УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
в с т а н о в и в:
Клопотання мотивоване тим, що в період часу з 15.10.2015 року по 25.05.2016 року не встановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 60538030 від 02.06.2016 року, убачається, що на даний час право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_5 .
Під час допиту свідка ОСОБА_5 , останній повідомив, що 04.03.2016 року у нотаріуса ОСОБА_6 , офіс якого знаходиться в Шевченківському районі м. Києва, був укладений договір купівлі-продажі квартири АДРЕСА_1 між ним - ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Відповідно до вищевказаного договору ОСОБА_5 передав 139 500,00 грн. у присутності нотаріуса ОСОБА_7 , який був на той момент був зазначений як власник квартири АДРЕСА_1 . Після чого ОСОБА_5 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до деталізованої інформації про право власності Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 60538030 від 02.06.2016 року, встановлено, що ОСОБА_7 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 04.02.1998 видавник Ямпільське РВ УМВС України у Вінницькій області) 04.02.2010 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва № Б/Н набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва № Б/Н., на підставі якого ОСОБА_7 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 , є рішення від 04.02.2010 року у справі № 2-838/1 за 2010 рік за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до якого за ОСОБА_7 , визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Однак, згідно відповіді Дніпровського районного суду м. Києва на запит від 11.05.2016 року, який зареєстрований в вх. № ЕП-1440, відповідно до якого водночас було отримано копію заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2010 року по справі № 2-838/1/10, рішення ухвалено у справі між іншими сторонами, про інший предмет позову (справа за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про звернення стягнення на предмет застави).

Під час допиту ОСОБА_7 в якості свідка останній повідомив, що в період часу з 15.10.2015 року по 25.05.2016 р. він не перебував у місті Києві, до приватного нотаріуса ОСОБА_6 для вчинення нотаріальних ніколи не звертався та з нею не знайомий, також він не знайомий з ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Договір купівлі-продажу від 04.03.2016 року, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 , він не укладав та не підписував, грошові кошти у сумі 83 000,00 доларів США він у позику ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не надавав, оскільки він з ними не знайомий.

З метою забезпечення заборони або обмеження користування, розпорядження майном, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, , на підставі ч. 11 ст. 170 КПК України слідчий просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,5 кв. м., право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 .

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Слідчий суддя згідно ч. 2 ст. 172 КПК України, з урахуванням доводів слідчого, проводить розгляд даного клопотання без повідомлення власників майна, оскільки, на думку слідчого судді, це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.
Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного.
Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Згідно з вимогами ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутись прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.
Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу; 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

З урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мав місце факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, доведеною є необхідність накладення арешту на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,5 кв.м., право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 - з метою запобігання можливості передачі майна.

Враховуючи викладене, а також виправдані інтереси держави, пов`язані з порушенням загальносуспільних інтересів, з урахуванням принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.
Керуючись ст.ст. 131, 170-175, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:
Клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції в м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0007693 від 02.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,5 кв.м., право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 .
Ухвала про арешт майна виконується негайно.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її проголошення.
Слідчий суддя: