АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 184/1588/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/747/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар - ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 11 жовтня 2016 року, в режимі дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України.
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8
засуджена ОСОБА_7
захисник ОСОБА_6
представник ОВЦ №79 ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 .
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2014 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки. На підставі п. "є" ст.1 та ст.14 Закону України "Про амністію у 2014 році" звільнити обвинувачену ОСОБА_7 від відбування призначеного як основного так і додаткового покарання по амністії. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої суму у розмірі 10 554 грн.10 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином та суму у розмірі 600 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
14.10.2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.14 року було змінено та виключено з мотивувальної та резолютивної частини посилання суду на застосування амністії до ОСОБА_7 на підставі п. "є" ст.1 та ст.14 Закону України "Про амністію у 2014 році". В іншій частині вирок залишити без змін
14.11.2014 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення , яке передбачене ч. 4 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість ) місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки, призначеного за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року та остаточно призначено покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на 2 (два) роки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.06.2015 року ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14.10.2014 року щодо ОСОБА_7 було скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
19.08.2015 року вироком апеляційного суду Дніпропетровської області вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року частково змінений, а саме: в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного основного та додаткового покарання по амністії на підставі п. "Є" ст. 1 та ст. 14 ЗУ "Про амністію у 2014 році" від 08.04.2014 року - вирок скасований, в іншій його частині був залишений без змін.
28.10.2015 року Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_7 про застосування до неї Закону України "Про амністію в 2014 році" було залишено без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2015 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання на підставі ЗУ "про амністію у 2014 році" було залишено без змін.
16.03.2016 року Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.08.2015 року був залишений без змін.
27.07.2016 року Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області засудженій ОСОБА_7 було зараховано в строк основного покарання термін попереднього ув`язнення з 22.10.2014 року до 14.12.2014 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Таким чином, початок строку відбуття покарання - 22.10.2014 р., кінець строку - 29.08.2018р.
31 серпня 2016 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області звернулась із клопотанням засуджена ОСОБА_7 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України, мотивуючи його тим, що відбула половину строку покарання. За період відбування покарання в ОВЦ-79 має одне стягнення, яке погашено заохоченням. Не порушує умов відбування покарання, є інвалідом ІІІ групи.
05 вересня 2016 року до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області із поданням звернувся Орджонікідзевський ВЦ №79 про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст.81 КК України відносно ОСОБА_7 , мотивуючи його наступним. Засуджена ОСОБА_7 відбуває покарання у ОВЦ №79 з 24.01.2015 року. По прибуттю до установи була працевлаштована до бригади №51 підприємства установи, швачкою. Даний об`єм роботи виконує. Характеризується позитивно, має одне стягнення, яке погашене заохоченням. Вимоги режиму відбування покарання та правила внутрішнього розпорядку установи виконує. Приймає участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, бере участь у роботі самодіяльних організаціях та проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи. Стежить за чистотою у відділені та прилеглої території. Тому адміністрація ОВЦ №79 і спостережна комісія виконкому Покровської міської ради Дніпропетровської області вважають, що засуджена ОСОБА_7 довела своє виправлення і клопочуть про умовно-дострокове звільнення засудженої згідно ст. 81 КК України.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання ОСОБА_7 , на що є усі підстави. Суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. Такими доказами є письмові звернення засудженої до адміністрації ОВЦ №79, пенсійного фонду і страхової компанії щодо вирішення питання про утримання з її коштів грошових сум та виплату страхового відшкодування потерпілій завданої шкоди. Звернення засудженої для утримання з неї коштів для відшкодування потерпілій шкоди і сприяння їй в цьому позитивно характеризує засуджену і свідчить про усвідомлення нею своєї вини та намагання виправитися.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , також звертає увагу, що судом встановлено, що стягнення на засуджену було накладено у зв`язку з користуванням мобільним телефоном, що не є тяжкою провиною, та було зняте отриманим заохоченням. Суд необґрунтовано не взяв до уваги доказ, який свідчить про виправлення засудженої це надання їй короткочасного виїзду за межі колонії тривалістю 14 календарних днів. Згідно з вимогами КВК України, засуджені, які працюють мають право на короткочасний виїзд за межі колонії. Дозвіл на короткочасний виїзд дається начальником установи з урахуванням особи і поведінки засудженого під час відбування покарання. Тобто, це право, яке має застереження і при негативних характеристиках засуджених відмовляють у наданні такого виїзду. Під час судового розгляду залишилися недосліджені обставини, а саме: суд встановив, що страхова компанія, в якій була застрахована цивільна відповідальність засудженої, виплатила потерпілій 4902,00 грн. в якості відшкодування майнової шкоди, проте, суд не встановив: чи входить сплачена сума страхового відшкодування у суму майнової шкоди у 10554,10 грн., що стягнута на користь потерпілої за вироком суду. Якщо засуджена особисто не сплачувала потерпілій присуджену їй суму майнової шкоди, тоді за якими підставами страхова компанія не сплатила потерпілій ще 5652,10 грн. для повного виконання вироку. Чи можливо страховою компанією були враховані сплачені засудженою кошти, пов`язані з похованням дитини на загальну суму 17996,00 грн. З`ясування цих обставин має істотне значення, оскільки таким чином може бути встановлений факт відшкодування потерпілій майнової шкоди як за рахунок коштів страхової компанії, так і за рахунок зазначених витрат, здійснених засудженою.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника засудженої, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Засуджена ОСОБА_7 та її захисник в судовому засіданні просили суд задовольнити апеляційну скаргу захисника і подання Орджонікідзевського виправного центру №79 та звільнити її умовно-достроково від відбування покарання.
У судовому засіданні представник ОВЦ-79 підтримала подання адміністрації Орджонікідзевського ВЦ-79 і спостережної комісії виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області про застосування до засудженої ОСОБА_7 умовно - дострокового звільнення на підставі ст. 81 КК України.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника засудженої ОСОБА_7 ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. При цьому, п.1 ч.3 ст. 81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Так, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про її умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, суд першої інстанції послався на відсутність передбаченої законом підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, а саме: засуджена мала одне стягнення, яке погашене в передбаченому законом, порядку, своєю поведінкою не довела виправлення, оскільки одне заохочення за весь період відбування покарання не може свідчити про її виправлення. Крім того, не відшкодувала моральну та матеріальну шкоду потерпілій, а пояснення засудженої щодо хвороби, не взяв до уваги, оскільки такі обставини мають враховуватись при звільненні від покарання за хворобою на підставі ст.84 КК України.
З цим висновком колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженої ОСОБА_10 .

На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженої ОСОБА_10 , суд першої інстанції належним чином дослідивши всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що вона не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття засудженою певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого нею кримінального правопорушення, поведінку засудженої під час відбування покарання, становлення її на шлях виправлення.

Судом першої інстанції обґрунтовано були враховані вимоги ст.50 КК України , відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Як вбачається з матеріалів особової справи, початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_7 рахується з 14 листопада 2014 року ( а.кп.17) , таким чином вона фактично відбула лише половину покарання із покарання призначеного суду лише з урахуванням строку попереднього ув`язнення відповідно до вимог ст.72 КК України, тому, суд прийшов до правильного висновку про те , що мета виправлення засудженої за такий короткий строк не досягнута.
Колегія суддів приймає до уваги , що засуджена ОСОБА_10 за весь час відбування покарання має лише одне заохочення ( а.кп.40), тому зазначена обставина не може свідчити про виправлення засудженої.
Посилання засудженої ОСОБА_7 , що відносно неї застосовувалось заохочення у виді надання їй короткочасної відпустки за сумлінну поведінку і ставлення до праці, обґрунтовано не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції та апеляційному суді, представник ОВЦ пояснив, що відносно засудженої не застосовувалось заохочення у виді надання відпустки, а відпустка їй надавалась в 2016 році відповідно до п.6 Наказу Міністерства юстиції України №3361/5 від 22.11.2011 року відповідно якого засуджені, які працюють та перебувають у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, мають право на щорічний короткочасний виїзд за межі колонії тривалістю 14 календарних діб.

При цьому, Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ неодноразово звертали увагу судів на те, що під час вирішення питання про сумлінну поведінку та ставлення до праці в разі вирішення питання про можливість застосування до засудженого ст.81 КК України, слід відрізняти пристосовування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання від виправлення засуджених.
Також, не заслуговують на увагу та не підлягають задоволенню доводи , викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 в тій частині , що суд при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 не прийняв до уваги стан здоров`я засудженої , яка страдає на тяжке захворювання , визнана інвалідом 3-ї групи.
Судом першої інстанції перевірялись зазначені доводи і суд прийшов до правильного висновку про те , що відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення а звільнення від покарання за хворобою відбувається відповідно до ст.84 КК України.
Тому , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що засуджена не довела своє виправлення, її поведінка не може свідчити про її виправлення, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Колегія суддів також звертає увагу, на посилання захисника в апеляційній скарзі про неповноту судового розгляду, про те, що суд не дослідив який саме розмір шкоди має відшкодувати засуджена потерпілій і вважає їх необґрунтованими .
Вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року було встановлено розмір матеріальної та моральної шкоди. Вирок оскаржувався в апеляційній та касаційній інстанції в частині застосування до засудженої ОСОБА_10 Закону України «Про амністію у 2014 році», а питання про розмір завданої шкоди, стягнутої на користь потерпілої ОСОБА_11 засудженою та її захисниками не порушувалось. Зазначений вирок, в частині вирішення судом цивільного позову, набрав чинності. ( а.кп.18-24) та був скасований тільки в частині звільнення ОСОБА_10 від відбування основного і додаткового покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 році» , у зв`язку з наданням засудженою до суду завідомо неправдивого документу довідки про те , що її мати ОСОБА_12 , яка досягла 70-річного віку, не має інших працездатних дітей, крім неї.
Тому колегія суддів, при розгляді клопотання засудженої про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, не може вирішувати питання про розмір матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілій.
Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що засуджена ОСОБА_10 не відшкодувала шкоду, завдану потерпілій та яка була стягнута з неї вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.07.2014 року , що також свідчить про ставлення засудженої до скоєного та повинно бути враховано при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року, якою було відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про застосування до неї умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, на підставі ст.81 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та не підлягає скасуванню.
Підстав для умовно-дострокового звільнення засудженої ОСОБА_10 від подальшого відбування покарання не встановлено.
Керуючись ст.81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 409, 537 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_7 , щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, на підставі ст.81 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення її судом апеляційної інстанції, а засудженою, яка тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали суду.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4