Справа № 359/3013/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/997/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 3 28.07.2016

УХВАЛА
Іменем України
28 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

за участю прокурора: ОСОБА_6 ,

засудженого: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8 ,

пр - ка Бориспільської ВК №119: ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в режимі відео конференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 14, ч. З ст.27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 07 вересня 2010 року ОСОБА_7 міру покарання було пом`якшено до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року зараховано у строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 24 жовтня 2008 року по 07 вересня 2010 року .

06 червня 2016 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 стосовно застосування до нього ст. 81 КК України про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області у задоволенні зазначеного клопотання було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що не доведено, що за весь час відбування покарання засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. На думку суду першої інстанції, позитивна поведінка та ставлення до праці засудженого фактично протягом останнього року, не дають підстав для загального висновку про його сумлінну поведінку та ставлення до праці в розумінні вимог ч.2 ст. 81 КК України, яка передбачає умовно-дострокове звільнення; при цьому судом враховано й тяжкість злочину, за який засуджений відбуває покарання.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду від 14 червня 2016 року та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення у відповідності до ст. 81 КК України. Вимоги обґрунтовує тим, що має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Зокрема, вказує, що під час відбування покарання в Симферопольській ВК №102 та Бориспільській ВК № 119 його поведінка була зразковою, а ставлення до праці добросовісним, що підтверджується матеріалами провадження. На думку апелянта той факт, що за документами його поведінка в Холодногірській ВК №18 була негативною вказує на суб`єктивне ставлення до нього адміністрації колонії; хоча, не зважаючи на це, ставлення його до праці було добросовісним. Також апелянт зазначає, що судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, не було враховано вимоги ч. 14 ст. 134 КВК України і при винесенні судового рішення суд опирався на наявність стягнень. На думку апелянта, суд не врахував положення п. 17 Постанови ПВСУ № 2 від 26 квітня 2002 року, а саме, не цікавився його поясненнями стосовно спірних питань, його планами на майбутнє.

В доповненнях до апеляційної скарги засуджений просить врахувати, що в І кварталі він добросовісно трудився, що підтверджується поясненнями засуджених; у ІІ кварталі він продовжує добросовісно трудитися; він отримував заохочення за працю; надає копії рапортів, відповідно до яких за добросовісну працю та виконання розпоряджень адміністрації надана рекомендація заохотити його.

Заслухавши доповідача, думку засудженого та захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу; представника Бориспільської ВК № 119, який підтримав подану засудженим апеляційну скаргу; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважала ухвалу суду законною і обґрунтованою; обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Пунктом 3 частини 3 статті 81 КК України визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване до особи після відбуття не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно характеристики ОСОБА_7 , затвердженої начальником Бориспільської ВК №119 від 29 лютого 2016 року, початком відбування строку покарання засудженим є 24 жовтня 2008 року /а.п. 36/.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2016 року засудженому зараховано в строк відбування покарання перебування в установах попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 24 жовтня 2008 року по 07 вересня 2010 року на підставі Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 № 838-VIII. Дана ухвала набула законної сили 17 лютого 2016 року. Таким чином кінцевим терміном відбування покарання ОСОБА_7 є 10 грудня 2016 року.

Вироком апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2010 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 14, ч. З ст.27, п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України до 12 років позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 07 вересня 2010 року ОСОБА_7 міру покарання було пом`якшено до 10 років позбавлення волі.

У відповідності з положеннями ст. 12 КК України, злочин, за який засуджено ОСОБА_7 , є особливо тяжким.

Одже, на момент розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення, засуджений ОСОБА_7 фактично відбув три четвертих призначеного йому покарання.
Однак, на думку колегії суддів, в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання слід відмовити з наступних підстав.
Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.
Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та інші обставини.
Частиною 2 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.
Відповідно до характеристики, засуджений ОСОБА_7 під час знаходження у Київському СІЗО зарекомендував себе посередньо, стягнень та заохочень не мав; під час знаходження у Сімферопольській ВК №102 з 02 листопада 2010 року зарекомендував себе позитивно, мав 2 стягнення, які були зняті та погашені у встановленому законом порядку, мав 6 заохочень; допущені порушення були виражені у зберіганні заборонених предметів та невиконанні законних вимог адміністрації установи. За час знаходження в Харківському СІЗО з 03 жовтня 2013 року зарекомендував себе негативно, мав 2 стягнення, заохочень не мав, допущені порушення були виражені у зберіганні заборонених предметів та невиконанні обов`язку чергового по камері. Під час знаходження в Холодногірській ВК №18 з 07 жовтня 2013 року зарекомендував себе негативно, мав 5 стягнень, які погашені у встановленому законом порядку, заохочень не мав, постановою начальника установи від 04 листопада 2014 року знаходився на дільниці посиленого контролю у зв`язку з тим, що не виявив готовності до самокерованої та правослухняної поведінки та за систематичні порушення режиму утримання. В Бориспільській ВК №119 відбуває покарання з 23 квітня 2015 року, характеризується посередньо, стягнень не має, має 3 заохочення /а.п.36/.

Судом першої інстанції вірно врахована нестабільна лінія поведінки засудженого за весь період відбування ним покарання.

При цьому колегія суддів звертає увагу на характер порушень, допущених засудженим під час відбування покарання, що він вину не визнав, а тому неможливо на підставі зібраних матеріалів зробити висновок про досягнення мети покарання, а саме про виправлення засудженого.
Також слід відмітити, що із 9 заохочень , тільки три (07 серпня 2015року, 30 жовтня 2015 року, 08 лютого 2016 року) винесено за сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Судом першої інстанції встановлено, що засуджений був працевлаштований за період відбування покарання з червня по жовтень 2014 року, квітень-листопад 2015 року, лютий-квітень 2016 року.

Про те, що засуджений не став на шлях виправлення також свідчить той факт, що він безвідповідально ставиться до виконання робіт по благоустрою установи, не вбачає необхідності у їх виконанні, участі в організації виховних заходів та у реалізації програм диференційованого впливу, які проводяться в установі, не приймає /а.п. 36/, що не може свідчити про сумлінну поведінку засудженого.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і рішення про його умовно-дострокове звільнення, є передчасним.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення залишити без зміни.

С У Д Д І :

____________________ __________________ __________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4