якшуючі покарання обставини при обґрунтуванні свого висновку щодо можливості його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Крім того, суд залишив поза увагою думку потерпілого ОСОБА_11 , який просив призначити ОСОБА_8 сувору міру покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Враховуючи вищенаведене, і те, що потерпілий ОСОБА_11 заперечує про застосування до обвинуваченого ст.75 КК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду в частині застосування до ОСОБА_8 судом першої інстанції ст. 75 КК України та постановити новий вирок, яким визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченого в санкції ч.1 ст. 121 КК України.

Стосовно вирішення питання щодо заявленого потерпілим цивільного позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно вирішив дане питання, задовольнивши його частково.

Вирішуючи питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_11 спричиненої йому моральної шкоди, суд взяв до уваги характер і тривалість фізичних та душевних страждань потерпілого, яких він зазнав під час отриманих тілесних ушкоджень, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Враховуючи всі ці обставини та вимоги розумності і справедливості суд обґрунтовано задовольнив вимоги в цій частині в сумі 25000 гривень.

За таких обставин, вирок суду в частині вирішення цивільного позову є обґрунтованим і законним, будь-яких підстав для його скасування в цій частині колегія суддів не вбачає.

Щодо посилання адвоката ОСОБА_10 на виключення з мотивувальної частини вироку суду таких пом`якшуючих вину обставин як щире каяття, те, що ОСОБА_8 є опікуном перестарілої матері та бажає відшкодувати спричинені збитки, колегія суддів вважає, що суд відповідно до ч.1,2 ст. 66 КК України правомірно визнав вказані обставини пом`якшуючими.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та адвоката ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Збаразького районного суду від 13 травня 2016 року, в частині звільнення від відбування призначеного ОСОБА_8 покарання на підставі ст. 75 КК України - скасувати.

Постановити в цій частині новий вирок, яким вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.1 ст.121 КК України на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду Тернопільської області може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді - три підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2