справа № 492/2026/14-к
АРЦИЗЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Ухвала
Іменем України
про повернення обвинувального акту

30 червня 2016 року м.Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,
розглянувши в підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -
встановив:
На розгляд Арцизького районного суду Одеської області з апеляційного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.
Захисник-адвокат в судовому засіданні заявив клопотання, підтримане підозрюваним про повернення обвинувального акту прокурору так як при перегляді вироку Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2015р. апеляційним судом Одеської області та Вищим спеціалізованим судом з розгляду цивільних і кримінальних справ були виявленні недоліки обвинувального акту та порушення права підозрюваного на захист, у зв`язку з чим вирок був скасований.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 разом з додатками слід повернути прокурору з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд вправі у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення, яким повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Судом встановлено, що 18 листопада 2014 року складався обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, який був предметом розгляду у відкритому судовому засіданні іншим складом суду та вироком Арцизького районного суду Одеської області ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, який вироком апеляційного суду Одеської області від 16 липня 2015 року скасований.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.02.2016р. вирок апеляційного суду Одеської області скасований та призначено новий судовий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.05.2016р. вирок Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2015р. скасований та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.
Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК Українивстановлено відомості, які має містити обвинувальний акт, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими та формулювання обвинувачення.

В силу п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п. 79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п. 34).
Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Судом встановлено, що в обвинувальному акті не зазначено спосіб проникнення до господарчої будівлі будинку та спосіб викрадення зазначених в обвинувальному акті речей.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та його правову кваліфікацію, але в ньому відсутнє формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання слідчим та прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Суд звертає увагу, що формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті КК України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Викладення фактичних обставин провадження з підсумком про те, що особа вчинила те чи інше кримінальне правопорушення, як це зроблено в обвинувальному акті щодо ОСОБА_5 , не може замінити формулювання обвинувачення, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення в обвинувальному акті має бути викладено незалежно від викладених фактичних обставин кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, які за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України викладаються до формулювання обвинувачення.

З урахуванням того, що в обвинувальному акті відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, а за правилами ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд приходить до висновку про наявність обставини, яка перешкоджає судовому розгляду обвинувального акту відносно ОСОБА_5 та ухвалення законного і обґрунтованого рішення.

Суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 374 КПК України та згідно роз`яснень, що містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990р. № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 8 «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» складаючи вирок, суд зобов`язаний додержувати вимог ст. 374 КПК України. Засуджений має право знати, у вчиненні якого злочину його визнано винним. У мотивувальній частині обвинувального вироку, зокрема має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину, тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставини, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання. Вказані вимоги не можуть бути виконані судом, виходячи з наданого до суду обвинувального акту.
У всякому разі, не вдаючись до аналізу доказовості фактичних обставин події, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 висунуте неконкретне обвинувачення, та неконкретність такого обвинувачення порушує право особи на захист, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 3 Конституції України, відповідно до яких головним обов`язком держави проголошено утвердження та забезпечення прав і свобод людини, а отже, правоохоронні органи та суд при встановленні істини під час розслідування і розгляду кримінального правопорушення зобов`язані дотримуватись гарантій прав і свобод людини і громадянина, закріплених в основному Законі України, інших законах, прийнятих на виконання приписів Конституції України. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу, а у випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права як захищати себе особисто чи використовувати юридичну допомогу захисника, вибраного на власний розсуд, або - за браком достатніх коштів для оплати юридичної допомоги захисника - одержувати таку допомогу безоплатно.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективну юридичну допомогу захисника, який, у разі необхідності, призначається офіційно, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду. Також, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що навіть якщо першочерговою метою статті 6 Конвенції у тому, що стосується кримінального провадження, є забезпечення справедливого розгляду судом, уповноваженим встановлювати обґрунтованість будь-якого висунутого кримінального обвинувачення, це не означає, що стаття не застосовується до досудового провадження (рішення від 15.01.2015р. за заявою № 17735/06 по справі «Чопенко проти України»).

Судом встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 неодноразово звертався з клопотанням про призначення йому захисника, так як він не володіє українською мовою, однак в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 52 КПК України, захисник, участь якого є обов`язковою, не був залучений, про що теж зазначив апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 26.05.2016р., якою вирок Арцизького районного суду Одеської області від 16.02.2015р. скасовано.
Також, реєстр матеріалів досудового розслідування не містить даних про розгляд клопотання ОСОБА_5 про залучення захисника, а тільки містить його відмову від захисника у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про недотримання під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні вимог п. 3 ч. 3 ст. 42 КПК України, яка передбачає, що підозрюваний має право на першу вимогу мати захисника про що підозрюваний заявляв слідчому, однак йому не була забезпечена участь захисника на досудовому розслідуванні.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. ст. 91, 291 КПК України, що відповідно до вимог ст. 314 КПК України є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -
ухвалив:
Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України повернути прокурору для усунення виявлених недоліків протягом розумного строку з дня набрання законної сили ухвалою суду про повернення обвинувального акту та отримання обвинувального акту для усунення його недоліків.
Копію наявної ухвали суду негайно направити прокурору.
Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області через Арцизький районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом Одеської області.
Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1