Справа № 344/2240/16-к
Провадження № 1-кс/344/1054/16
У Х В А Л А
02 березня 2016 м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

начальника слідчого підрозділу ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 28/01/2016 р. -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що слідчим закрито провадження за її заявою про вчинення злочину за ч. 2 ст. 190 КК України щодо ОСОБА_6 . Однак скаржник заперечує вказану постанову з тих підстав, що слідчим не допитано інших мешканців села, які могли постраждати від дій вказаної особи. Тому скаржник просила суд скасувати оскаржувану постанову.

В судовому засіданні скаржник підтримала скаргу з підстав, що в ній вказані і надала пояснення про те, що метою оскарження даної постанови є те, що вона бажає у такий спосіб повернення наданих нею позик, хоча і розуміє, що це позбавлено правових підстав.

В судовому засіданні керівник слідчого підрозділу надав пояснення про те, що за заявою скаржника було зареєстровано два кримінальних провадження, одне з яких на даний час перебуває на розгляді в Городенківському районному суді, а інше, в Тлумацькому районному суді. Під час досудового слідства було допитано скаржника і ОСОБА_6 також на досудовому слідстві в даному кримінальному провадженні було встановлено, що ОСОБА_6 отримувала від скаржника грошові кошти на суму 4600 доларів США, та повернула скаржнику позику в сумі 4500 доларів США. Скаржник не задоволена тим, що ОСОБА_6 не повернула їй проценти за користування спірними грошовими коштами та не повернула 3200 гривень у зв`язку із неможливістю повернення цих коштів, проте ОСОБА_6 визнала вказаний борг під час одночасного допиту і надала пояснення, що не може його повернути у зв`язку зі зміною обставин. Отже в кримінальному провадженні однозначно було встановлено, що за вказаними епізодами дій у ОСОБА_6 був відсутній умисел на вчинення шахрайства щодо скаржника, ОСОБА_6 повертала спірні грошові кошти, за умовами домовленості сторін.

Також керівник слідчого підрозділу надав пояснення про те, що усі інші дії щодо заяв скаржника було включено до обвинувальних актів, що на даний час перебувають на розгляді в Городенківському районному суді, а інше, в Тлумацькому районному суді, отже матеріали із вказаних судів не можуть бути витребувані. За усіма заявами про вчинення злочину щодо скаржника було здійснено досудове слідство. За іншими фактами, які стосуються цивільно-правових спорів скаржника не може бути здійснено кримінальне провадження.

Судом встановлено наступні обставини.

28/01/2016 р. слідчим СУ ГУ НП в Івано-Франківській області закрито кримінальне провадження в частині заяв скаржника про цивільно-правовий спір щодо не виплати ОСОБА_6 на користь скаржника процентів за повернутими нею позиками. Під час досудового слідства було допитано скаржника, ОСОБА_6 , а також було проведено їх одночасний допит. ОСОБА_6 надала показання про визнання сум позик, про те, що здійснювала погашення позик в період 2013-2015 рр., про неможливість для себе на даний час повернути проценти за користування коштами і погасити решту визнаного нею боргу.

Обставини повернення боргу в сумах, що вказані ОСОБА_6 підтверджено показаннями скаржника. Оскільки сторони домовлялись про отримання позик та їх повернення, та ОСОБА_6 було здійснено повернення із порушенням змісту прийнятих нею зобов`язань тому у вказаних діях відсутній склад злочину, а захист прав скаржника підлягає здійсненню в порядку цивільного судочинства. Усі засоби для встановлення спірних обставин було досудовим слідством повністю використано.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови містить відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

Висновки слідчого про необхідність закриття даного кримінального провадження умотивовані на основі аналізу зібраних по справі матеріалів і доказів.

Питання закриття кримінального провадження або внесення і його підтримання в суді є виключною компетенцією представника державного обвинувачення. Тому не погодження скаржника із висновками державного обвинувачення не є підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження, оскільки усі дії, які необхідно було вчинити для перевірки та спростування припущень скаржника досудовим слідством здійснено.

Відповідно до ст.8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03), якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції" (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Так само відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява N 70767/01) від 6 вересня 2005 року вказано, що Суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява №37437/97).

Тому національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України скаржнику не гарантується право на кримінально-правове переслідування за невиконання цивільно-правових зобов`язань.

При цьому відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Іванов проти України" (Ivanov v. Ukraine), № 15007/02, пп. 74-75, рішення від 7 грудня 2006 року) сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Отже рішення про закриття кримінального провадження в частині цивільно-правових спорів ухвалено уповноваженою посадовою особою досудового слідства, яка діяла в порядку і з підстав, що встановлені законом.

Так само в постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Отже даному суду не належить компетенція щодо оцінки доказів для встановлення складу злочину чи наявності правових підстав для вирішення цивільно-правового спору сторін. Досудовим слідством однозначно доведено правові підстави для ухвалення оскаржуваного рішення, воно є обґрунтованим відповідними доказами, засоби доказування, що передбачені законом для встановлення спірних фактичних обставин досудовим слідством вичерпані.

Відповідно до усталеної, послідовної, однозначної практики Європейського суду з прав людини саме по собі непогодження скаржника з його обвинуваченням не є підставою для окремого кримінального провадження щодо встановлення такого непогодження.

Так, відповідно до ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Отже будь-які показання фізичних осіб, в якості доказів в кримінальному провадженні, можуть бути надані тільки перед судом.

Тому скаржник не вправі посилатися на неповноту досудового слідства з підстав, пояснень, які надали інші учасники або з підстав не проведення між ними одночасного допиту, оскільки для надання таким поясненням статусу доказу законом встановлено вимогу щодо подання пояснення виключно перед судом.

Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.

Відповідно до ст. 22 КПК України повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, звернення з обвинувальним актом та підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором.

Отже виключно прокурором могло бути ухвалено рішення про внесення спірних епізодів до обвинувального акту та передання його до суду.

В свою чергу в ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

За вказаних обставин досудовим слідством вжито усі необхідні дії для спростування обставин із заяви про вчинення злочину. Зазначена скарга позбавлена будь-яких правових підстав, а тому є формою зловживання правом на звернення до суду

Відповідно до зазначеного та на підставі ст. 7 КПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги про скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000098, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1