Дата документу Справа № 310/3072/14-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1580/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/3072/14-к
Категорія ст. 78 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердянська Запорізької області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 22.05.2014 р. Бердянським міськрайонним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,
про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі для відбування призначеного за вироком покарання;
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та порушення його права на захист зазначає, що суд:

- не надав уваги його поясненням наданим в судовому засіданні щодо поважності неявок до КВІ, даним, які містилися в його особовій справі про те, що він в цілому виконував покладені на нього вироком обов`язки, і водночас наявності порушень з боку самого кримінально-виконавчого органу, зокрема в частині зняття/постановки на облік, порушення строків застосування до нього застережень та направлення подання до суду;

- провів судові засідання 20.05.2016 року та 16.06.2016 року у відсутність захисника, не надав йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, не роз`яснив порядок залучення захисника до участі у справі згідно договору, внаслідок чого залучив захисника, який надав правову допомогу безоплатно та формально, чим було порушено його право на захист. Крім того, внаслідок неефективної правової допомоги він не зміг заявити клопотання про виклик до суду в якості свідків дільничих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інспекторів КВІ - Малигу та інших;

- не надав оцінки тому, що 23.07.2014 р., він не прибув на реєстрацію, оскільки не отримав виклик, 17.08.2015 р. та 12.01.2016 р. через хворобу, а 18.08.2014 р. та 19.01.2015 р., т.я не зміг попасти до інспектора через черги та/або відсутності інспектора. Крім того, що він не порушував обов`язку повідомляти КВІ про зміну місця проживання, оскільки при виїзді 22.08.2015 року до м. Києва, він ще не знав, що працевлаштується, і коли вирішив це питання повідомив матері, яка 25.08.2015 року проінформувала про це КВІ;

- залишив поза увагою, що перебуваючи на обліку у Києво-Святошинському та Голосіївському РВ КВІ УДПтС України у м. Києві та Київській області, обов`язків, покладених на нього вироком не порушував;
- безпідставно посилався в оскаржуваній ухвалі на те, що він двічі притягувався до адміністративної відповідальності, проігнорувавши в цій частині норми ч. 4 ст. 166 КВК України, згідно до яких систематичним вчиненням правопорушенням вважається вчинення трьох і більше правопорушень;
- не звернув уваги на те, що порушення, які інспекція ставить йому у провину скоєнні не підряд, а з розривом у часі, що може бути лише підставою для застосування до нього застереження у виді письмового попередження, а не внесення подання до суду;

- зазначивши в ухвалі про те, що він в силу ст. 89 КК України є не судимою особою, водночас необґрунтовано перелічив його попередні судимості, а задовольняючи подання залишив поза увагою те, що на час ухвалення судового рішення іспитовий строк закінчився.

На підставі викладеного, засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання Бердянського МРВ КВІ УДПтС України відмовити.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який вважав, що судове рішення слід залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року задоволено подання Бердянського МРВ КВІ УДПтС в Запорізькій області і відносно засудженого ОСОБА_6 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та останнього направлено в місця позбавлення волі для відбування призначеного йому за вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22 травня 2014 року покарання у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, до суду надійшло подання Бердянського МРВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого ОСОБА_6 в місця позбавлення волі, в обґрунтування якого зазначалося наступне.
Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2014 р. ОСОБА_6 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
15.07.2014 р. вирок відносно ОСОБА_6 отримано КВІ для виконання та заведено особову справу.
За час перебування на обліку у Бердянському МРВ КВІ, засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе з негативного боку, обов`язки покладені на нього судом виконував незадовільно. Незважаючи на те, що 22.05.2014 р., під час проголошення вироку ОСОБА_6 був ознайомлений з тим, що згідно до ст. 75 КК України він звільнений від відбування покарання з випробуванням і йому судом встановлено іспитовий строк 2 роки, із встановленням обов`язків згідно до ст. 76 КК України, та 01.08.2014 р., 13.11.2015 р., 25.12.2015 р. і 05.04.2016 р. з умовами відбування покарання з випробуванням, останній ухиляється від виконання обов`язків призначених судом, а саме: систематично не з`являється на реєстрацію, змінив місце проживання без попередження КВІ, а також двічі притягувався до адміністративної відповідальності, через що інспекцією було порушено питання про скасування відносно засудженого звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення в місця позбавлення волі для відбування призначеного за вироком покарання.

Приймаючи рішення про задоволення подання кримінальної виконавчої інспекції суд першої інстанції зазначив наступне.

Вироком Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 22.05.2014 р., ОСОБА_6 засуджений за скоєння злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі строком на 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Цим же вироком на ОСОБА_6 було покладено обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися в органи кримінально-виконавчої інспекції для реєстрації і повідомляти ці органи про зміну місця проживання. В цей же день ОСОБА_6 отримав копію вироку.
15.07.2014 р. вирок відносно ОСОБА_6 отримано Бердянським МРВ КВІ для виконання та відносно останнього заведена особова справа і в цей же день по місцю проживання засудженого направлено виклик, але засуджений до КВІ не з`явився. 23.07.2014 р. та 31.07.2014 р. до Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області було направлено подання про здійснення приводу засудженого ОСОБА_6 до Бердянського МРВ КВІ.
01.08.2014 р. ОСОБА_6 був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, від нього було відібрано підписку, і йому встановлено днем явки реєстрації третій понеділок кожного місяця.
Але 18.08.2014 р. ОСОБА_6 не прибув на реєстрацію до Бердянського МРВ КВІ, у зв`язку з чим 19.08.2014 р. та 26.08.2014 р. до Бердянського ВП ГУНП були направлені подання про здійснення приводу засудженого. 27.08.2014 р. ОСОБА_6 був доставлений до Бердянського МРВ КВІ і пояснив, що не прибув на реєстрацію 18.08.2014 р., тому що забув про необхідність його явки на реєстрацію, за що у нього було відібране пояснення, проведена бесіда та винесено застереження у виді письмового попередження, а також збільшена кількість днів явки на реєстрацію до 2 разів на місяць, про що під підпис ознайомлено засудженого.
19.01.2015 р. засуджений знову не з`явився на реєстрацію. 21.01.2015 р. ОСОБА_6 з`явився до Бердянського МРВ КВІ та пояснив, що не прибув на реєстрацію 19.01.2015 р., тому що не знав про це, що не відповідає власноручно наданим ним письмовим поясненням від 27.08.2014 р. У зв`язку з цим у засудженого було відібране пояснення, проведена бесіда та винесено застереження у виді письмового попередження.
Крім того, засуджений ОСОБА_6 двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та за ст. 173 КУпАП, за що йому було винесено застереження у виді письмового попередження.
17.08.2015 р. засуджений знову не з`явився на реєстрацію. 25.08.2015 р. мати засудженого ОСОБА_6 - ОСОБА_11 надала довідку, про те що її син ОСОБА_6 не з`явився на реєстрацію у зв`язку з хворобою, а також повідомила, що її син виїхав у м. Київ з метою працевлаштування та постійного проживання, але чому не попередив про це КВІ не зазначила. Тим самим, ОСОБА_6 порушив обов`язок покладений на нього судом, а саме засуджений в 3-х денний термін не повідомив про зміну місця свого проживання, що також підтверджується рапортом інспектора Бердянського ВП ГУНП.
В період з 09.11.2015 р. по 04.04.2016 р. засуджений ОСОБА_6 перебував на обліку Києво - Святошинського РВ КВІ УДПтС України у м. Києві та Київській області, а потім у Голосіївському РВ КВІ м. Києві та Київській області, де зарекомендував себе задовільно. Обов`язки покладені на нього судом виконував посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався, але 12.01.2016 р. засуджений ОСОБА_6 знову не з`явився на реєстрацію без поважної причини, за що йому було винесено застереження у виді письмового попередження. При цьому ОСОБА_6 зазначив в якості причини своєї неявки до КВІ, що забув. Також, ОСОБА_6 пояснив працівникам вказаного КВІ, що планує повернутися в м. Бердянськ Запорізької області на постійне місце проживання.
05.04.2016 р. особова справа на засудженого ОСОБА_6 надійшла на виконання за територіальністю до Бердянського МРВ КВІ та ОСОБА_12 був повторно ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання, про що від нього було відібрано підписку.
Під час перебування на обліку у Бердянському МРВ КВІ, Києво-Святошинському РВ КВІ та Голосіївському РВ КВІ з ОСОБА_6 систематично проводились бесіди про необхідність виконання обов`язків призначених судом, та 01.08.2014 р., 13.11.2015 р., 25.12.2015 р., 05.04.2016 р., він був ознайомлений під підпис з умовами відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_6 систематично (4 рази), без поважних причин не з`явився на реєстрацію та бесіди до КВІ, один раз не повідомив органи КВІ про зміну місця свого проживання, а також двічі притягувався до адміністративної відповідальності, тобто не виконав покладені на нього вироком обов`язки, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
За наслідками розгляду апеляційної скарги колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до вимог ст. 78 ч. 2 КК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, які потягли за собою адміністративні стягнення, і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання.

Згідно до ч.ч. 2-3 ст. 166 КВК України, якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення, і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, кримінально-виконавча інспекція вносить до суду подання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення засудженого для відбування призначеного покарання. Невиконанням обов`язків вважається таке, коли засуджений не виконав хоч один з обов`язків, які було покладено на нього судом.
Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що засуджений ОСОБА_6 систематично, без поважних причин не з`являвся на реєстрацію та бесіди до КВІ, один раз не повідомив органи КВІ про зміну місця свого проживання, а крім того, двічі притягувався до адміністративної відповідальності, тобто не виконав покладені на нього вироком обов`язки, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про те, що останній не виконав покладені на нього вироком суду обов`язки, що свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення.
Доводи апелянта про те, що районний суд провів судові засідання 20.05.2016 року та 16.06.2016 року у відсутність захисника, не надав йому можливості ознайомитися з матеріалами справи, не роз`яснив порядок залучення захисника до участі у справі згідно договору, внаслідок чого залучив захисника, який надав правову допомогу безоплатно та формально, чим було порушено його право на захист, а також, що внаслідок неефективної правової допомоги він не зміг заявити клопотання про виклик до суду в якості свідків дільничих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інспекторів КВІ - Малигу та інших, є необґрунтованими, оскільки безпосереднє дослідження подання та матеріалів справи відбувалося за участю захисника 22.08.2016 року (а.с. 34-35) та 12.09.2016 року (а.с. 39-40), про залучення захисника на підставі договору апелянту було відомо ще 14.06.2016 року, коли він отримав пам`ятку про права та обов`язки (а.с. 19-20), клопотань про ознайомлення з матеріалами справи останній не заявляв, а його заява про неефективну правову допомогу, є голослівною.

Необґрунтованими є доводи апелянта і про те, що він не прибув на реєстрацію -18.08.2014 р. та 19.01.2015 р., т.я не зміг попасти до інспектора через черги та/або відсутності інспектора, а 12.01.2016 р. через хворобу, оскільки із особової справи вбачається, що ОСОБА_6 власноручно в своїх поясненнях вказував, що 18.08.2014 року та 12.01.2016 року він не з`явився на реєстрацію, оскільки забув (а.с. 19; 143), а 19.01.2015 року не з`явився, оскільки не знав (а.с. 33-34). У зв`язку з цим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта і про те, що районний суд не надав уваги його поясненням наданим в судовому засіданні щодо поважності неявок до КВІ, даним, які містилися в його особовій справі про те, що він в цілому виконував покладені на нього вироком обов`язки, і водночас наявності порушень з боку самого кримінально-виконавчого органу, зокрема в частині зняття/постановки на облік, порушення строків застосування до нього застережень та направлення подання до суду.

Не заслуговують уваги доводи апелянта і про те, що він не порушував обов`язку повідомляти КВІ про зміну місця проживання, оскільки при виїзді 22.08.2015 року до м. Києва, він ще не знав, що працевлаштується, і коли вирішив це питання повідомив матері, яка 25.08.2015 року проінформувала про це КВІ, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 76 КК України про зміну місця проживання він повинен особисто повідомляти інспекцію, про що він був попереджений письмово (а.с. 16; 175).

Довід апелянта про те, що він 17.08.2015 року не з`явився на реєстрацію через хворобу (а.с. 86) не спростовує висновків районного суду про систематичне невиконання покладених на нього обов`язків.

Інші доводи апелянта, зокрема про те, що районний суд: залишив поза увагою, що перебуваючи на обліку у Києво-Святошинському та Голосіївському РВ КВІ УДПтС України у м. Києві та Київській області, він обов`язків, покладених на нього вироком не порушував; безпідставно посилався в оскаржуваній ухвалі на те, що він двічі притягувався до адміністративної відповідальності, проігнорувавши в цій частині норми ч. 4 ст. 166 КВК України, згідно до яких систематичним вчиненням правопорушенням вважається вчинення трьох і більше правопорушень; не звернув уваги на те, що порушення, які інспекція ставить йому у провину скоєнні не підряд, а з розривом у часі, що може бути лише підставою для застосування до нього застереження у виді письмового попередження, а не внесення подання до суду; зазначивши в ухвалі про те, що він в силу ст. 89 КК України є не судимою особою, водночас необґрунтовано перелічив його попередні судимості, а задовольняючи подання залишив поза увагою те, що на час ухвалення судового рішення іспитовий строк закінчився, також не спростовують висновків районного суду про необхідність застосування до засудженого ОСОБА_6 вимог ч. 2 ст. 78 КК України.

Враховуючи вищевказані вимоги законів, а також те, що після кожного порушення порядку відбування покарання із засудженим ОСОБА_6 проводились профілактичні бесіди, де він кожний раз обіцяв своєчасно з`являтися на реєстрацію (а.с. 37, 46, 47, 58, 67 , 72), при цьому він неодноразово попереджався про відповідальність за невиконання покладених на нього обов`язків, проте знову ухилявся від виконання покладених на нього обов`язків (а.с. 32, 57, 69,144,176), колегія суддів доходить висновку про його небажання ставати на шлях виправлення, а тому рішення районного суду про задоволення подання Бердянського МРВ КВІ УДПтС в Запорізькій області, є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 вересня 2016 року відносно ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: