Справа № 183/3254/16
№ 1-кп/183/619/16
В И Р О К
іменем України
21 червня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Приазовське Запорізької області, громадянина України, неодруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, із середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, -

в с т а н о в и в :
Наказом № 73 (по стройовій частині) від 04.04.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду старшого радіотелефоніста взводу управління командира дивізіону гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону. Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст.ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок.

Однак, 04 вересня 2014 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини. 27 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та заявив про себе.

Таким чином, у період з 04 вересня 2014 року по 27 травня 2016 року солдат ОСОБА_4 був відсутній у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 без поважних причин тривалістю понад один місяць. Дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та показав, що в зоні проведення антитерористичної операції отримав поранення та в липні 2014 року проходив лікування у військовому госпіталі. Після лікування йому було надано за висновком лікарів звільнення від виконання службових обов`язків на 15 діб по завершенні яких він вважав за необхідне продовжити лікування. Через те, що командування військової частини відмовило йому у цьому, він 04 вересня 2014 року самовільно залишив розташування військової частини. У скоєному щиро кається.

В судовому засіданні судом були досліджені докази на підтвердження пред`явленого обвинувачення, а саме:

- витяг з кримінального провадження № 0000107 від 20.02.2015 року, згідно якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.02.2015 року були внесено відомості за фактом самовільного залишення 04.09.2015 року військової частини солдатом ОСОБА_4 ;

- витяг з наказу № 73 (по стройовій частині) від 04.04.2014 року командира військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ), яким солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду;

- витяг з наказу № 385 від 05.02.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення частини солдатом ОСОБА_4 ;

- акт службового розслідування від 14.02.2015 року за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 ;

- витяг з наказу № 478 від 14.02.2015 року командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 ;

- виписний епікриз військової частини НОМЕР_3 , відповідно до якого солдат ОСОБА_4 проходив лікування з 07.07.2015 року по 25.07.2015 року.

Дослідивши наведені докази, суд вважає, що вони кожний окремо, а також в сукупності, доповнюючи один одного, підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, і підтверджують вину обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 3 ст. 407 КК України як самовільне залишення військовослужбовцем військової частини без поважних причин тривалістю понад один місяць.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Так, обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, за місцем проходження військової служби загалом характеризується посередньо, раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей 2005 та 2011 року народження, на обліку у лікарів не перебуває, приймав участь в проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей, нагороджений орденом «За мужність» ІІІ ступеня.

Суд визнає пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття, а також активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Тому, відповідно до ст. 50 КК України щодо поняття покарання та його цілей, покарання у виді позбавлення волі обвинуваченого на певний строк буде достатнім для його виправлення.

Однак, враховуючи сукупність пом`якшуючих покарання обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, а також усі обставини у справі, суд вважає за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 407 КК України. Також, з огляду на вказані обставини, суд дійшов до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання у виді позбавленні волі, і згідно зі ст. 75 КК України він може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням, що суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Копію вироку видати обвинуваченому негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1