У Х В А Л А
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Естергом, Угорщина, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
-підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
Органами досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, за наступних обставин:
Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до Указу виконувача обов`язків Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 17 червня 2016 року громадянин ОСОБА_5 уклав контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України.
Зокрема, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №28-РС від 17 червня 2016 року, ОСОБА_5 , було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , у військовому званні «молодший сержант», та призначено на посаду командира відділення охорони взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_1 , і поставлено на всі види забезпечення.
Згідно положень ч. 1 п. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.
Відтак, з 17 червня 2016 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання свого військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно вимог п. п. 1, 2, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника), на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби.
Проте, всупереч вищезазначеним вимог закону, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 та проходячи військову службу у військовому званні «молодший сержант», на посаді командира відділення охорони взводу охорони роти охорони, усвідомлюючи відсутність відповідного наказу командира, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, близько о 14 годині 28 липня 2016 року самовільно залишив вищевказану військову частину, яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 та ухилявся від проходження військової служби до 14 години 18 серпня 2016 року.
18 серпня 2016 року близько 14 години 00 хвилин молодшого сержанта ОСОБА_5 затримано представниками військової частини НОМЕР_1 та доставлено до військової прокуратури Одеського гарнізону ( АДРЕСА_3 ).
За викладених вище обставин дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
«19» серпня 2016 року стосовно військовослужбовця за контрактом військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_5 складено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підтверджуються показами свідка ОСОБА_6 та іншими документами.
В ході досудового розслідування за вказаним кримінальним провадженням виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, оскільки є достатньо підстав вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
18 серпня 2016 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_5 було затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 407 КК України.
19 серпня 2016 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, провину по якому останній визнав повністю.
В той же день, тобто 19 серпня 2016 року прокурор військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи клопотання тим, що у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні підтримав подане клопотання, вважаючи мету і підстави застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими що дають право слідчому судді на застосування найбільш суворого заходу.
Підозрюваний та його захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та просили обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому, захисник зазначив, що його підзахисний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.
Розглянувши клопотання прокурора та вивчивши надані суду матеріали, допитавши підозрюваного, а також вислухавши прокурора, захисника, суд приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З наданих суду матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, за яке законом передбачено позбавлення волі від 3 до 7 років.
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
«Для обґрунтованої підозри у значенні пп. с. п. 1 ст. 5 Конвенції потрібно, щоб можна було розумно вважати, що зазначені обставини охоплюється однією із статей КК, які визначають злочинну поведінку. Саме тлумачення фактів має бути розумним і враховувати усі елементи правопорушення. Закон, яким визначається правопорушення має відповідати вимогам визначеності та передбачуваності».
Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 у разі незастосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 , існують ризики, що він може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити речі та документи, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання вищевказаним ризикам, до підозрюваного доцільно застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд також враховує обставини передбачені ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість скоєного, тобто наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.
Так, викладені обставини, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може порушити покладені на нього Законом процесуальні обов`язки.
Однак, прокурором, а ні в клопотанні, а ні в судовому засіданні не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 .
За таких обставин, суд на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, зважаючи на особу підозрюваного, приходить до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, яка на переконання суду може забезпечити належну поведінку підозрюваного та виконання покладених на нього обов`язків.
Керуючись ст.ст.132, 176, 177, 178, 179, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-
В задоволенні клопотання прокурора військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.
Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Покласти на ОСОБА_5 , зобов`язання передбачені ч.5 ст. 194 КПК України, а саме:
1) прибувати за кожною вимогою до суду, військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України;
2) не відлучатися із м. Одеси та Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснити підозрюваному наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний не виконає покладенні на нього обов`язки, до нього може бути накладене грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.
Контроль за виконання особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду прокурор.
Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.
Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Слідчий суддя Приморського
районного суду м. Одеси ОСОБА_1 .

Копію ухвали отримав : __________________________________