Справа № 1-113/11 Провадження № 1-в/443/34/16
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2016 року. Жидачівський районий суд Львівської області

в складі: головуючої - судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Жидачеві подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України

в с т а н о в и в :

У Жидачівський районний суд поступило подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 , 1996 р.н., жителя с. Мельничі Жидачівського району Львівської області у праві виїзду за межі України, оскільки на виконанні у відділі ДВС Жидачівського РУЮ знаходиться виконавчий лист №1-113/11 від 06.01.2012 року про стягнення з засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в користь ОСОБА_6 заборгованості в сумі 114462 грн.

Представник відділу ДВС Жидачівського РУЮ ОСОБА_7 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, подання підтримує.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що подання є необґрунтованим, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11.09.1993 р.) та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Порядок здійснення права громадян на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розв`язання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України».

Положеннями статті 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання - до виконання зобов`язань або розв`язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Отже, законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ухилення від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне .

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Посилання представника органу ДВС, як на доказ, ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань тільки на наявну заборгованість є необґрунтованими і не підтверджені жодними доказами і не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи, документи виконавчого провадження, які, на думку державного виконавця, підтверджують ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням є недостатніми для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_3 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жидачівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст.60, 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, ст.ст.11, 30 Закону України «Про виконавче провадження», суд-

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання державного виконавця ВДВС Жидачівського РУЮ про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5 днів до апеляційного суду Львівської області через Жидачівський районний суд.

Головуюча суддя: