Справа №478/614/15-к 28.10.2016

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 жовтня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючої ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
Обвинувачений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає у цьому АДРЕСА_1 , раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, проживає у цьому АДРЕСА_2 , раніше не судимий.
Обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України.
__________________
провадження № 11-кп/784/743/16 головуючий у 1 інстанції ОСОБА_9
категорія ст.187 ч.4 КК України доповідач у апеляційній інстанції
ОСОБА_1 .
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_10
обвинувачені ОСОБА_8
ОСОБА_5
захисники ОСОБА_6
ОСОБА_7
потерпіла ОСОБА_11 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Обвинувачений ОСОБА_5 за змістом апеляційної скарги просить вирок відносно нього скасувати, провадження закрити за недоведеністю його винуватості у вчиненні злочину.
Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 порушує питання про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1 інстанції у зв`язку з однобічністю дослідження обставин кримінального провадження.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок змінити. Пом`якшити обвинуваченому покарання. Зменшити розмір стягнення у відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .
Короткий зміст судового рішення суду 1 інстанції.
Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.07.2016 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_5 визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ст. 187 ч. 4 КК України та призначено покарання: обвинуваченому ОСОБА_8 - у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією майна; обвинуваченому ОСОБА_5 - у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.
Постановлено стягнути з обвинувачених в солідарному порядку: у відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 50 000 грн.; у відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_13 - 2474 грн. 36 коп.; у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн. на її користь; у відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_12 - 17 000 грн., у відшкодування моральної шкоди на її користь - 50 000 грн.
Позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн. залишено без задоволення.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Узагальнені доводи апелянтів.
Обвинувачений ОСОБА_5 посилається на невідповідність висновків суду 1 інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповне та упереджене дослідження доказів судом.
Заперечує попередню змову з ОСОБА_8 на вчинення розбійного нападу. Стверджує про відсутність доказів його участі у злочині.
Оспорює висновок суду про те, що використання ним та обвинуваченим ОСОБА_8 мобільних телефонів для зв`язку спростовують показання обвинувачених про відсутність у них наміру та змови на вчинення злочину. З цього приводу зазначає про відсутність роздруківок телефонних розмов та смс-повідомлень, а також аудіо записів та показань свідків, які б це підтвердили.
Стверджує, що потерпіла ОСОБА_12 в суді показала, що він знаходився на подвір`ї біля вхідних дверей у котельню, а не в будинку та що його обличчя було відкритим.
Вважає безпідставною відмову суду у допиті свідка ОСОБА_14 та не підтвердженими посилання прокурора на перебування даного свідка за кордоном.
Посилається на неправильне наведення у вироку даних про його сімейний стан. Зазначено, що він не одружений. Однак, в матеріалах провадження є відомості про укладення ним шлюбу 29.04.2011 р.
Захисник ОСОБА_6 посилається на відсутність доказів вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 розбійного нападу. Стверджує, що висновки суду не ґрунтуються на досліджених обставинах кримінального провадження та є суперечливими.
Наводить, що судом не допитано основного свідка обвинувачення ОСОБА_14 . Тому залишилися не з`ясованими обставини, за яких він возив обвинувачених до с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області: хто з них був у стані алкогольного сп`яніння, про що вони розмовляли та чи домовлялися про вчинення злочину, чи готували знаряддя та засоби, чи одягали маски та де їх потім поділи, скільки часу провели у селі та яким чином саме ОСОБА_14 здавав викрадені золоті прикраси до ломбарду від свого імені. Вказує про відсутність доказів перебування свідка ОСОБА_14 за кордоном на час розгляду справи та відхилення клопотання сторони захисту про витребування відповідних даних з органів Держаної прикордонної служби. Також зазначає про допит свідка ОСОБА_15 (понятого при проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 ) у режимі відеоконференції за відсутності для цього процесуальних підстав. Стверджує, що свідок ОСОБА_15 надав показання, які не відповідають даним слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_16 . Зазначає, що не допитано іншого понятого цієї процесуальної дії.
Апелянт вважає, що жодними належними та допустимими доказами не спростовані твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що він не був обізнаний про наміри обвинуваченого ОСОБА_8 , у вчиненні нападу участі не брав, самої події не бачив, майном потерпілих не заволодівав та насильства до них не застосовував.
Наводить, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_13 повідомили про одного нападника. Потерпіла ОСОБА_12 повідомила, що бачила обвинуваченого ОСОБА_5 не в кімнатах у масці, а біля вхідних дверей з відкритим обличчям. Посилається на нез`ясування судом того, з якої сторони вхідних дверей зовні чи всередині будинку був ОСОБА_5 , чи є у будинку вітальня та чи видно з неї, що відбувається у кімнатах та чи були у нього рукавички. Вказує, що будинок повз обвинуваченого ОСОБА_5 безперешкодно залишила малолітня ОСОБА_17 . Вважає безпідставним відхилення судом клопотання сторони захисту про додатковий допит потерпілої ОСОБА_12 .
На думку захисника не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження висновки суду стосовно спільних дій обвинувачених на місці події, їх спілкування на місці події з наданням вказівок ОСОБА_8 .
Наводить зміст ст. 91 КПК України. Вважає про недотримання вимог цього закону органами досудового розслідування та судом. Порушує питання про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1 інстанції через однобічність дослідження обставин справи. Вбачає неповноту судового розгляду також у неправильному зазначенні у вироку сімейного стану обвинуваченого ОСОБА_5 і в тому, що суд не звернув уваги на призначення обвинуваченим одного захисника на початку досудового розслідування, чим було порушено право підозрюваних на захист.
Захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи висновки суду 1 інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікацію його дій за ст. 187 ч.4 КК України, вважає призначене йому покарання занадто суворим.
Посилається, що обвинувачений щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину. Зазначає, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини: щире каяття, позитивну характеристику за місцем проживання, наявність у обвинуваченого захворювань і те, що він раніше не судимий.
Вважає, що стягненням однакового розміру відшкодування моральної шкоди потерпілим судом порушено принцип індивідуалізації та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться в постанові «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 р.
Узагальнений виклад позиції прокурора.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 прокурор ОСОБА_18 зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Посилається на дослідження судом протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 , який є самостійним доказом відповідно до ст.ст. 84, 93 ч.2, 99 ч.2 п. 3 КПК України та відповідає визначеним ст.ст. 85, 86 КПК України критеріям належності та допустимості доказів.
Вказує, що на виконання доручення прокурора інспектором Центрально-міського відділення поліції Криворізького відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області зібрані матеріали, з яких вбачається про відсутність з літа 2015 року за місцем постійного проживання свідка ОСОБА_14 та його перебування за кордоном. Зазначені матеріали досліджені в судовому засіданні. Також допитано свідка ОСОБА_15 понятого при проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 . Зазначає, що показання свідка ОСОБА_15 є доказом як показання з чужих слів відповідно до положень ст. 97 КПК України.
Вказує, що вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 розбійного нападу підтверджено показаннями потерпілої ОСОБА_12 , яка зазначила про те, що не могла вийти з будинку та повернулася до кімнати через перебування біля дверей у котельню чоловіка у масці на обличчі. Вказала в суді на обвинуваченого ОСОБА_5 , пояснивши, що маска на його обличчі була приспущена.
Про спільність дій обох обвинувачених свідчить також протокол слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 .
Вказує, що, хоча обвинувачений ОСОБА_5 безпосередньо не застосовував насильства до потерпілих, але його умислом охоплювалися злочинні дії ОСОБА_8 на виконання обумовленого плану здійснення розбійного нападу. Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 вжив заходів з унеможливлення встановлення його особи, одягнувши маску та рукавички. Він перебував в будинку біля вхідних дверей з метою не допустити, щоб хтось з присутніх в будинку його покинув або перешкодив вчиненню злочинних дій. Таким чином виконав свою роль, заздалегідь обумовлену спільним планом вчинення злочину.
Зазначає, що за показаннями потерпілої ОСОБА_12 , обвинувачений ОСОБА_8 надав вказівку обвинуваченому ОСОБА_5 зайнятися присутньою на місці злочину дитиною. Про спільність їхніх дій підтвердив і свідок ОСОБА_14 на слідчому експерименті, у тому числі про вказівки обвинуваченого ОСОБА_8 .
В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , крім заперечень на аналогічні доводи його захисника ОСОБА_6 , прокурор ОСОБА_18 також вказує, що спілкування обвинувачених на місці події з наданням вказівок обвинуваченим ОСОБА_8 , використання ними мобільних телефонів для зв`язку судом оцінено у сукупності з іншими доказами на спростування показань обвинувачених про відсутність змови на вчинення злочину.
Наводить, що спростовується показаннями потерпілої ОСОБА_12 твердження обвинуваченого ОСОБА_5 про його перебування на подвір`ї, а не в будинку, та щодо відсутності маски на його обличчі.
Встановлені судом 1 інстанції обставини.
01.02.2015 р., приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_8 за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи намір на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння чужим майном, на автомобілі «ДЕО Ланос» держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_14 , якому не було відомо про наміри щодо вчинення злочину, прибули до с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області.
Вдягнувши маски для обличчя та рукавички, шляхом вільного доступу проникли до будинку АДРЕСА_3 . Перебуваючи в ньому, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілих, вчинили напад на ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , в ході якого заздалегідь приготованим металевим прутом ОСОБА_8 наніс
не менше 3-х ударів в область голови ОСОБА_11 , заподіявши тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді ран в області лоба, потиличної і завушної області справа, забою головного мозку І ступеню, субарахноідального крововиливу в лівій скроневій області;
не менше 2-х ударів в область голови ОСОБА_13 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді ран в тім`яний та потиличній області, лінійного перелому лобної і скроневої кістки зліва, субарахноідального крововиливу в лівій скроневій, тім`яних долях і острівкову цистерну;
не менше 8-мі ударів в область голови та не менш одного удару в область лівої руки ОСОБА_12 , заподіявши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, лінійного перелому лобної і тім`яної кісток, множинних ран голови, закритого перелому лівої ліктьової кістки зі зміщенням, забоїв верхніх кінцівок,
а ОСОБА_5 перебував у будинку біля вхідних дверей з метою не допустити можливості покидання місця вчинення злочину особами, що перебували в будинку або перешкоджання вчиненню злочину.
Внаслідок зазначених дій ОСОБА_8 та ОСОБА_5 заволоділи жіночою сумкою з особистими речами та документами ОСОБА_13 , золотим ланцюжком, 2 золотими хрестиками та 2 золотими сережками 585 проби, заподіявши потерпілим майнову шкоду на загальну суму 3952 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підтримку своїх апеляційних скарг, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , заперечення на подані апеляційні скарги прокурора ОСОБА_10 , який просив оскаржуваний вирок залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг у їх межах, суд дійшов таких висновків.
Фактичні обставини вчинення ОСОБА_8 злочину за наведених у вироку обставин, а також кваліфікація дій обвинуваченого за ст. 187 ч.4 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, підтверджені дослідженими судом доказами і захисником ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються.
Ґрунтується на досліджених судом доказах і висновок суду про вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб - спільне вчинення злочину обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .
З показань потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні, зафіксованих на технічному носії інформації, вбачається, що 01.02.2015 р., приблизно о 20 год., вона знаходилася вдома разом з доньками ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , малолітньою онукою ОСОБА_21 . Перебували в різних кімнатах. Чекали на повернення додому її чоловіка. Парадні вхідні двері будинку були зачинені. «Чорний» вхід до будинку, який розташовано у приміщенні котельні, зачинений не був. Почула лай собаки на подвір`ї. Дивилася у вікно. Нікого не побачила. Потім знаходилася у кімнаті та сиділа за комп`ютером. Раптово відчула удар ззаду по голові. Втратила свідомість. Коли опритомнила, побачила, що лежить на підлозі у калюжі крові. Біля неї перебував її чоловік. Її та доньок доставили до лікарні з важними травмами. Нападників не бачила. Потім дізналася, що малолітня онука втекла до сусідів. З будинку зникли золоті вироби та сумка доньки ОСОБА_22 з документами. Їй та донькам встановлено третю групу інвалідності. Пестушко ОСОБА_23 її колишній зять. Раніше він з її донькою ОСОБА_24 приблизно 1 рік проживали у цьому будинку. Розлучилися вони у 2009 році. В подальшому не спілкувалися.
З показань потерпілої ОСОБА_12 в судовому засіданні, зафіксованих на технічному носії інформації, вбачається, що нападників було двоє і вони були у масках. Одного колишнього чоловіка ОСОБА_8 впізнала по голосу. Саме він тричі в різних приміщеннях будинку наносив їй чисельні удари по голові металевим предметом. Під час нападу казав їй, що «виходу немає». Також кричав: «Руха», займись дитиною». Другим нападником був ОСОБА_25 , на якого вказала в судовому засіданні. Впізнала його, оскільки маска закривала його обличчя не повністю. Вказала, що ОСОБА_5 перебував у приміщенні будинку. Стояв на дверях котельні, в якій розташовано «чорний» вхід до будинку.
Потерпіла ОСОБА_12 показала, що спочатку прибігла на шум до кімнати, у якій на підлозі виявила свою матір без свідомості. Біля неї стояла та кричала її малолітня донька. Там і сама отримала удар ззаду по голові та втратила свідомість. З її руки намагалися зняти каблучку. Коли опритомнила, то побігла коридором до «чорного» входу. Знала, що парадні двері зачинені. Хотіла втекти з будинку через «чорний вхід». Однак, там на дверях у котельню стояв ОСОБА_5 , злякалася та повернулася назад. Намагалася зайти до ванної кімнати. ОСОБА_26 вдарив її по руці, коли взялася за ручку дверей. Потім побігла до зачинених вхідних дверей та намагалася їх відчинити. Там знов отримала удар по голові та впала. ОСОБА_8 продовжив наносити удари їй лежачій на підлозі. Знов втратила свідомість. ОСОБА_8 бив її в присутності їхньої малолітньої доньки, якій вдалося втекти з будинку до сусідів. Після нападу виявили, що з будинку зникли золоти прикраси. Також вказала, що ОСОБА_8 застосовував до неї насильство під час спільного проживання.
З показань потерпілої ОСОБА_13 в судовому засіданні вбачається, що вона почула плач малолітньої племінниці. Потім у кімнату увійшов чоловік в масці, увімкнув світло та вдарив її по голові важким предметом. Втратила свідомість. Коли опритомнила, то побачила, що чоловік рився у шухлядах комоду. Знов втратила свідомість. Коли опритомнила вдруге, почула крики матері про допомогу. Зателефонувала батьку та повідомила про подію. З будинку зник її гаманець, банківські картки, золоті вироби родичів. В подальшому золоті вироби батько викупив з ломбарду. Про них повідомив таксист, який возив обвинувачених до ломбарду. Сумка та документи були знайдені біля дороги.
Свідок ОСОБА_27 суду показав, що у вечорі 01.02.2015 р. вдома не перебував. Зателефонувала донька ОСОБА_22 та повідомила, що її вбивають. Приїхавши додому, виявив в різних приміщеннях будинку дружину та двох доньок, усіх - у важкому стані, з тілесними ушкодженнями. Малолітньої онуки вдома не було. Потім з`ясувалося, що вона втекла до сусідів. З будинку зникли золоті вироби, сумка з документами доньки ОСОБА_22 . В подальшому сумка з документами була повернута. Хрестик та ланцюжок викупив з ломбарду, упізнавши їх.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 повідомлені ними обставини розбійного нападу підтвердили під час проведення слідчого експерименту 13.03.2015 р., що вбачається з протоколів слідчої дії (т.1 а.с. 227-230, 231-237, 239-243).
Відповідно до протоколу огляду місця події від 01.02.2015 р., в приміщеннях будинку АДРЕСА_3 порядок порушено. Зірвано штору біля вхідних дверей. Виявлено плями бурого кольору, схожі на кров, на подушці біля порогу, в коридорі на вінику, стінах, ручці від дверей, підлозі та килимі, светрі, підодіяльнику, на ліжку на матраці та простирадлі. Також виявлено фрагменти волосся біля входу та у кімнаті. На дверях у кімнату відірвана ручка з внутрішньої сторони (т.1 а.с. 158-173).
Згідно з технічним носієм інформації, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував, що знайомий з ОСОБА_5 У вечорі 01.02.2015 р. разом приїхали на автомобілі таксі з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області до с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області. Залишивши автомобіль, зайшли на подвір`я будинку, де мешкала колишня дружина ОСОБА_12 разом з родичами. На подвір`ї передав ОСОБА_5 маску, рукавички та просив його допомогти. Стверджує, що йшлося про допомогу у разі присутності в будинку колишнього тестя ОСОБА_27 .
Одягнувши маску, виготовлену з рукава кофти, зайшов до будинку з «чорного» входу, щоб забрати своє належні йому ікону та ланцюжок. Мав при собі металевий прут. Заподіяння цим предметом тілесних ушкоджень усім трьом потерпілим жінкам не заперечує. Однак, фактичних обставин з цього приводу не навів. В одній з кімнат забрав з шафи золоті вироби та жіночу сумку. Стверджує, що свою малолітню доньку побачив лише на подвірї, коли вибіг з будинку.
На шляху до м. Кривий Ріг викинув жіночу сумку. Золоті прикраси передав таксисту як сплату за проїзд. Таксист здав їх у ломбард в м. Кривий Ріг. ОСОБА_5 ходив з таксистом до ломбарду.
Заперечує домовленість з ОСОБА_5 на вчинення розбійного нападу та що ОСОБА_5 заходив до будинку Водяних.
Згідно з технічним носієм інформації обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував, що знайомий з ОСОБА_8 . У вечорі 01.02.2015 р. у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області вживали разом спиртні напої. Погодився поїхати з ним на автомобілі таксі, щоб заробити грошей на вивозі кольорових металів. Однак, вже по дорозі ОСОБА_8 після телефонної розмови повідомив, що обставини з металом змінилися. Повідомив, що вони поїдуть у село, де він раніше жив з колишньою дружиною. Там він забере якісь свої речі. Не заперечував, що по приїзду на місце вдвох вийшли з автомобіля таксі. Вдвох зайшли на подвіря будинку. У ОСОБА_8 був рюкзак. Стверджує, що маску та рукавички ОСОБА_26 йому на подвірї не передавав і в будинок ОСОБА_8 зайшов один, а він залишився на подвір`ї. Коли ОСОБА_8 з будинку вийшов, у нього в руках була жіноча сумка. По приїзду до м. Кривий Ріг таксист потребував плату за проїзд. ОСОБА_8 передав таксисту золоті прикраси, які таксист здав до ломбарду. Стверджує, що йому невідомо походження цих золотих прикрас.
Згідно з протоколом огляду місця події від 07.02.2015 р., проведеного за участі свідка ОСОБА_14 , на ділянці місцевості на відрізку дороги сполученням с. Гейківка - м. Кривий Ріг, біля с. Червоний ранок, на відстані 17 м. від правого боку дороги, виявлено 2 шматка тканини чорного кольору. Вони схожі на рукави від кофти. У кожному з них є по 2 отвору (тобто, прорізі для очей). Також виявлено 2 в`язані вивернуті рукавички, жіночу сумку, паспорт та перепустки на ім`я ОСОБА_13 , гаманець зі студентським та читацьким квитками на її ім`я, пластикові картки, карту пам`яті, жіночу сумку з косметикою (т.1 а.с. 191-201).
З протоколу проведеного зі свідком ОСОБА_14 02.04.2015 року слідчого експерименту вбачається, що ОСОБА_14 в с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області вказав на місце зупинення ОСОБА_8 автомобіля у провулку. Звідти ОСОБА_8 та його знайомий на імя ОСОБА_28 направилися до одного з будинків на вулиці Першотравневій. Обидва вони перебували у стані алкогольного сп`яніння. У ОСОБА_8 з собою був рюкзак. Чекав в автомобілі навпроти будинку АДРЕСА_4 на їх повернення. Свідок вказав на домоволодіння АДРЕСА_3 , звідки приблизно через 10 хв. вибігла дитина, яка побігла до сусіднього будинку. Потім з подвір`я цього ж будинку вийшли ОСОБА_8 і ОСОБА_28 та сіли в салон автомобіля. У ОСОБА_8 з собою був рюкзак та жіноча сумка. Поїхали до м. Кривий Ріг. У дорозі ОСОБА_8 викинув у вікно ключ та рився у жіночій сумочці. Зупинив автомобіль на його вимогу. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля з цією сумкою, а повернувся без неї. Свідок ОСОБА_14 зазначив, що в подальшому за його участі проведено огляд цієї місцевості, на який було виявлено жіночу сумку, документи, маски, рукавички.
Вказав, що по приїзду до м. Кривий Ріг звертався до ОСОБА_8 з приводу оплати за поїздку. Той витяг з кишені золоті прикраси 2 хрестика та ланцюжок, які можна закласти. Коли приїхали до ломбарду ПП «Капітал», то з ним ( ОСОБА_14 ) до приміщення заходив і ОСОБА_28 . ОСОБА_14 за своїм документом, який був лише у нього, заклав золоті прикраси. Отримані гроші передав ОСОБА_8 . Той з цих грошей дав йому 200 грн. за поїздку. Після цього відвіз ОСОБА_8 та ОСОБА_28 на місце, з якого їх забирав перед поїздкою (т.1 а.с. 244-246).
Заподіяння потерпілий ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, їх характер, локалізація в області голови, утворення в результаті неодноразових ударних впливів підтверджено висновком експерта № 58/14 від 01.04.2015 р., № 69/17 від 15.04.2015 р., № 57/13 від 31.03.2015 р. (т.2 а.с. 6-8, 9-11, 3-5).
Згідно з висновком експерта № 291 від 09.04.2015 р., надані для дослідження об`єкти (вилучені 01.02.2015 р. з місця події) є волоссям людини, походить з голови та могли бути вирвані, обірвані або відокремлені дією твердого предмету (т.2 а.с. 1-2).
Є голослівними твердження захисника ОСОБА_6 про нез?ясування під час судового розгляду конкретного місця перебування обвинуваченого ОСОБА_5 на місці події. З наведених вище показань в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_12 та даних протоколу слідчого експерименту з нею однозначно вбачається, що ОСОБА_5 перебував саме в приміщенні будинку, стоячи на дверях котельні, в якій розташовано «чорний» вхід до будинку, через який вона намагалася втекти з будинку. Та обставина, що малолітній ОСОБА_21 вдалося залишити будинок, не впливає на характер дій ОСОБА_5 в цілому на місці події, як помилково вважає захисник.
Потерпіла ОСОБА_12 докладно допитана в судовому засіданні 19.06.2015 р. Дані технічного носія інформації свідчать, що в судовому засіданні 20.11.2015 р. сторона захисту, заявляючи клопотання про її повторний допит після дослідження протоколу проведеного з нею слідчого експерименту, не навела для цього достатніх підстав у сенсі вимог ст.ст. 353 ч.2, 352 ч. 13 КПК України. Фактично стороною захисту було зазначено про необхідність з`ясування у потерпілої ОСОБА_12 обставин, щодо яких вона вже допитувалася, зокрема, стосовно масок на обличчі обвинувачених. За такого, зазначене клопотання судом відхилено обґрунтовано. Доводи захисника ОСОБА_6 в цій частині є безпідставними.
Захисником перекручені показання потерпілої ОСОБА_29 в частини того, що обвинувачений ОСОБА_5 нібито був не у масці, а з відкритим обличчям. Дані технічного носія інформації свідчать, що такий висновок зробив та озвучив сам захисник під час її допиту в судовому засіданні 19.06.2015 р. Однак, з її показань в судовому засіданні вбачається, що маска на обличчі ОСОБА_5 була. Разом з тим, вона закривала обличчя ОСОБА_5 не повністю. Її показання в оскаржуваному вироку стосовно цієї обставини наведені саме у сенсі можливості впізнання ОСОБА_5 , що не суперечить встановленим обставинам кримінального провадження.
Показання потерпілої ОСОБА_30 стосовно маски на обличчі обвинуваченого ОСОБА_5 також узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 в судовому засіданні про передачу ним однієї маски обвинуваченому ОСОБА_31 на подвір`ї домоволодіння Водяних та з об`єктивними даними, які містяться в протоколі огляду місця події від 07.02.2015 р. про виявлення на ділянці місцевості саме 2-х масок, які у числі інших речей викинув обвинувачений ОСОБА_8 після вчинення злочину, що вбачається з протоколу слідчого експерименту, проведеного зі свідком ОСОБА_14 .
Відповідно до положень ст.ст. 84 ч.2, 99 ч.1, п.3 ч.2 ст. 99 КПК України протокол проведеного зі свідком ОСОБА_14 слідчого експерименту є самостійним процесуальним джерелом доказів. А викладені у ньому фактичні відомості є доказом, який відповідає визначеним у ст.ст. 85, 86 КПК України критеріям належності та допустимості доказів.
Обставини, які пов`язані з поїздкою обвинувачених на автомобілі під керуванням ОСОБА_14 до місця події, зокрема, стосовно намірів обвинувачених, їхніх розмов, засобів та знаряддя злочину, здачі ОСОБА_32 золотих прикрас до ломбарду за документом на його ім`я, які захисник вважає нез`ясованими через те, що свідка ОСОБА_14 не допитано в судовому засіданні, насправді з достатньою повнотою відображені в протоколі проведеного з ним слідчого експерименту. Цих відомостей самі обвинувачені не заперечували.
В судовому засіданні досліджені надані стороною обвинувачення матеріали відповідного доручення, які достатньо підтверджують відсутність свідка ОСОБА_14 з літа 2015 року за місцем постійного проживання та його перебування за кордоном, що унеможливило допит свідка в судовому засіданні (т.2 а.с. 90-94).
Ухвалене 13.05.2016 р. судом рішення про допит свідків ОСОБА_33 та ОСОБА_15 (понятих при проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 ) в дистанційному судовому провадженні відповідає вимогам ст.ст. 336, 223 ч.7 КПК України.
Показання свідка ОСОБА_15 , допитаного у режимі відеоконференції, є доказом як показання з чужих слів відповідно до положень ст. 97 КПК України. Надані ним показання не містять істотних суперечностей з відомостями, викладеними у протоколі слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_14 .
Той факт, що не допитано свідка ОСОБА_33 іншого понятого, на повноту судового розгляду не вплинуло.
Твердження в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про необізнаність обвинуваченого ОСОБА_5 у намірах обвинуваченого ОСОБА_8 , відсутність між ними попередньої змови на вчинення розбійного нападу та що ОСОБА_5 не приймав участі у вчиненні злочину, спростовуються наведеними вище дослідженими судом доказами.
На їх підставі встановлені наступні фактичні обставини:
-наявність у обвинуваченого ОСОБА_8 двох масок, одну з яких він передав обвинуваченому ОСОБА_34 безпосередньо на подвірї домоволодіння, у якому мешкають потерпілі, про що в судому засіданні зазначив сам обвинувачений ОСОБА_8 , у якого відсутні підстави для обмови обвинуваченого ОСОБА_5 , з яким вони перебували у дружніх стосунках;
-перебування обвинуваченого ОСОБА_5 у масці безпосередньо у приміщенні будинку на дверях котельні, у який розташовано «чорний» вхід до будинку, через який намагалася втекти потерпіла ОСОБА_12 , чим він їй фактично перешкодив залишити будинок під час насильницьких дій обвинуваченого ОСОБА_8 і вона повернулася назад;
-спілкування обох обвинувачених безпосередньо на місці події, що підтверджується вказівкою обвинуваченого ОСОБА_8 обвинуваченому ОСОБА_5 зайнятися присутньою у будинку малолітньою дитиною ОСОБА_21 , яка кричала;
-участь обвинуваченого ОСОБА_5 у реалізації викраденого майна, що також вбачається з показань в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_8 , який зазначив, що здавати золоті прикраси до ломбарду з таксистом ОСОБА_14 ходив і ОСОБА_5 та з аналогічних показань свідка ОСОБА_14 на слідчому експерименті;
-спільна поїздка обох обвинувачених з м. Кривий Ріг Дніпропетровської області до с. Миколо-Гулак Казанківського району Миколаївської області та спільне повернення звідти обох обвинувачених після вчинення злочину.
Сукупність наведених фактичних обставин поза розумним сумнівом доводить спільне вчинення розбійного нападу на потерпілих обома обвинуваченими, якими обома були вжити заходи для унеможливлення їх впізнання. Безпосередньо на місці події обвинувачені теж діяли узгоджено, що підтверджує їхній спільний умисел. Обвинувачений ОСОБА_35 виконав свою роль у вчиненні злочину, перебуваючи у будинку на вхідних дверях з метою не допустити можливості покидання місця вчинення злочину особами, що перебували у будинку або перешкоджання вчиненню злочину.
Той факт, що ОСОБА_5 особисто не застосовував фізичного насильства до потерпілих і особисто не забирав золоті прикраси та інше майно з будинку, на чому наполягають апелянти, не спростовує його участі у розбійному нападі, оскільки він виконав свою роль у злочині, до вчинення якого обвинувачені заздалегідь підготувалися.

Корисний мотив дій підтверджено фактом заволодіння чужим майном та його реалізацією.
Висновки суду 1 інстанції в цій частині відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а також змісту такої кваліфікуючої ознаки злочину як вчинення розбою за попередньою змовою групою осіб та роз`ясненням, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 р. № 9, згідно з якими учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен з них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому, можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.
Використання обвинуваченими мобільних телефонів для зв`язку підтверджено матеріалами кримінального провадження і судом оцінено у сукупності з іншими доказами на спростування показань обвинувачених про відсутність змови на вчинення злочину. Наведене спростовує доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині.
З урахуванням викладеного дії і обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ст. 187 ч. 4 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло та із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Є безпідставними посилання захисника ОСОБА_6 на недотримання вимог ст. 91 КПК України, оскільки визначені цією нормою права обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, встановлені з достатньою повнотою.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що навівши вимогу про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді 1 інстанції, захисник ОСОБА_36 не вказав передбачених законом правових підстав.
Разом з тим, його позиція захисту не суперечить позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки обидва апелянта заперечують вчинення ОСОБА_5 злочину, висловлюючи лише різні процесуальні шляхи вирішення справи.
Не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку.
Матеріали кримінального провадження не містять даних про порушення на стадії досудового розслідування і судового розгляду права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 , який був належним чином забезпечений захистом.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом призначено з додержанням вимог ст.ст. 65, 66, 67 КК України. Враховано вчинення ним особливо тяжкого злочину та конкретні обставини його вчинення кількість потерпілих від злочину, їх вік; дані про особу обвинуваченого, який в цілому характеризується задовольно, раніше не судимий (в силу ст. 89 КК України); обтяжуюча покарання обставина вчинення злочину в стані алкогольного спяніння. Послався суд і на врахування помякшуючої покарання обставини щирого каяття.
Що стосується наявності у обвинуваченого ОСОБА_8 захворювань, на що в апеляційнрій скарзі посилається захисник ОСОБА_7 , то в матеріалах кримінального провадження наявні дані про його перебуваня на лікуванні у 2010 році з приводу хронічного пієлонефріту (т.2 а.с. 141), у 2012 році з приводу травми кисті руки (т.2 а.с. 142), у 2013 році з приводу травми челюсті (т.2 а.с. 143). Однак, вказані захворювання за своїм характером не є тяжкими та істотно на міру покарання не впливають.
Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого. Воно є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
Судом у томі числі враховані обставини, на які посилається в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 .
Відсутні підстави вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання явно несправедливим внаслідок суворості, а відтак, і для його пом`якшення.
Посилаючись в апеляційній скарзі на необхідність зменшення розміру стягнень у відшкодування завданої потерпілим матеріальної шкоди, захисник ОСОБА_7 будь-яких доводів не наводить. Разом з тим, позовні вимоги в цій частині судом розглянуті належним чином, а висновки суду у вироку вмотивовані.
На підставі ст. 1166 ЦК України обґрунтовано визнано доведеним наданими та дослідженими доказами позов потерпілої ОСОБА_12 про стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди в розмірі 17 000 грн., позов потерпілої ОСОБА_13 про стягнення з обвинувачених матеріальної шкоди в розмірі 2474 грн. 36 коп. Позов потерпілої ОСОБА_11 , про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5000 грн. залишено без задоволення через недоведеність вимог відповідними доказами.
На підставі ст. 1167 ЦК України частково задоволено позови потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди. Із заявленого розміру відшкодування 200 000 грн. судом постановлено про стягнення на користь кожної потерпілої по 50 000 грн.
При цьому, судом враховано глибина та тяжкість моральних страждань потерпілих внаслідок заподіяння кожній з них небезпечних для життя і здоров`я тілесних ушкоджень, втрата працездатності на певний період, необхідність лікування, зміна звичного способу життя. Враховано й матеріальний стан обвинувачених та часткове відшкодування обвинуваченим ОСОБА_5 заподіяної шкоди.
Розмір стягнень в цій частині відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
Цих критеріїв не порушує стягнення однакового розміру відшкодувань на користь кожної потерпілої, що також не свідчить про «порушення принципу індивідуалізації», як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 .
Роз`яснення з приводу визначення розміру відшкодування моральної шкоди містяться в п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. (з наступними змінами), а не в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 р. (з наступними змінами), яку згадує захисник.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг.
Не впливає на правильність вирішення справи помилкове зазначення у вступній частині вироку відомостей про сімейний стан обвинуваченого ОСОБА_5 .
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 424, 425, 426, 532 КПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 липня 2016 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_5 залишити без змін.
На підставі ст. 72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_8 з 06 лютого 2015 року по 28 жовтня 2016 року (включно) зарахувати у строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

На підставі ст. 72 ч.5 КК України строк попереднього ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_5 з 06 лютого 2015 року по 28 жовтня 2016 року (включно) зарахувати у строк покарання з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Головуюча:

Судді: