Провадження №1-кп/447/98/16
Справа №447/1086/16-к

У Х В А Л А
11.07.2016 року Миколаївський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

потерпілих: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві Львівської області матеріали кримінального провадження №0000361, внесеного у Єдиний реєстр досудових розслідувань 20.03.2016 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді у Миколаївському районному суді Львівської області перебуває судове провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 20 березня 2016 року о 1:00 годині, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним у с. Більче Миколаївського району Львівської області по вулиці Івана Франка у напрямку до с. Болоня Миколаївського району, при проїзді її ділянки в районі будинку № 25, порушив вимоги Р 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «дорожні умови», «перешкода для руху», «безпечний інтервал»); Р 2 п.п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р 12 п.п. 12.1, 12.3; Р 13 п. 13.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку експерта № 1000/2016-т судової токсикологічної експертизи від 23.03.2016 року в крові ОСОБА_4 виявлено 2,22 проміле етилового спирту), під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, з моменту виникнення перешкоди для руху у вигляді пішоходів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , котрі рухалися по межі проїзної частини дороги. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_4 правил безпеки дорожнього руху пішохід ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці ДТП. Пішоходи ОСОБА_7 та ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження із якими були госпіталізовані. Таким чином, ОСОБА_4 своїми вищевказаними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_8 та тяжкі тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України. В подальшому, в порушення вимог Р 2 п. 2.10 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_4 не зупинився. Тож, будучи особою, яка поставила потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, своїми вищевказаними діями завідомо залишив їх без допомоги у небезпечному для житті стані, коли ті були позбавлені можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок отриманих під час дорожньо-транспортної пригоди тілесних ушкоджень, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

Прокурор у судовому засіданні просив продовжити дію обраного запобіжного заходу.

Потерпілі клопотання підтримали.

Обвинувачений та його захисник проти задоволення клопотання заперечили, просили змінити запобіжний захід на будь-який інший не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.286, ч.1 ст.135 КК України, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується (до 8 років позбавлення волі). До того ж, крім наявності ризику переховування від суду, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, суд також враховує особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, репутацію обвинуваченого.

Продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить належний розгляд справи у встановлені законодавством строки, оскільки судом встановлено, що заявлений ризик, передбачений ч.1 ст.177 КПК України не зменшився.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що дію обраного запобіжного заходу слід продовжити, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховування від суду.

Відповідно ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 199, 205, 331 КПК України, суд, -

у х в а л и в :
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали до 08.09.2016 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1