Справа № 371/164/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/1184/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 27.10.2016

УХВАЛА
Іменем України
27 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , захисника - адвоката ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь в суді першої інстанції ОСОБА_9 на вирок Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_10 , яким

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ватутіне Черкаської обл.,

проживаючу за адресою:

АДРЕСА_1 , судиму

24 лютого 2016 року Звенигородським районним судом

Черкаської обл. за ст. 185, ч. 2 КК України до чотирьох

років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України

ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з

випробуванням та встановленням іспитового строку в

два роки

визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185, ч. 3 КК України і призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 70, ч. 4 КК України за сукупністю злочинів судом зараховано невідбуту частину покарання, призначену вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року за ст. 185, ч. 2 КК України і остаточно до відбування покарання ОСОБА_10 призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Крім того, судом у відповідності до ст. 72, ч. 5 КК України зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_10 строк попереднього ув`язнення з 1 липня 2016 року по день постановлення вироку (18 липня 2016 року) з розрахунку відповідності одного дня попереднього ув`язнення двом дням позбавлення волі.

Також судом прийнято рішення щодо цивільних позовів по справі.

ОСОБА_10 засуджено за викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в приміщення, вчинене повторно, яке вчинено, як зазначено у вироку за наступних обставин.

ОСОБА_10 попутним транспортом 16 листопада 2015 року, о 13 год., приїхала до м. Миронівка Київської області. Перебуваючи на території автостанції ,,Миронівка Київської обл., ОСОБА_10 побачила приміщення дитячого садка ,,Світлячок, що по АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим у неї виник намір на таємне викрадення будь-яких речей, що могли знаходитися в ньому. Реалізуючи свій корисливий намір на викрадення чужого майна, ОСОБА_10 зайшла до приміщення дитячого садка. Пересвідчившись у відсутності очевидців своєї злочинної діяльності, ОСОБА_10 , переслідуючи мету на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, маючи умисел на заволодіння чужим майном піднялася на другий поверх, відкрила незамкнені двері кладової кімнати, де виявила сумку, у якій знаходився ноутбук марки ,,Lenovo G50-30, що належав гр. ОСОБА_11 вартістю 5999 грн., яким заволоділа. З викраденим ноутбуком ОСОБА_10 залишила приміщення дитячого садка, довівши вчинений злочин до завершення та продала викрадений ноутбук гр. ОСОБА_12 , чим спричинила ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 5999 грн. Крім того, ОСОБА_10 , продовжуючи свою злочинну діяльність, 21 листопада 2015 року попутним транспортом в ранковий час прибула в м. Миронівка Київської області. В період часу з 11 до 12 год., переслідуючи корисливий мотив, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, зайшла до приміщення Миронівської ЦРЛ, що в м. Миронівка на вул. Комсомольська, 96. Впевнившись, що вона є незаміченою для сторонніх осіб, ОСОБА_10 зайшла до кімнати відпочинку медичного персоналу, де виявила та викрала мобільний телефон марки ,,Samsung GT 3593вартістю1300 грн. з сім карткою мобільного зв`язку ,,Life вартістю 30 грн., що належав гр. ОСОБА_13 , спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1330 грн. З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_10 з місце скоєння злочину зникла, довівши свій злочинний намір до завершення.

Прокурор, який брав участь в суді першої інстанції, ОСОБА_9 в апеляційній скарзі, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вважає вирок щодо ОСОБА_10 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Встановлено, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_10 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в два роки та покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС України №7 від 24 жовтня 2003 року ,,Про практику призначення судами кримінального покарання у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. Коли особа, щодо якої було застосовано таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. В той же час, в порушення вищевказаних вимог суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом складання покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року і визначив остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, що є підставою для зміни судового рішення, в частині призначеного покарання, оскільки судом допущено неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Апелянт просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 змінити, в частині призначеного покарання та призначити їй покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за вказаним вироком виконувати самостійно. Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року, яким ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в два роки та покладанням обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України - виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Перший заступник прокурора Київської області ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вважає вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму ВС України ,,Про практику призначення судами кримінального покарання, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно. Встановлено, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в два роки. Всупереч вищевказаних вимог закону судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено остаточне покарання з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки попередній вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року стосовно обвинуваченої підлягає самостійному виконанню. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого. Прокурор просить вирок Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року стосовно ОСОБА_10 змінити, в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Із резолютивної частини вироку виключити призначення остаточного покарання ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 70 КК України та вважати її засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_10 , яким її засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 2 роки, виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення та виступи в судових дебатах: прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу першого заступника прокурора області та не підтримала апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в суді першої інстанції; захисника, який погодився з апеляційною скаргою першого заступника прокурора області та заперечував проти апеляційної скарги прокурора, який брав участь в суді першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Справу судом першої інстанції розглянуто в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких докази судом не досліджувалися, апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується призначеного обвинуваченій судом першої інстанції покарання, то колегія суддів приходить до такого.

Так, згідно із ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. Відповідно до абз. 2 п. 23 Постанови Пленуму ВС України ,,Про практику призначення судами кримінального покарання, коли особа, щодо якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Вказаних вище вимог закону при призначенні покарання обвинувачені ОСОБА_10 , як вірно зазначають апелянти, суд першої інстанції не дотримався.

Так, вивченням наданих матеріалів справи встановлено, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року ОСОБА_10 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку в два роки.

Всупереч вищевказаних вимог закону судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_10 покарання невірно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та призначено їй остаточне покарання із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки попередній вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року стосовно обвинуваченої підлягає самостійному виконанню.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

На підставі викладеного вирок Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року стосовно ОСОБА_10 підлягає зміні, в частині призначеного покарання у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Із резолютивної частини вироку слід виключити призначення остаточного покарання ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 70 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скарги: першого заступника прокурора Київської області ОСОБА_8 задовольнити повністю, прокурора, який брав участь в суді першої інстанції ОСОБА_9 - частково.

Вирок Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_10 змінити.

Виключити із резолютивної частини вироку Миронівського районного суду Київської області від 18 липня 2016 року щодо ОСОБА_10 посилання на призначення остаточного покарання ОСОБА_10 за ч. 4 ст. 70 КК України

Вважати ОСОБА_10 засудженою за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 трьох) років позбавлення волі. Вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2016 року стосовно ОСОБА_10 , яким її засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку в 2 роки, з покладанням на неї обов`язків, передбачених п.п. 2,3,4 ст. 76 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк застосованого до неї в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 18 липня 2016 року по 27 жовтня 2016 року, включно.

Головуючий

Судді: