АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1876/16 Справа № 187/1354/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2016 року м. Дніпро

8 вересня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську матеріали кримінального провадження № 0000221 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області на вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року, яким

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Миколаївка Новомосковського району Дніпропетровської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , птахівника ТОВ «Агро-Овен», раніше судимого 27 квітня 2015 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком терміном в 1 рік,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України за сукупністю злочинів вчинених до та після постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року, шляхом часткового складання покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Провадження № 11-кп/774/1876/16 Головуючий в суді I інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 185 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2 .

Цим же вироком був засуджений ОСОБА_10 , який вирок не оскаржив, а апеляційні скарги на вирок щодо нього учасниками провадження не принесені.

На зазначений вирок прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок райсуду відносно ОСОБА_9 в частині призначення покарання змінити, виключити з вироку рішення про призначення останньому покарання на підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України як зайве, вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 2 ст.185, ст. 71 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок підлягає зміні в частині призначення покарання ОСОБА_9 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильним тлумаченням закону, яке суперечить його точному змісту. Автор апеляції посилаючись на ст. 33 КК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 4 червня 2010 року вказує, що вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні 10 епізодів крадіжки, вчинених повторно, а тому через те, що епізоди від 15, 16, 22 квітня 2015 року були вчинені до постановлення вироку Новомосковського міськрайсуду від 27 квітня 2015 року, вони охоплюються єдиною кваліфікацією за ч. 2 ст. 185 КК України, як і епізоди після постановлення цього вироку, а відтак за ними не може бути призначене окреме покарання. Однак, суд, у резолютивній частині вироку призначив ОСОБА_9 покарання за сукупністю злочинів, застосував положення статті ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, що на думку прокурора призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 , з особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, в ніч на 16 квітня 2015 року, близько 00 годин, за обставин і у спосіб відображені у вироку, із бензобаку трактора ЮМЗ-6АПЛ, який знаходився на території господарського подвір`я по АДРЕСА_2 , таємно викрали 50 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_11 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 1000 грн..

Після вчинення крадіжки у ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , з особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, в ніч на 16 квітня 2015 року, близько 2 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку трактора ЮМЗ-6АКЛ, який знаходився на території господарського подвір`я по АДРЕСА_2 , таємно викрали 20 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_12 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 400 грн..

Після вчинення крадіжки у ОСОБА_12 , ОСОБА_9 з особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, в ніч на 16 квітня 2015 року, близько 3 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку тракторів Т-150 К та ЮМЗ-6, які знаходилися на території господарського подвір`я по АДРЕСА_2 , таємно викрали 40 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_13 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 800 грн..

В середині квітня 2015 року ОСОБА_9 , з ОСОБА_10 точної дати слідству встановити не вдалося, близько 2 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, з автомобіля марки MAN F 2000, який знаходився на території господарського подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_3 , таємно викрали 60 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_14 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 1200 грн..

22 квітня 2015 року ОСОБА_9 , з особою, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження, в ніч на 22 квітня 2015 року, близько 3 години 30 хвилин, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку тракторів Т-150 та Білорусь-962, які знаходились на території господарського подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_4 , повторно таємно викрали 200 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_15 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 4000 грн..

1 травня 2015 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та особа, матеріали справи стосовно якої виділено в окреме провадження в ніч на 1 травня 2015 року, близько 3 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку трактора Білорусь-952 та Білорусь-1523, які знаходилися на території господарського подвір`я по АДРЕСА_5 , таємно викрали 100 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_7 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 2000 грн..

4 травня 2015 року близько 22 години, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в ніч на 5 травня 2015 року, близько 1 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку трактора «ЮМЗ-6AKJI», який знаходився на території господарського подвір`я біля домоволодіння по АДРЕСА_6 , таємно викрали 40 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_16 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 800 грн..

Після вчинення крадіжки у ОСОБА_16 , ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , в ніч на 5 травня 2015 року, близько 1 години 30 хвилин, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку трактора «ЮМЗ-6АКГ», який знаходився на території подвір`я біля домоволодіння по АДРЕСА_6 , таємно викрали 20 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_17 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 400 грн..

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в ніч на 11 травня 2015 року, близько 2 години, за обставин і у спосіб викладені у вироку, із бензобаку тракторів МТЗ-80 та ЮМЗ-6, які знаходилися на території господарського подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_7 , таємно викрали 80 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_18 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 1600 грн..

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в ніч на 22 травня 2015 року, близько 2 години, за обставин і у спосіб відображені у вироку, із бензобаку трактора МТЗ-82, який знаходився поряд із територією господарського подвір`я домоволодіння по АДРЕСА_8 , таємно викрали 40 літрів дизельного пального, належного ОСОБА_19 , чим спричинили останньому матеріальний збиток на загальну суму 800 грн..

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримала принесену апеляцію та просила вирок змінити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_8 не заперечував проти апеляції прокурора.

Вислухавши пояснення учасників апеляційного провадження та їх доводи в судових дебатах, проаналізувавши доводи, викладені в апеляційній скарзі і співставивши їх з наявними матеріалами кримінального провадження та вимогами закону, колегія суддів вважає, що принесена апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Доводи апеляції прокурора щодо неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 міри покарання колегія суддів вважає частково обґрунтованими.

При постановленні вироку щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції звернув увагу на ту обставину, що обвинувачений інкриміновані йому кримінальні правопорушення вчинив як до, так і після постановлення відносно нього вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2015 року.

Не відокремлюючи ці злочини, які мають однакову правову кваліфікацію, суд, в резолютивній частині послався на ч. ч. 1, 4 ст. 70, ст. 71 КК України та призначив ОСОБА_9 остаточну міру покарання.

Однак, таке одночасне застосування ст. 70 та ст. 71 КК України суперечить принципам призначення покарання, яке закладено в ці норми закону про кримінальну відповідальність.

В даному випадку суд мав керуватись роз`ясненнями, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до якого, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно за сукупністю вироків.

Оскільки сукупність злочинів по даному кримінальному провадженні відсутня, підстав посилатись на ч. 1 ст. 70 КК України у суду не було.

Враховуючи вищеприведені роз`яснення, суд повинен був, кваліфікуючи кримінальні правопорушення, вчинені ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України, відокремити їх по датам вчинення, тобто на ті, які були вчинені до і після винесення зазначеного вироку, призначити покарання за ч. 2 ст. 185 КК України по злочинам, вчиненим до постановлення вироку та застосувати ч. 4 ст. 70 КК України. Після цього суду необхідно було призначити покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 185 КК України за злочини, вчинені після постановлення вироку та на підставі ст. 71 КК України призначити остаточне покарання.

Посилання прокурора в апеляції на п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 4 червня 2010 року, є недоречним.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність виключення з мотивувальної та резолютивної частин вироку вказівку суду на застосування при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 ч. 1 ст. 70 КК України, оскільки апеляційного приводу для прийняття іншого рішення по даному провадженні не має.

Між тим, остаточне покарання, яке суд призначив обвинуваченому, не суперечить вимогам ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України.

На підставі ст. 413 КПК України, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:
апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області задовольнити частково.

Вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року щодо ОСОБА_9 змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частин вказівку суду на застосування при призначенні покарання обвинуваченому ч. 1 ст. 70 КК України.

В решті вирок Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 7 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області