Номер провадження: 11-кп/785/767/16
Номер справи місцевого суду: 509/5229/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.08.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 на вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.03.2016 року по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за №0000425 від 14.06.2015 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Нові Каплани Арцизького району Одеської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працюючий, зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючий за адресою : АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

засуджений:

-за ст.286 ч.2 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 років;

-за ст.135 ч.1 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі;

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 років.

На підставі ст.75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч. 1 п.п.2, 3, 4 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальна шкода в розмірі 22100 грн., моральна шкода 100000 грн.

ВСТАНОВИВ:
Зазначеним вироком суду ОСОБА_10 засуджений за те, що 13 червня 2015 року, приблизно о 23:00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та керуючи технічно справним автомобілем марки ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , рухаючись по правій смузі проїзної частини автодороги «м. Іллічівськ смт. Великодолинське», з боку м. Іллічівська в напрямку смт. Великодолинське, в СК «Волна» с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, наближаючись до ділянки дороги, розташованої біля перехрестя з вул. 15 Лінія в СК «Волна» с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для свого подальшого руху пішохода потерпілого ОСОБА_11 , який знаходився на проїзній частині вказаної автодороги на лінії руху зазначеного автомобілю, діючи необережно, не вживши належних і своєчасних заходів до зниження швидкості свого автомобілю до безпечної, аж до його зупинки, проявивши злочинну самовпевненість, продовжив рух в зазначеному режимі, грубо порушивши тим самим вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 12.3 ПДР України, в результаті чого скоїв наїзд правою передньою частиною кузову керованого ним автомобілю ВАЗ 2106, д/н НОМЕР_1 , на потерпілого ОСОБА_11 , завдавши, згідно висновку судово-медичної експертизи, останньому тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_11 на місці ДТП.

Після скоєного з вини Войтюка ДТП та наїзду на пішохода ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_8 своїми діями поставив потерпілого в небезпечне для життя становище, так як ОСОБА_11 , опинившись на проїзній частині вказаної автодороги, був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок свого безпорадного стану, а ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що скоїв наїзд на пішохода, який перебував в небезпечному для життя стані, маючи реальну можливість надати необхідну допомогу потерпілому ОСОБА_11 , не маючи при цьому об`єктивних причин і підстав відмовитися від прийняття заходів з надання такої допомоги і будучи зобов`язаним, згідно п. 2.10 ПДР України, вжити заходів з надання допомоги, оскільки його дії, пов`язані з управлінням транспортним засобом, передували тому, що життя потерпілого ОСОБА_11 поставлено під загрозу, маючи прямий умисел на залишення без допомоги останнього, який перебував у небезпечному для життя стані, в місці наїзду на пішохода, керований ним автомобіль не зупинив, а поїхав з місця ДТП, заливши при цьому пішохода ОСОБА_11 лежати на проїзній частині автодороги на місці пригоди.

В апеляційній скарзі прокурор, не оскаржуючи фактичних обставин, встановлених у вироку суду, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок в цій частині, яким визнати ОСОБА_10 винним та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 років; за ст.135 ч.1 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі; на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 років, без застосування ст.75 КК України, посилаючись на те, що суд не дав належної оцінки тому, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок злочину загинула людина, яку обвинувачений після злочину завідомо залишив без допомоги, а також потерпілому заподіяну шкоду не відшкодував.

Також прокурор просив цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити, стягнути з ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 22100 грн, моральну шкоду 500000 грн.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_10 в вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 286 ч.2, 135 ч. 1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а також, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлення можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватися про особу і мав змогу надати їй допомогу, а також у разі, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, встановлена судом першої інстанції на підставі показань обвинуваченого ОСОБА_10 , який послідовно, в повному обсязі визнавав обвинувачення, в зв`язку з чим суд 1-ї інстанції визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, та розглянув кримінальне провадження у спрощеному порядку, передбаченому ст. 349 ч. 3 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорює доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого у вироку суду, просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, в зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та постановити в цій частина новий вирок.

Також прокурор просить цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити без зазначення відповідних підстав. .

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за вчинені кримінальні правопорушення, при застосуванні ст. 75 КК України та при вирішенні цивільного позову потерпілого.

Так, згідно до вимог ч.1 ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності з вимогами ст.65 КК України, суд першої інстанції призначив покарання в межах санкції ст.ст. 135 ч. 1, 286 ч. 2 КК України, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів та особи винного, який має постійне місце проживання, позитивно характеризується.

Суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 66 КК України, визнав обставинами, що пом`якшують покарання, вік та особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивну характеристику, щире каяття, що повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження, розглянутого в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України.

Крім того, суд при призначенні покарання врахував думку потерпілого ОСОБА_7 , який просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Також суд першої інстанції встановив обставину, передбачену ст.67 КК України такою,що обтяжує покарання, а саме скоєння злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином., з урахуванням зазначених вимог закону та встановлених обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд першої інстанції призначив покарання, з дотриманням вимог ст. 65-67 КК України, яке відповідає тяжкості скоєним злочинам та особі обвинуваченого, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також, згідно вимог ст. 370 КПК України, суд належним чином обґрунтував та вмотивував своє рішення.

В апеляційній скарзі прокурор свої вимоги про скасування вироку суду в частині призначеного покарання обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, прокурор просить постановити в цій частина новий вирок, яким покарання призначити більш м`яке ніж у вироку суду за ст. 286 ч. 2 КК України, у вигляді 3 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 роки. Покарання за ст. 135 ч. 1 КК України прокурор просить призначити таке, яке у вироку суду.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора про незаконність вироку суду в частині призначеного покарання в зв`язку з з невідповідністю призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, є голослівними та надуманими, так як прокурор фактично просить призначити покарання більш м`яке, ніж у вироку суду.

В апеляційній скарзі прокурор також оскаржує неправильне застосування судом першої інстанції ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що висновок суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання невмотивований, так як суд послався лише на обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_10 , не оцінив та не врахував характер та ступень тяжкості вчинених злочинів, а також вчинення злочинів в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинула людина, залишення без допомоги потерпілого в безпорадному стані, невідшкодування потерпілому шкоди.

Так, згідно ст. 75 ч. 1 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З змісту вироку вбачається, що суд першої інстанції, при застосуванні ст. 75 ч. 1 КК України, дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_10 без відбування покарання у вигляді позбавлення волі та звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з врахуванням ступеню тяжкості вчинених злочинів, встановлених даних про особу обвинуваченого та визнаних у вироку обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, які, згідно ст. 65 КК України, також були враховані при обґрунтуванні рішення про призначення покарання, та які прокурор в апеляційній скарзі не оскаржував.

Таким чином, згідно ст. 370 КПК України, суд вмотивовував своє рішення про застосування ст. 75 ч. 1 КК України, врахував зазначені обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, оцінив та врахував характер та ступень тяжкості вчинених злочинів, зокрема, вчинення ОСОБА_10 злочинів в стані алкогольного сп`яніння, грубе порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху, внаслідок чого загинула людина, залишення без допомоги потерпілого в безпорадному стані, та призначив іспитовий строк в максимальному терміні, передбаченому ч. 4 ст. 75 КК України.

При цьому, апеляційному суду була надана довідка з місця проживання ОСОБА_10 , з якої вбачається, що він проживає з цивільною дружиною, зарекомендував себе позитивно, приймає активну участь в благоустрою суспільства, комунальні та членські внески оплачує своєчасно, сусіди відгукуються позитивно.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що після звільнення з під варти 23.03.2016 року працює автослюсарем, перед розглядом апеляційної скарги 23.08.2016 року відшкодував потерпілому ОСОБА_7 шкоду в сумі 20000 грн., які за цей час заробив.

Також апеляційному суду була надана копія нотаріально завіреного договору позики, складеного між потерпілим ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_10 30.03.2016 року, тобто після звільнення ОСОБА_10 з під варти після оголошення вироку суду, з якого вбачається, що ОСОБА_10 зобов`язався у строк до 31.12.2016 року повернути ОСОБА_7 125000 грн.,

При розгляді апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення з урахуванням щирого каяття обвинуваченого та поступового добровільного відшкодування шкоди потерпілому, на виконання вироку суду в частині цивільного позову та зазначеного договору позики.

На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що доводи прокурора щодо невідшкодування шкоди, як обставини, що впливає на незаконність застосування ст. 75 КК України, не можна прийняти до уваги.

Апеляційний суд приходить до висновку, в тому числі з урахуванням обставин, що відбулися вже після ухвалення вироку суду першої інстанції та написання прокурором апеляційної скарги, які були досліджені апеляційним судом та враховані, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, зокрема, що ОСОБА_10 працевлаштований, поступово відшкодовує шкоду потерпілому, має міцні соціальні зв`язки,постійне місце проживання та родину, де характеризується позитивно, що суд першої інстанції на законних підставах, у відповідності з вимогами ст.75 КК України, звільнив ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком, так як прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

Також не ґрунтуються на вимогах ст. 128 КПК України вимоги апеляційної скарги прокурора щодо скасування вироку суду в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 , оскільки потерпілий апеляційну скаргу на вирок суду в частині цивільного позову не подавав.

При таких обставинах, апеляційний суд приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора підтвердження не знайшли, при розгляді апеляційної скарги не встановлено обставин, які б підтверджували незаконне та неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим підстав, передбачених ст.ст. 413, 414 КПК України для скасування вироку суду, не вбачається, судове рішення ухвалене з врахуванням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Овідіопольського районного суду Одеської області від 23.03.2016 року, яким ОСОБА_10 , засуджений за ст.ст. 135 ч.1, 286 ч. 2, 70 КК України до 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком 3 років, та на підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 ч. 1 п.п.2, 3, 4 КК України, залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 3 місяців з моменту набрання ухвалою законної сили.

Повний текст ухвали суду буде оголошений 29.08.2016 року, о 13:30 год., в залі судового засідання апеляційного суду Одеської області.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

(підпис) (підпис) (підпис)

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного

суду Одеської області ОСОБА_2