490/817/15-к 08.07.2016

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2016 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області в складі колегії суддів судової палати в кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Секретаря судового засідання: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому провадженні клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2015р., якою задоволено подання інспектора Центрального МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області, ОСОБА_6 про відміну покарання з випробуванням та направлення для реального відбування покарання ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , -

за участі: прокурора: ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:
Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20.01.2014р. ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік. Крім того, на нього покладені наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтись для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.

____________________________________________________________

Провадження № 11-кп/784/613/16 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_9

Категорія: відміна покар-ня з випроб-м Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_1 .

За поданням представника кримінально-виконавчої інспекції Центральним районним судом м. Миколаєва 06.07.2015р. постановлено ухвалу про направлення ОСОБА_7 для реального відбуття покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення років, призначеного вироком Малиновського районного суду м. Одеси 20 січня 2014 року.

01.03.2016р. захисник ОСОБА_5 в інтересах засудженого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу та клопотання, в якому просить поновити строк на її апеляційне оскарження.
Заслухавши доповідача, прокурора, який просив відмовити в задоволенні клопотання захисника, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи клопотання, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до вимог п.2 ч. 2 ст.395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її оголошення.
Як вбачається із матеріалів провадження, оскаржувану ухвалу було винесено Центральним райсудом 06.07.2015р., а апеляційна скарга подана захисником ОСОБА_5 01.03.2016р..
В клопотанні про поновлення строку апелянт вказує, що про розгляд справи ОСОБА_7 не був обізнаний, ухвалу суду ОСОБА_7 було вручено дільничним інспектором міліції лише 26.11.2015р., після чого його доставили до СІЗО № 20 м. Миколаєва, а потім у ВТК-53, де він знаходиться по теперішній час. 27.01.2016р. ОСОБА_7 звернувся до Регіонального Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з проханням надати йому захисника для оскарження ухвали Центрального районного суду. 9 лютого 2016 року Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги адвокату ОСОБА_5 надано доручення на захист інтересів ОСОБА_7 , після чого ОСОБА_7 були передані адвокату ОСОБА_5 документи, які, на його погляд, підтверджують незаконність зазначеної вище ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва.

Проте, аналіз матеріалів справи свідчить про протилежне. Так, на а.с. 5 міститься підписка, надана особисто ОСОБА_7 в якій він зобов`язується виконувати покладені на нього судом обов`язки, він попереджений про причини неявки до інспекції, які визнаються поважними, а також про те, що у разі ухилення від виконання покладених обов`язків або систематичного порушення громадського порядку, звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути скасоване судом, і він може бути направлений для відбування призначеного покарання. Згідно з листком реєстрації (а.с. 9), ОСОБА_7 з`являвся на реєстрацію востаннє в серпні 2014 року. З пояснень доньки співмешканки ОСОБА_10 ОСОБА_11 (а.с. 28), рапорту (а.с. 31), складеного інспектором зі слів ОСОБА_12 співмешканки ОСОБА_7 , рапорту від 04.11.2014р., складеного ДІМ Центрального РВ (а.с. 60) вбачається, що з середини серпня 2014 року ОСОБА_7 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 , виїхав до м. Одеса. В зв`язку з викладеним, інспектор КВІ звернулася до суду з поданням про відміну покарання з випробуванням (а.с. 62). В подальшому, в ході судового розгляду, через неявку засудженого, неодноразово до Центрального РВ направлялися ухвали про його привід. Проте, доставити засудженого до суду не виявилося можливим. Так, з пояснень ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 (а.с. 73-75), ОСОБА_7 в м. Миколаєві не проживає, на думку його співмешканки поїхав до м. Одеси, його контактного номеру телефону чи адреси ніхто повідомити не може. З врахуванням цих даних, пояснень співмешканки ОСОБА_12 , з якою ОСОБА_7 перестав проживати, та її вказівка про те, що він може перебувати за межами м. Миколаєва, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_7 слід направити для реального відбування покарання. Наведене спростовує доводи апелянта про те, що засуджений ОСОБА_7 не змінював свого місця проживання.
Що стосується доводів апелянта про те, що смерть його тещі та доньки його співмешканки, народження власної дитини призвели до того, що він перебував в шоковому стані та не усвідомлював важливість дотримання строків оскарження, то вони не заслуговують на увагу виходячи з наступного. Так, свідоцтво про народження ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не містить даних про те, що ОСОБА_7 є батьком останньої, в графі «батько» міститься запис: ОСОБА_16 . Крім того, не можна не брати до уваги багаточисельні пояснення як співмешканки засудженого ОСОБА_12 , так і її померлої на даний час доньки ОСОБА_11 про те, що з середини серпня 2014 року ОСОБА_17 був відсутній по місцю проживання, не залишав їм жодних контактів для зв`язку. Наведене ставить під сумнів доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 мав працювати на декількох роботах, щоб забезпечувати родину, з якою він, в дійсності, не підтримував зв`язку, що фактично унеможливлювало утримання ним даних осіб. Шоковий стан останнього через смерть рідних його співмешканки, на який вказує захисник ОСОБА_5 , не можна вважати поважною причиною того, що ОСОБА_7 змінив місце проживання, не з`являвся на реєстрацію, та одержавши, зі слів апелянта, копію ухвали суду 25 листопада 2015 року, ініціював залучення захисника та подачу апеляційної скарги тільки 01 березня 2016 року.
Зважаючи на викладене, а також, на відсутність поважних причин пропуску строку оскарження на значний проміжок часу, апеляційний суд не вбачає підстав для поновлення захиснику ОСОБА_5 строку на апеляційне оскарження, тому заявлене ним клопотання задоволенню не підлягає.
Крім того, у відповідності до положень п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційним судом не знайдено підстав для поновлення строку апеляційного оскарження, апеляційна скарга з доданими до неї матеріалами підлягає поверненню апелянту.
Керуючись ст.ст.395,399 КПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку оскарження ухвали Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.07.2015р., якою задоволено подання інспектора Центрального МВ КВІ УДПтС України в Миколаївській області, ОСОБА_6 про відміну покарання з випробуванням та направленням для реального відбування покарання ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу з доданими до неї матеріалами повернути апелянту ОСОБА_5 ..

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3