Номер провадження: 11-кп/785/1059/16
Номер справи місцевого суду: 502/2900/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.11.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

судів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі апеляцію обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 07.06.2016 року по кримінальному провадженню № 0000425 від 17.06.2015 року відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Дмитрівка Кілійського району Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Кілійського районного суду Одеської області від 07.06.2016 року ОСОБА_8 засуджена за ст. 125 ч. 2 КК України до штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян 850 гривень; цивільний позов ОСОБА_10 задоволено повністю та з ОСОБА_8 на її користь стягнуто 2 912 гривень матеріальної шкоди та 15 000 гривень моральної шкоди.

Вказаним вироком ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що 17.06.2015 року о 10:00 годині, вона, знаходячись на мосту через канал «Бам», розташований на окраїні с. Ліски Кілійського району Одеської області, на ґрунті ревнощів влаштувала сварку зі ОСОБА_10 , під час якої вона, підібравши дерев`яну палицю, що лежала поблизу, умисно нанесла нею ОСОБА_10 один удар по кісті правої руки, два удари по голові, три удари по спині та три удари по обом ногам. Внаслідок умисних, протиправних дій ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_10 отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку; садна правої щоки; садна лівої скулової області і лівої щоки; синця тильної поверхні правої кісті; двох ран біля основи четвертого та п`ятого пальців правої кісті; синця передньої поверхні лівої голені; синця сідничної області; синців продовгуватої форми задньої поверхні груди і поперекової області.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить вищезазначений вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, суд порушив її право на захист, оскільки судовий процес вівся на українській мові, якою ОСОБА_8 не володіє, вона є за національністю молдаванкою, а суд достовірно знаючи про те, що вона не володіє українською мовою та погано розуміє російську, в порушення вимог закону не забезпечив її захисником та перекладачем. Також апелянт вказує на те, що вирок суду в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки судом не надано правової оцінки доказам на підтвердження стягнення матеріальної шкоди та не дотримано принципів розумності і справедливості при визначені розміру моральної шкоди, адже суд не врахував, що обвинувачена є одинокою непрацюючою пенсіонеркою.

В письмових запереченнях на апеляцію прокурор, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, вказує на те, що доводи апеляції є необґрунтованими, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_8 добре розуміє державну мову та послуг перекладача не потребує, вона не заявляла жодних клопотань про надання їй перекладача чи захисника, як в ході досудового розслідування, так і в підготовчому судовому засіданні і при розгляді обвинувачення по суті. Також обвинувачена визнала цивільний позов в повному об`ємі.

Потерпіла апеляційним судом повідомлялась неодноразово про час та місце розгляду справи за адресою, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, проте вона жодного разу в судове засідання апеляційного суду не з`явилась та не повідомила про причини неявки, а тому апеляція розглядається у відсутність потерпілої, як і самої обвинуваченої, інтереси якої в судовому засіданні представляє захисник.

Заслухавши доповідача, захисника, який підтримав апеляцію обвинуваченої та в поясненнях вказав особлива на те, що ОСОБА_8 в судовому засіданні не могла свідомо виказати думку з приводу заявленого цивільного позову, який викладений на кількох листках друкованого тексту, оскільки за п`ять хвилин не могла його прочитати, вказувала суду, що вона не зможе таку велику суму виплатити потерпілій, позов в частині стягнення матеріальної шкоди є необґрунтованим та, підтримуючи всі доводи апеляції, просила вирок суду скасувати, призначити новий судовий розгляд, розглянувши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції і доводи заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів судового провадження та змісту вироку суду справу, як в частині обвинувачення, так і в частині заявленого цивільного позову, розглянуто в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, відповідно до якої суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції,а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як видно із журналу судового засідання, в судовому засіданні 07.06.2016 року обвинувачена отримала пам`ятку про свої права та підтвердила суду, що права їй зрозумілі, будь-яких клопотань не заявляла (а.п. 48-49), після оголошення прокурором обвинувального акту, головуючий роз`яснив ОСОБА_8 суть обвинувачення, після чого вона заявила, що обвинувачення їй зрозуміле, винною себе визнає повністю та бажає давати покази, в показах підтвердила факт вчинення нею кримінального правопорушення, обставини якого викладені в обвинувальному акті, після чого вислухавши думку всіх учасників судового розгляду, а саме, прокурора, обвинуваченої та потерпілої про можливість розгляду справи без дослідження доказів, роз`яснивши їм наслідки такого розгляду, що, в тому числі, підтверджується і письмовою заявою обвинуваченої (а.п.29) суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку ст. 349 ч.3 КПК України.

В апеляційні скарзі, вказуючи на порушення судом її права на захист та посилаючись на погане знання української мови, обвинувачена не спростовує обставин злочину, у вчиненні якого вона визнана вироком суду винуватою.

При таких обставинах вирок суду в частині рішення по пред`явленому ОСОБА_8 обвинуваченню відповідає нормам кримінального процесуального закону.

Апеляційним судом перевірені доводи обвинуваченої щодо порушення судом її права на захист при розгляді обвинувального акту та встановлено, що вони необґрунтовані, виходячи з наступного.

Як видно з даних про особу обвинуваченої, вона є громадянкою України, більше того вона народилась на території України, весь час проживала в Україні, має середню освіту, а значить вивчала українську мову. Відповідно до звукозапису судового засідання, яке головуючим велось українською мовою, обвинувачена чітко розуміла те, що відбувається в судовому засіданні, по суті відповідала на поставлені їй запитання і будь-яких клопотань з приводу нерозуміння української мови та необхідності вести судове засідання російською мовою чи надати їй перекладача не заявляла. При отриманні обвинувального акту, який викладений державною мовою, ОСОБА_8 також не заявляла клопотання про необхідність його перекладу їй на певну мову цього процесуального документа (а.п.6). Розписку написала про його отримання російською мовою, на що мала право.

Як зазначено в ст.129 КПК України, слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати покази, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною, або іншою мовою, якою вони володіють, користуватися у разі необхідності послугами перекладача, в порядку, передбаченим цим Кодексом.

З огляду на викладене підстав для скасування вироку суду в частині рішення про визнання ОСОБА_8 винуватою за ст. 125 ч.2 КК України та призначення покарання не встановлено, оскільки вирок в цій частині відповідає вимогам закону.

Разом з тим як видно із матеріалів судового провадження, в тому числі журналів судового засідання, при проведенні підготовчого засідання 11.05.2016 року потерпіла цивільний позов не заявляла, а тому його копія обвинуваченій не вручалась (а.п.24-26). Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , викладений на п`яти друкованих листках (з додатками) надійшов до суду 23.05.2016 року (а.п.33-40) та копія цього позову була вручена обвинуваченій в ході судового розгляду 07.06.2016 року (а.п.49), а тому є очевидним, що у неї не було можливості належним чином ознайомитись із текстом позову та додатками до нього, зрозуміти суть заявлених вимог, їх обґрунтованість та висловити свідомо своє ставлення до заявленого позову. При з`ясуванні питання про те, чи вона визнає позов, ОСОБА_8 спочатку заявила, що не визнає його в частині стягнення моральної шкоди, вона не може заплатити таку суму та після оголошеної дуже короткої перерви (7 хв. а.п.50), коли вона не мала можливості проконсультуватися з фахівцем, вона заявила, що визнає позов і в цій частині.

При цьому суд належним чином з`ясувавши, чи обвинувачена правильно розуміє викладені в обвинувальному акті обставини кримінального правопорушення, не з`ясував це питання стосовно цивільного позову та не роз`яснив наслідки розгляду цивільного позову без дослідження доказів, наданих на його обґрунтування.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що в частині розгляду заявленого цивільного позову судом допущено істотні порушення вимог ст. 349 ч.3 КПК України, що тягне за собою необхідність скасування вироку в частині рішення по цивільному позову потерпілої.

При цьому апеляційний суд позбавлений можливості розглянути кримінальне провадження в частині цивільного позову, оскільки судом першої інстанції позов фактично не розглядався, пояснення з приводу заявленого позову обвинувачена не давала, докази на підтвердження заявлених вимог не досліджувались.

Статтею 404 КПК України, якою встановлені повноваження апеляційного суду, не передбачена можливість дослідження апеляційним судом доказів по кримінальному провадженню, якщо вони не досліджувались судом першої інстанції.

З огляду на викладене та те, що нормами КПК України не регулюється питання того, як має діяти апеляційний суд в такому випадку, колегія суддів, керуючись ч.5 ст. 128 та ст.9 ч.6 КПК України вважає за необхідне скасувати вирок в частині рішення по цивільному позову потерпілої, який підлягає новому судовому розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 349 ч.3, 128, 9ч.6, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію обвинуваченої - задовольнити частково, вирок Кілійського районного суду Одеської області від 07.06.2016 року у відношенні ОСОБА_8 скасувати в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та призначити новий судовий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції іншим складом суду в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції в частині рішення про залишення вироку без змін.

Судді Апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4