Справа № 751/4876/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/444/2016
Категорія - ч.3 ст. 27, ч.1 ст.14, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000040 за апеляційними скаргами прокурора, що приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , представника потерпілої ОСОБА_15 адвоката ОСОБА_7 на вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 лютого 2016 року, щодо

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , є фізичною особою-підприємцем, розлученого, має на утриманні неповнолітню дочку, 2005 року народження, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14 , п.п.11, 12 ч.2 ст. 115 КК України,

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 лютого 2016 року ОСОБА_13 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.1 ст. 14, п.11 ч.2 ст. 115 КК України і призначено покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді 8 (восьми) років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь потерпілої ОСОБА_17 у відшкодування моральної шкоди - 50000,00 ( п`ятдесят тисяч) гривень

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави 491 грн. 04 коп. витрати за проведення експертизи.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 16.02.2015 року, на мобільний телефон «НТС Оne-S», IMEI НОМЕР_1 з SIM-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з телефонним номером НОМЕР_2 та гроші в сумі 3000,00 гривень скасовано.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 20.02.2015 року, на причеп НОМЕР_3 (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 29.08.2006 року) - залишено; на квартиру АДРЕСА_2 скасовано.

Арешт накладений, згідно ухвали слідчого судді від 10.04.2015 року на будинок АДРЕСА_1 скасовано.

Зараховано ОСОБА_13 , у строк відбування покарання 364 дні попереднього ув`язнення, за періоди з 12.02.2015 року по 17.02.2015 року та з 02.03.2015 року по 22.02.2016 року, як 728 днів позбавлення волі.

При розгляді кримінального провадження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_13 , в період з листопада по грудень 2014 року, відчуваючи неприязнь до ОСОБА_17 , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 31.12.2004 року по квітень 2010 року, із-за судових справ щодо розподілу спільного майна, що продовжувались із жовтня 2010 року та звернень ОСОБА_17 до правоохоронних органів з питань неправомірної поведінки ОСОБА_13 , вирішив організувати вбивство ОСОБА_17 , доручивши виконання цього злочину іншій особі, тобто на замовлення.

У невстановлений день, в листопаді-грудні 2014 року, ОСОБА_13 звернувся до знайомого ОСОБА_18 , знаючи що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, з пропозицією вчинити вбивство ОСОБА_17 , не уточнюючи хто має бути виконавцем цього злочину та не обговорюючи місце, час, знаряддя та спосіб його вчинення.

При обговоренні винагороди за вчинення злочину, ОСОБА_13 погодився на довільно запропоновану ОСОБА_18 суму, 20-25 тис. доларів США.

Згодом, ОСОБА_13 передав ОСОБА_18 частину грошей в розмірі 2 тис. доларів США. Пізніше запропонував в якості оплати даного замовлення передати автомобіль, через відсутність грошей.

В подальшому, ОСОБА_13 , запевнивши свого батька ОСОБА_19 в тому, що його знайомий допоможе продати належний батьку автомобіль «Nisan pick-up» д.н.з. НОМЕР_5 , що був виставлений на продаж в м. Києві, домовився із ОСОБА_18 про оформлення 26.12.2014 року на його ім`я довіреності на автомобіль. В цей же день, 26.12.2014 року, після посвідчення в нотаріуса довіреності на право розпоряджатись автомобілем, ОСОБА_13 передав автомобіль ОСОБА_18 .

Усвідомлюючи суспільну небезпечність наміру ОСОБА_13 , при цьому не бажаючи позбавляти іншу людину життя, ОСОБА_18 14.01.2015 року звернувся до Управління СБУ в Чернігівській області із заявою, в якій просив перевірити інформацію за фактом замаху на вбивство ОСОБА_17 колишнім чоловіком ОСОБА_13 .

Після цього, за пропозицією працівників СБУ прийняти участь у попередженні вчинення особливо тяжкого злочину та документуванню злочинних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_18 надав свою згоду виконати спеціальне завдання по попередженню вказаного злочину.

З метою порятунку життя ОСОБА_17 та припинення злочинних дій ОСОБА_13 , працівники Управління СБУ в Чернігівській області запланували операцію, до участі в якій задіяли ОСОБА_20 , анкетні дані якого змінені, який повинен був видати себе за вбивцю, зустрітися із ОСОБА_13 та домовитись з ним про вбивство ОСОБА_17 за матеріальну винагороду.

29.01.2015 року ОСОБА_18 , в приміщенні СТО «Альфа-сервіс» по вул. Любецькій, 56, в м. Чернігові, організував знайомство ОСОБА_13 з ОСОБА_20 , як підшуканого ним виконавця вбивства ОСОБА_17 . В присутності ОСОБА_18 , ОСОБА_13 із ОСОБА_20 обговорив можливі варіанти викрадення ОСОБА_17 , усунення її, питання «алібі» ОСОБА_13 , повернення залишку грошей, отриманих ОСОБА_18 , та повідомлення ОСОБА_13 про вчинення злочину.

ОСОБА_13 , усвідомлюючи , що ОСОБА_20 має реальну можливість позбавити ОСОБА_17 життя, не відмовився від свого наміру ні в день знайомства із ОСОБА_20 , ні 11.02.2015 року, коли ОСОБА_18 , в телефонній розмові, повідомив його щоб знаходився на людях , тому що в цей день буде виконуватись замовлення по вбивству ОСОБА_17

12.02.2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_20 , анкетні дані, якого змінені, знаходячись в приміщенні СТО «Альфа-сервіс» по вул.Любецькій, 56, м.Чернігова, повідомив ОСОБА_13 про виконання замовлення на вчинення вбивства ОСОБА_17 , а для переконання продемонстрував йому фотографії із зображенням імітованого трупа ОСОБА_17 , чим запевнив його у вчиненні вбивства останньої. Одночасно, ОСОБА_18 передав ОСОБА_13 гроші в сумі 3000 гривень, як частину коштів, що залишилися від завдатку за вчинення вбивства ОСОБА_17 , наданих йому ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_13 було затримано працівниками правоохоронних органів неподалік від СТО «Альфа-сервіс» по вул.Любецькій, 56 у м.Чернігові.

Таким чином , ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом на вбивство ОСОБА_17 , вважав , що він як замовник та організатор цього вбивства вчинив усі дії для готування злочину , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак, завдяки втручанню працівників правоохоронних органів , злочинний задум не доведено до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті в ході спеціальної операції.

Своїми умисними діями, що виразились в організації готування вчинення умисного вбивства громадянки ОСОБА_17 на замовлення, ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 27, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України.

Прокурор звертаючись з апеляційною скаргою просить вирок місцевого суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_13 у організації умисного вбивства на замовлення, за ч.3 ст. 27, ч.1 ст.14, п.п.11,12 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Автор скарги зазначає, що призначене покарання не відповідає вимогам ст. 65 та ст. 69 КК України,. Суд не зазначив суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, врахував лише, що обвинувачений створив умови для вчинення особливо тяжкого злочину умисного вбивства потерпілої, яка є матір`ю його дитини, однак, не врахував наслідки, які могли настати за умови реального вчинення злочину. Вважає, що судом необґрунтовано враховано такі пом`якшуючі обставини, як перебування на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини та непрацездатних батьків, які лише характеризують особу та не можуть істотно знижувати ступінь небезпеки вчиненого діяння. Звертає увагу на ставлення обвинуваченого до вчинених ним дій, який не визнав свою вину та своїми показаннями намагався ввести суд в оману, а тому відсутні обставини для застосування положень ст. 69 КК України.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_14 просить змінити вирок суду, перекваліфікувати дії ОСОБА_13 на ст.14 ч.1, ст. 355 ч.2 КК України та застосувати до обвинуваченого положення ст.ст.69, 75 КК України. В решті вирок залишити без змін.

В подальшому апеляційна скарга була змінена адвокатом та перед судом апеляційної інстанції поставлена вимога про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_13 за невстановленістю достатніх доказів його вини.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує доводами про те, що:

- досудовим розслідуванням не встановлено мотив скоєння злочину та допущено порушення ч.3 ст. 271 КПК України, а саме щодо контролю за вчиненням злочину;

- судом допущені порушення ст. 62 Конституції України, ст. 7 п.10, с. 17 п.1,2,4 КПК України, порушено принцип презумпції невинуватості та допущена упередженість при оцінці доказів;

- співробітниками СБУ не перевірено особу заявника ОСОБА_18 та залишено поза увагою питання щодо привласнення ним особливо великого розміру коштів від продажу належного ОСОБА_13 автомобіля;

- наявне підбурювання у вчиненні злочину з боку співробітників СБУ в особі ОСОБА_18 та ОСОБА_20 , які були підшукані для виконання спеціального завдання;

- залишення поза увагою доводів обвинуваченого про оплату за домовленість з ОСОБА_18 лише у сприянні в поверненні боргів ОСОБА_17 ;

- відеозаписи та протоколи відеозаписів від 20.01.2015 року та 12.02.2015 року свідчать про відсутність розмов щодо алібі обвинуваченого та вказують на активну позицію ОСОБА_18 і ОСОБА_20 у зникненні ОСОБА_17 та байдужість ОСОБА_13 , що вказує, на думку адвоката, про відсутність від обвинуваченого замовлення на вбивство;

- відсутні докази щодо організації злочину в розумінні ч.3 ст.27 КК України,оскільки ОСОБА_13 не підшукував співучасників, не розподіляв ролей, не обговорював час та місце, не надавав будь-яких знарядь і не обіцяв укриття після скоєння злочину;

- відсутні докази вини підзахисного у свідченнях ряду свідків, які лише характеризували взаємовідносини ОСОБА_13 та ОСОБА_17

- відсутні докази вини у висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_13 ;

- сума боргу менша, ніж сума винагороди за вбивство, що вказує про відсутність сенсу інкримінованого злочину.

Захисник ОСОБА_8 не погодившись з вироком суду першої інстанції звернувся з апеляційною скаргою в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , в якій просить повністю скасувати вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2016 року і закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Цивільний позов залишити без розгляду.

Апеляційні вимоги мотивовані тим, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам діючому КПК України та при його ухваленні була допущена неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме:

- не встановлено час, місце, спосіб та знаряддя вбивства, вартість за "послугу" вбивства;

- безпідставно встановлений мотив вбивства тривалі неприязні відносини;

- відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони злочину;

- невідповідність показань свідка ОСОБА_18 щодо "вартості послуг" та відсутність оцінки його дій щодо співучасті або організації вбивства;

- належність автомобіля не обвинуваченому, а його батьку;

- відсутність передачі грошових коштів в сумі 3 000 грн. ОСОБА_13 , які було покладено в кишеню обвинуваченого без відома останнього;

- порушення процесуального законодавства при розсекреченні протоколів негласних слідчих дій, що залишились фактично не розсекреченими;

- порушення при упакуванні та зберігання додатків до протоколів негласних слідчих дій, а саме СД-диски не були опечатані та не засвідчені підписами осіб, які виконували негласну слідчу дію.

- залишення не відкритими протоколів контролю за особою, які складені до того ж особою, повноваження якого не підтверджені, що викликає сумніви в правомірності дій о/у ОСОБА_21 та в належності цих доказів;

- відсутність доказів, що ОСОБА_13 у відповідності до ст. 253 КПК України був повідомлений про обмеження його конституційних прав;

- безпідставне задоволення цивільного позову потерпілої.

Не погодившись з вироком суду адвокат ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , в якій він стверджує про відсутність доказів вини його підзахисного, а тому просить скасувати оскаржуваний вирок, а провадження по справі закрити, залишивши без розгляду цивільний позов.

Свої вимоги аргументує таким чином:

- усі протоколи негласних слідчих дій, що містяться в матеріалах справи, не відповідають вимогам п.3 ч.2 ст.99 КПК України, а тому не можуть бути джерелом доказів згідно ст. 87 КПК України і мають бути визнані недопустимими;

- судом допущені як докази відомості, що містяться в матеріалах, відкриття яких не здійснено відповідно до ч.12 ст. 290 КПК України, а саме до справи долучені ряд протоколів негласних слідчих дій, які не вказані в реєстрі матеріалів досудового розслідування, що є істотним порушенням вимог КПК України.

- судом допущена упередженість у ставленні до сторони захисту, що на його думку слідує із змісту вироку щодо оцінки доказів;

- вважає, що згідно викладених у вироку показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_20 суд констатує відсутність у діях ОСОБА_13 дій, передбачених ч.3 ст. 27 КПК України, але в супереч цьому приходить до висновку про те, що ОСОБА_13 є організатором злочину;

- залишено поза увагою, що автомобіль був проданий для погашення кредитів в банківських установах, що істотно вплинуло на висновки суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 , поданій в інтересах ОСОБА_13 , просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий виправдувальний.

Вказує, що судовий розгляд проведено неповно, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та рішення винесене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства України. Вважає, що судне перевірив та не врахував всі обставини справи, з чого можна зроби висновок, як стверджує адвокат, що ОСОБА_13 було вигідно щоб потерпіла залишилась живою та віддавала борги, а також вона є матір`ю їх спільної дитини, проте потерпіла навпаки перешкоджає у виконанні законних майнових вимог, задоволених судовими рішеннями шляхом написання скарг до правоохоронних органів.

Звертає увагу, що судом не надано належної оцінки спільним діям співробітників СБУ, ОСОБА_18 та ОСОБА_20 . Також ні судом, ні правоохоронними органами не перевірено особу ОСОБА_18 та не надано відповідної правової оцінки. Залишено поза увагою свідчення самого обвинуваченого. І взагалі не встановлювався факт того, чи було у співробітників правоохоронних органів право на здійснення оперативно-технічних заходів щодо ОСОБА_13 і чи проводились ці заходи без порушень норм чинного законодавства та міжнародних Конвенцій, оскільки в матеріалах справи відсутня жодна постанова на проведення негласної слідчої дії, а розсекречення матеріалів проведене з грубим порушенням діючих норм. Посилаючись на положення ч.2,3 ст. 62 Конституції України, просить скасувати вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова як незаконний.

В доповненнях до апеляційної скарги, адвокат ставить під сумнів законність здійснення судового розгляду у складі колегії суддів суддею ОСОБА_23 , оскільки, як він вважає, повторний автоматичний розподіл проведено не було. Крім того, автор доповнень апеляційної скарги просить скасувавши вирок призначити новий розгляд у суді першої інстанції у новому складі суддів.

Вказуючи на незаконність та несправедливість рішення суду представник потерпілої ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку захисника судом не було застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме п.12 ч.2 ст.115 КК України коли вбивство було замовлено групі осіб, адже, на його переконання обвинувачений відповідно до матеріалів справи усвідомлював, що замовляє злочин як мінімум двом особам ОСОБА_18 та ОСОБА_20 .

Вважає, що суд невірно визнав обставинами, що пом`якшують покарання:

1)добровільне, часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, родичами обвинуваченого що свідчить про цинічний засіб введення суду в оману щодо особи обвинуваченого і таким чином надання формальної можливості для визнання її пом`якшуючою обставиною.

2)наявність на утримані малолітньої дитини, адже дитина після розлучення постійно проживає з матір`ю, а докази надання грошових коштів на її утримання відсутні.

3) перебування на утриманні непрацездатних батьків, оскільки в матеріалах справи відсутній висновок повноважного органу про встановлення непрацездатності батьків ОСОБА_13 .

Крім того, звертає увагу представник потерпілої, було неправомірно знято арешт з нерухомого майна, накладений згідно ухвали суду від 10.04.2015 року на будинок розташований за адресою АДРЕСА_3 , оскільки він беззаперечно належить ОСОБА_13 , що підтверджується інформацією з довідок з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, (а.с. 80,84 т.3) та необґрунтовано відмовлено в задоволенні цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, яка була заподіяна та знаходиться в прямому причинному зв`язку зі скоєним обвинуваченим злочином.

Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг на вирок суду не подавали.

Колегія суддів провела по справі судове слідство, в ході якого допитані обвинувачений, потерпіла, досліджені матеріали кримінальної справи.

При розгляді справи в апеляційному суді ОСОБА_13 відмовився від послуг адвокатів ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , натомість запросив для свого захисту адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Провівши дослідження доказів, колегія суддів -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_13 , в період з листопада по грудень 2014 року, відчуваючи неприязнь до ОСОБА_17 , з якою проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу, з 31.12.2004 року по квітень 2010 року, із-за судових справ щодо розподілу спільного майна, що продовжувались із жовтня 2010 року та звернень ОСОБА_17 до правоохоронних органів з питань неправомірної поведінки ОСОБА_13 , вирішив організувати вбивство ОСОБА_17 , доручивши виконання цього злочину іншій особі, тобто на замовлення.

У невстановлений день, в листопаді-грудні 2014 року, ОСОБА_13 звернувся до знайомого ОСОБА_18 , знаючи що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності, з пропозицією вчинити вбивство ОСОБА_17 , не уточнюючи хто має бути виконавцем цього злочину та не обговорюючи місце, час, знаряддя та спосіб його вчинення.

При обговоренні винагороди за вчинення злочину, ОСОБА_13 погодився на довільно запропоновану ОСОБА_18 суму, 20-25 тис. доларів США.

Згодом, ОСОБА_13 передав ОСОБА_18 частину грошей в розмірі 2 тис. доларів США. Пізніше запропонував в якості оплати даного замовлення передати автомобіль, через відсутність грошей.

В подальшому, ОСОБА_13 , запевнивши свого батька ОСОБА_19 в тому, що його знайомий допоможе продати належний батьку автомобіль «Nisan pick-up» д.н.з. НОМЕР_5 , що був виставлений на продаж в м. Києві, домовився із ОСОБА_18 про оформлення 26.12.2014 року на його ім`я довіреності на автомобіль. В цей же день, 26.12.2014 року, після посвідчення в нотаріуса довіреності на право розпоряджатись автомобілем, ОСОБА_13 передав автомобіль ОСОБА_18 .

Усвідомлюючи суспільну небезпечність наміру ОСОБА_13 , при цьому не бажаючи позбавляти іншу людину життя, ОСОБА_18 14.01.2015 року звернувся до Управління СБУ в Чернігівській області із заявою, в якій просив перевірити інформацію за фактом замаху на вбивство ОСОБА_17 колишнім чоловіком ОСОБА_13 .

Після цього, за пропозицією працівників СБУ прийняти участь у попередженні вчинення особливо тяжкого злочину та документуванню злочинних дій ОСОБА_13 , ОСОБА_18 надав свою згоду виконати спеціальне завдання по попередженню вказаного злочину.

З метою порятунку життя ОСОБА_17 та припинення злочинних дій ОСОБА_13 , працівники Управління СБУ в Чернігівській області запланували операцію, до участі в якій задіяли ОСОБА_20 , анкетні дані якого змінені, який повинен був видати себе за вбивцю, зустрітися із ОСОБА_13 та домовитись з ним про вбивство ОСОБА_17 за матеріальну винагороду.

29.01.2015 року ОСОБА_18 , в приміщенні СТО «Альфа-сервіс» по вул. Любецькій, 56, в м. Чернігові, організував знайомство ОСОБА_13 з ОСОБА_20 , як підшуканого ним виконавця вбивства ОСОБА_17 . В присутності ОСОБА_18 , ОСОБА_13 із ОСОБА_20 обговорив можливі варіанти викрадення ОСОБА_17 , усунення її, питання «алібі» ОСОБА_13 , повернення залишку грошей, отриманих ОСОБА_18 , та повідомлення ОСОБА_13 про вчинення злочину.

ОСОБА_13 , усвідомлюючи , що ОСОБА_20 має реальну можливість позбавити ОСОБА_17 життя, не відмовився від свого наміру ні в день знайомства із ОСОБА_20 , ні 11.02.2015 року, коли ОСОБА_18 , в телефонній розмові, повідомив його щоб знаходився на людях , тому що в цей день буде виконуватись замовлення по вбивству ОСОБА_17

12.02.2015 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, ОСОБА_20 , анкетні дані, якого змінені, знаходячись в приміщенні СТО «Альфа-сервіс» по вул. Любецькій, 56, м.Чернігова, повідомив ОСОБА_13 про виконання замовлення на вчинення вбивства ОСОБА_17 , а для переконання продемонстрував йому фотографії із зображенням імітованого трупа ОСОБА_17 , чим запевнив його у вчиненні вбивства останньої. Одночасно, ОСОБА_18 передав ОСОБА_13 гроші в сумі 3000 гривень, як частину коштів, що залишилися від завдатку за вчинення вбивства ОСОБА_17 , наданих йому ОСОБА_13 . В подальшому ОСОБА_13 було затримано працівниками правоохоронних органів неподалік від СТО «Альфа-сервіс» по вул.Любецькій, 56 у м.Чернігові.

Таким чином , ОСОБА_13 , діючи з прямим умислом на вбивство ОСОБА_17 , вважав , що він як замовник та організатор цього вбивства вчинив усі дії для готування злочину , які вважав необхідними для доведення злочину до кінця. Однак, завдяки втручанню працівників правоохоронних органів , злочинний задум не доведено до кінця, з причин що не залежали від його волі, оскільки його дії були викриті в ході спеціальної операції.

Своїми умисними діями, що виразились в організації готування вчинення умисного вбивства громадянки ОСОБА_17 на замовлення, ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 27, ч.1 ст.14, п.11 ч.2 ст.115 КК України.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_13 не визнав себе винним по пред`явленому йому обвинуваченню і показав, що з потерпілою по справі ОСОБА_17 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2004 по 2010 р. Між ними дійсно мали місце як суперечки особистого плану, так і судові справи по розділу майна. Ніяких мотивів убивати ОСОБА_24 він не мав, ні до кого з пропозиціями її убити він не звертався і нікого про це не просив. Кримінальну справу по якій він обвинувачується вважає замовною.

Потерпіла ОСОБА_17 в місцевому та апеляційному суді показала, що проживала з обвинуваченим без реєстрації шлюбу з 2004 по 2010 р. і охарактеризувала його з негативної сторони. Він неодноразово влаштовував з нею сварки, намагався її побити, унаслідок чого сімейні стосунки між ними були розірвані. Потерпіла розповіла про відомі їй обставини приготування її убивства ОСОБА_13 , ці її показання аналогічні даним в суді першої інстанції. Потерпіла упевнено вказала, що ОСОБА_13 мав мотиви убити її як з причин особистих стосунків, так і з причин майнових спорів.

З досліджених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_18 вбачається, що наприкінці 2014 року до нього звернувся ОСОБА_13 , з яким вони познайомились незадовго до того і попросив його організувати убивство колишньої спів жительки ОСОБА_25 і хоча самого слова «убивство» ОСОБА_26 вимовлено не було, проте свідок зрозумів його слова саме так. Вони зустрічались неодноразово, обговорювали це питання, ОСОБА_26 підказував, як краще виконати його побажання з позбавлення життя ОСОБА_25 , в якості оплати він запропонував автомобіль, який за документами належав його батьку і ОСОБА_26 організував видачу його батьком генерального доручення на автомобіль, яке свідок ОСОБА_18 отримав і пізніше автомобіль продав. Замість того, щоб виконувати убивство, свідок звернувся до СБУ, бажаючи попередити злочин і брав участь в оперативно-розшукових заходах, в тому числі імітації убивства ОСОБА_27 .

З досліджених в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_20 , відносно якого застосовані заходи безпеки вбачається, що він брав безпосередню участь в оперативно-розшукових заходах відносно ОСОБА_13 під час яких ОСОБА_13 обговорював з ним деталі убивства ОСОБА_27 . Свідок показував ОСОБА_13 фотографії сцени імітованого убивства ОСОБА_25 , ОСОБА_26 лишився задоволеним і проти дій свідка не заперечував.

На думку колегії суддів, показання цих свідків, яким дано правильної оцінки місцевим судом, викривають ОСОБА_13 в інкримінованому йому злочині і ніякими іншими доказами вони не спростовані.

Колегією суддів були досліджені результати негласних слідчих дій, проведених в рамках даної справи. З відеозапису зустрічі ОСОБА_18 , ОСОБА_20 з ОСОБА_13 30 січня 2015 року видно, що ці особи ведуть між собою розмову про скоєння убивства ОСОБА_25 , обговорюють деталі його скоєння, сам ОСОБА_13 дає поради щодо скоєння цього злочину і ніяким чином він проти дій і намірів цих осіб не заперечує, що свідчить про наявність у нього умислу на умисне убивство ОСОБА_27 .

З відеозапису негласних слідчих дій від 13 лютого 2015 р. вбачається, що ОСОБА_18 та ОСОБА_20 доповідають ОСОБА_13 про скоєння убивства ОСОБА_25 , показують фотознімки імітованого убивства, віддають гроші як зайве сплачені за цей злочин. При цьому ОСОБА_13 веде з ними нормальний спокійний діалог, не заперечує проти їхніх дій, демонструє своє задоволення, що також свідчить про наявність у нього умислу на убивство ОСОБА_15 кінці розмови ОСОБА_26 було повернуто частину грошових коштів, які ніби-то не використали виконавці убивства, що зайнято на відео- файлі і безпосередньо досліджено апеляційним судом.

Колегія суддів вважає, що вказані докази, які ретельно досліджені судом, цілком підставно покладені в обґрунтування вироку, вони у своїй сукупності доводять поза розумним сумнівом скоєння інкримінованого ОСОБА_13 злочину.

Кваліфікація дій ОСОБА_13 за ст. 27ч.3; 14 ч.1; 115 ч.2 п.11 КК України є правильною.

Колегія суддів наголошує, що нею жоден доказ, покладений в обґрунтування вироку місцевого суду не оцінений інакше, як його оцінив місцевий суд.

При розгляді справи колегією суддів було проаналізовано вимоги апеляційних скарг сторони захисту і всі вони визнані судом такими, що не підлягають задоволенню.

Так, аналізуючи доводи скарги та додатки до неї захисника ОСОБА_10 , від послуг якого обвинувачений відмовився в ході судового розгляду, колегія суддів констатує, що усі вони не наводять жодних доказів невинуватості його підзахисного, а є лише розмірковуванням самого адвоката про те, що можливо могли зробити, але не зробили органи досудового розслідування і як слід було б оцінювати ту чи іншу ситуацію. Колегія суддів відхиляє твердження апелянта про те, що органи слідства і суд не дали оцінки певним обставинам або допитаним по справі особам. Навпаки у вироку суду якраз і дана оцінка всім дослідженим судом обставинам та доказам. В доповненнях до скарги цей адвокат стверджує про незаконність складу місцевого суду у зв`язку з неправильним призначенням суддів до складу колегії в суді першої інстанції та порушенням принципу спеціалізації цих суддів. Ці доводи також відхиляються колегією суддів апеляційного суду як необґрунтовані. З витребуваних апеляційним судом додаткових документів протоколу загальних зборів суддів Новозаводського районного суду міста Чернігова та протоколу автоматичного розподілу справи вбачається, що усі судді цього суду мають право брати участь в розгляді кримінальних справ, а призначення колегії суддів та заміна суддів в складі цієї колегії відбулись в автоматичному режимі у відповідності до ст. 35 КПК України без будь-якого зовнішнього втручання.

Усі апеляційні скарги містять загальні вимоги, які об`єднані колегією суддів і розглядаються разом. Зокрема, адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_8 поставили питання про визнання недопустимими доказами результати негласних слідчих дій відносно ОСОБА_13 як таких, що отримані з порушенням вимог чинного КПК. Ці твердження апеляційним судом відхиляються як безпідставні, виходячи з наступного.

Проведення негласних заходів було здійснено на підставі ухвал слідчого судді апеляційного суду Чернігівської області, про що свідчить лист голови апеляційного суду Чернігівської області (т.4 а.с. 137).

За результатами проведених оперативно-розшукових заходів кожного разу складались протоколи, досліджені в місцевому й апеляційному судах. Ці протоколи складені належною особою, в них містяться усі необхідні реквізити, послідовність виконаних дій та їхні результати. В подальшому протоколи розсекречені і в них зроблено відповідні помітки про це службовою особи СБУ, вказано на підставі якого акту вони розсекречені та стоїть відбиток печатки секретно-режимного відділу УСБУ. Апеляційний суд вважає, що розсекречення протоколів відбулось належним чином, тому твердження апеляційних скарг про недопустимість доказів, отриманих внаслідок оперативно-розшукових заходів відхиляє. Окремо звертаючи увагу на скаргу адвоката ОСОБА_9 , колегія суддів наголошує на її безпідставності у зв`язку з тим, що наведені в ній дані про неправильне використання як доказів результатів оперативно-розшукової діяльності, не відкритих стороні захисту, не відповідають дійсності. Усі матеріали, в яких зафіксовано протиправну діяльність ОСОБА_13 і використаних як докази, були відкриті стороні захисту, ніяких інших доказів, не внесених до реєстру кримінальної справи та не відкритих стороні захисту, суд при постановленні вироку не використовував. Крім того, вимоги цього захисника до змісту складання протоколів про негласні слідчі дії з (т.4 а.с. 73) взагалі не ґрунтуються на законі і являються його власною інтерпретацією щодо вимог до процесуальних документів органів досудового розслідування. Дослідивши протоколи про результати негласних слідчих дій, колегія суддів вважає, що вони є належними і допустимими доказами і підставно покладені місцевим судом в обґрунтування вироку.

Не можна погодитись з твердженням авторів скарг сторони захисту, що не встановлено місця й часу скоєння злочину, мотиву та знаряддя убивства. Усі ці обставини були встановлені судом, про що вказано у вироку, а встановлення знаряддя злочину не має значення, оскільки вбивати потерпілу ОСОБА_28 та ОСОБА_29 не збирались. Щодо оплати за скоєння злочину, то свідок ОСОБА_28 , будучи неодноразово допитаним в місцевому суді, дав про це вичерпні відповіді, які безпосередньо сприйняв як суд так і сторона захисту.

Хоча ОСОБА_30 не вимовляв слово «убити» по відношенню до потерпілої, проте з його поведінки під час проведення відносно нього оперативно-розшукових заходів, проаналізованої судом та показань свідків ОСОБА_28 і ОСОБА_29 суд робить однозначний висновок про те, що ОСОБА_13 бажав саме позбавлення ОСОБА_17 життя і за винагороду просив зробити це ОСОБА_28 .

Колегія суддів проаналізувала твердження сторони захисту щодо підбурювання ОСОБА_13 до скоєння злочину працівниками правоохоронних органів і не знайшла порушення закону при проведенні оперативно-розшукових заходів. Так, судами обох інстанцій було встановлено, що ініціатором позбавлення ОСОБА_25 життя був саме ОСОБА_13 і з цим проханням він звернувся до ОСОБА_18 . Останній як і свідок ОСОБА_20 ні у який спосіб не просили, не умовляли і не підбурювали обвинуваченого до убивства ОСОБА_17 , що прямо підтверджено усіма результатами негласних слідчих дій. Навпаки ОСОБА_20 намагався вияснити у ОСОБА_13 серйозність його намірів і ОСОБА_26 підтвердив їх, висловивши думку про необхідність позбавити ОСОБА_25 життя та давав у цьому певні поради. Натомість проведення негласних слідчих дій, використання конфіденційного співробітництва прямо передбачені главою 21 КПК України з метою запобігання та розкриття злочинів, що й було здійснено в даному випадку. Поведінка обох свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_20 при спілкуванні з обвинуваченим не виходила за рамки Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

З досліджених апеляційним судом копій судових та інших процесуальних рішень по різних цивільних та кримінальних справах вбачається, що між ОСОБА_13 та ОСОБА_17 були стійкі неприязні стосунки, які і слугували мотивом для організації убивства потерпілої. (т.2 а.с. 205-222; т. а.с. 1-51).

Проаналізувавши докази, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що місцевий суд правильно встановив обставини справи і правильно кваліфікував дії ОСОБА_13 , проте призначив йому покарання яке не відповідає вимогам ст. 65 КК України.

У відповідності до названої норми закону, покарання призначається з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, достатнє для виправлення і перевиховання засудженого.

Призначаючи покарання із застосуванням ст. 69 КК України, місцевий суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості кримінального правопорушення: часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди родичами обвинуваченого, наявність на утриманні неповнолітньої дитини та непрацездатних батьків, мати обвинуваченого має ряд тяжких хвороб, а батько є ліквідатором аварії на ЧАЕС.

Саме з приводу неправильного застосування цих обставин і звернулись до суду з апеляційними скаргами прокурор та представник потерпілої. Колегія суддів, проаналізувавши їхні доводи, знаходить їх слушними й такими, що підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів, надсилання потерпілій суми в 1000 грн. не являється відшкодуванням шкоди, а зроблено з метою отримання однієї з пом`якшуючих покарання обставин і фактично не являється такою обставиною. Щодо утримання неповнолітньої дитини, то обвинувачений мав намір позбавити життя мати іншої своєї дитини, тому цю обставину колегія суддів виключає з числа пом`якшуючих покарання. Щодо стану здоров`я батьків обвинуваченого і наявності у одного з них статусу ліквідатора аварії на ЧАЕС, то це не є заслугою ОСОБА_13 а є заслугою його батьків і незрозуміло як це може пом`якшити покарання та істотно знизити ступінь тяжкості скоєного злочину.

Отже, на думку колегії суддів, місцевий суд порушив вимоги ст. 65 та 69 КК України і безпідставно призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості скоєного злочину, даним про особу обвинуваченого.

У відповідності до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

ОСОБА_13 скоїв злочин, посягнувши на найцінніше людське життя, тому обвинуваченому слід призначити покарання, співрозмірне скоєному злочину й достатнє для його виправлення і перевиховання.

Обговорюючи питання про призначення покарання, колегія суддів не переоцінює докази, досліджені місцевим судом і не дає їм іншої оцінки, ніж та, яку дав місцевий суд, вважає оцінку доказів та кваліфікацію дій ОСОБА_13 в місцевому суді правильною і не погоджується тільки з призначенням йому покарання,яке повинно бути призначене в межах санкції статті КК, інкримінованої ОСОБА_13 з урахуванням даних про його особу, позитивні характеристики, відсутність судимостей та можливість виправлення і перевиховання після відбуття покарання.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд ретельно розібрався в пред`явленому цивільному позові, обґрунтовано відхилив більшу частину позовних вимог, належним чином мотивувавши своє рішення, а задоволення моральної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_17 являється достатнім і адекватним заподіяним їй моральним стражданням. Щодо зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 , то місцевий суд помилився щодо її дійсного власника, яким є ОСОБА_13 (т.3 а.с. 85)., тому апеляційна скарга представника потерпілої в цій частині підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 407, 409, 413,420, 376 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційні скарги прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції та представника потерпілої ОСОБА_17 адвоката Величка задовольнити частково. Апеляційні скарги захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 залишити без задоволення. Вирок Новозаводського районного суду міста Чернігова від 22 лютого 2016 року відносно ОСОБА_13 скасувати в частині призначеного покарання та зняття арешту з майна обвинуваченого. Постановити новий вирок.

ОСОБА_13 визнати винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 27 ч.3, ст.14 ч.1, п.11 ч.2 ст. 115 КК України і призначити йому покарання десять років позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з 2 березня 2015 р.

В порядку ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_13 час перебування його під вартою при попередньому ув`язненні з 12 лютого 2015 р. по 17 лютого 2015 р. та з 2 березня 2015 р. по 27 вересня 2016 р. з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Скасувати вирок місцевого суду в частині зняття арешту з будинку АДРЕСА_1 та залишити цей арешт до виконання вироку в частині майнових вимог.

В іншій частині вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 лютого 2015 року відносно ОСОБА_13 залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4