Номер провадження: 11-сс/785/1022/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.07.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власниці майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 липня 2016 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001667 від 01 липня 2016 року за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 липня 2016 року задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладеного арешт у частині заборони відчуження та переоформлення права власності щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер у реєстрі права власності на нерухоме майно 1, номер запису 15035889).

Не погодившись із вказаною ухвалою слідчого судді представник власника арештованого майна ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує наступними доводами:

1)громадянка ОСОБА_8 добросовісно та на законних підставах за договором купівлі-продажу набула право власності на арештовану квартиру і не має жодного відношення до шахрайських дій, які на теперішній час розслідуються органом досудового розслідування;

2)ОСОБА_8 не є підозрюваною, обвинуваченою або навіть свідком у зазначеному кримінальному провадженні;

3)оскільки ОСОБА_8 є добросовісним набувачем, то заборона використання квартири, що їй належить, порушує її законні права;

4)на момент розгляду клопотання про арешт майна, органом досудового розслідування спірне майно не визнано речовим доказом, а отже арештована квартира не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, представника власника арештованого майна - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Частиною першою ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна в рамках зазначеного кримінального провадження.

Так, абзацом 2 ч.4 ст.170 КПК України встановлено, що арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України, а саме:

1) одержане внаслідок вчинення злочину та/або є доходами від такого майна;

2) призначалося (використовувалися) для схиляння особи до вчинення злочину, фінансування та/або матеріального забезпечення злочину або винагороди за його вчинення;

3) було предметом злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави;

4) було підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

На теперішній час органом досудового розслідування встановлюються обставини злочину, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, а саме шахрайських дій, які виразились у відчуженні нерухомого майна шляхом його переоформлення за підробленим рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 10 вересня 2007 року.

До переліку незаконно відчуженого нерухомого майна належить і квартира АДРЕСА_1 , що на теперішній час належить на праві власності ОСОБА_8 .

Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказана квартира є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України і відповідає критеріям майна третьої особи, на яке, відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

За таких обставин доводи ОСОБА_8 про те, що арештована квартира не є належним об`єктом застосування заходів забезпечення кримінального провадження є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Більш того, не можуть бути підставою, для скасування арешту майна і доводи ОСОБА_8 про те, що вона добросовісно та на законних підставах за договором купівлі-продажу набула право власності на арештовану квартиру, оскільки вказані доводи будуть перевірені органом досудового розслідування та судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_8 .

Потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власниці майна, з метою попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи викладене апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищезазначену квартиру, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 стосовно незаконності ухвали слідчого судді є необґрунтованими і не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що діє в інтересах ОСОБА_8 .

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м.Одеси від 11 липня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та накладеного арешт у частині заборони відчуження та переоформлення права власності щодо нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер у реєстрі права власності на нерухоме майно 1, номер запису 15035889) залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4