У Х В А Л А

09.09.2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю захисника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 року, в порядку ст. 174 КПК України, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р. по кримінальній справі № 522/15972/16-к та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р. по кримінальній справі № 522/15972/16-к.

У судовому засіданні захисник уточнив клопотання та посилається на те, що 30.08.2016 р. слідчим суддею Приморського районного суду було винесено Ухвалу про часткове задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З даною Ухвалою не згоден, так, як вона порушує законні права щодо розпорядження майном.

В цій ухвалі вказано, що «слідчим управлінням ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000697 від 26.08.2016 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Як вбачається із матеріалів досудового розслідування, 16.03.2009 під час розслідування кримінальної справи № 3 за ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 366 КК України, слідчим управлінням ГУМВС України в Одеській області накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 »

Однак, цей арешт було скасовано Ухвалою Київського районного суду м. Одеси 18.08.2016 р. Тому, обставини, встановлені Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р„ про те що до теперішнього часу у встановленому законом порядку вказаний арешт нерухомого майна скасовано не було не відповідають дійсності.

Надалі в Ухвалі встановлено, що «представник заявника ОСОБА_5 18.07.2016 повторно звернувся до Київського районного суду м. Одеси з аналогічною заявою про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 , в якій знову просить скасувати арешт на зазначену квартиру, посилаючись на інформаційну довідку Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.07.2016 р., відповідно до якої власником квартири є саме ОСОБА_5 .

Враховуючи те, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 під час досудового розслідування кримінального провадження № 0001162 у встановленому законом порядку скасовано не було, однак, не зважаючи на це, ОСОБА_5 , при невстановлених на теперішній час обставинах, 14.07.2016 набув права власності на вказану квартиру, у діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.».

Вищенаведені, факти, встановлені Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р. теж не відповідають дійсності, виходячи з наступного: право власності у гр. ОСОБА_5 на вищевказану квартиру виникло у 2004 р. на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 12 травня 2004 р. та було за ним зареєстровано.

Однак, 09.04.2009 р. Приморським районним судом м. Одеси було прийняте заочне Рішення про задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором. Надалі, 28 січня 2010 р. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 було встановлено спосіб виконання Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2009 р. по справі № 2-7217/09 шляхом визнання права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_6 .

Надалі, 28.04.2010 р. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області було скасовано вищенаведену Ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_7 від 28 січня 2010 р. Таким чином, відпали правові підстави права власності гр. ОСОБА_6 на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за гр. ОСОБА_6 . Тому, цілком на законних підставах гр. ОСОБА_5 звернувся до Одеської філії ДП "ДЕРЖАВНИЙ ІНСТИТУТ СУДОВИХ ЕКОНОМІКО-ПРАВОВИХ ТА ТЕХНІЧНИХ ЕКСПЕРТНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ", наслідком чого (цілком законно та очевидно) відбулося відновлення реєстрації права власності ОСОБА_5 на вищенаведену квартиру.

Вищенаведені факти цілком достатньо свідчать про відсутність у діях ОСОБА_5 складу будь якого злочину всупереч твердженням клопотання слідчого та фактам встановленим Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р.

Таким чином, ОСОБА_5 є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Це право власності також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.07.2016 р.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 386 ЦК України, Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Арешт на вказану квартиру накладений Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси по кримінальній справі № 522/15972/16-к від 30.08.2016 р. перешкоджає ОСОБА_5 у реалізації вище перелічених законних прав, передбачених ЦК України, а саме прав по розпорядженню квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Але ж, арешт майна ОСОБА_5 не відповідає жодній вищевказаній меті забезпечення: речовим доказом по справі є насправді документи, підтверджуючи підстави та факт переоформлення майна ОСОБА_5 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не право розпорядження цією квартирою; ця квартира не підлягає спеціальній конфіскації; арештовано майно не може бути конфісковано як вид покарання, так як сам ОСОБА_5 не є Підозрюваним чи Обвинуваченим по справі; з тих же причин ( ОСОБА_5 не є Підозрюваним чи Обвинуваченим по справі) арештоване майно не може бути використане для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. До того ж у справі немає ніякого цивільного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Слідчий не наводить доказів цього у своєму клопотанні.

Також відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У своєму клопотанні слідчий не обґрунтовує існування обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі арештованого майна.

Тому, вважає, що клопотання слідчого про арешт належного ОСОБА_5 майна є необгрунтованим та незаконним.

Відповідно до абзацу 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Ніякої правової підстави для арешту належного ОСОБА_5 майна немає. Само по собі право розпорядження цим майном не є доказом у цьому кримінальному проваджені. До того ж, хочу звернути увагу суду, що дії підозрюваного у цьому кримінальному провадженні повністю правомірні, відповідають вимогам законодавства, а у слідчого немає жодного доказу вчинення самого кримінального правопорушення.

Так, у своєму клопотанні слідчий вказує на необхідність арешту майна ОСОБА_5 з метою збереження речового доказу, та запобігання можливості подальшого відчуження ОСОБА_5 об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , що унеможливить повернення вказаного майна законному власнику, під час досудового розслідування виникла необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження - арешту квартири АДРЕСА_1 .

Однак, згідно наданим вищевикладеним доказам, у справі немає та насправді не може бути обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Речовими доказами по справі можуть бути насправді документи, підтверджуючи підстави та факт переоформлення майна ОСОБА_5 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не право розпорядження цією квартирою.

Згідно до вищенаведених доказів, ОСОБА_5 і є насправді законним власником цієї квартири, тому немає жодної підстави для повернення цієї квартири будь кому іншому.

Згідно до п. 1 Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 3 червня 2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи те, що майно на яке накладено арешт, належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, а також не є предметом злочину та не може слугувати для забезпечення відшкодування завданих збитків державі, оскільки ОСОБА_5 не визнано у встановленому законом порядку особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, не вручалося повідомлення про підозру, вважаю що підстави накладення вищенаведеного арешту є необгрунтованими.

Тому вважає, що на підставі вищенаведених фактів та норм права, на сьогодні немає потреби у застосуванні арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Прокурор в судове засідання з`явився, заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту майна, посилаючись на те, що ухвала про арешт майна є законною та обґрунтованою, а також з метою збереження речового доказу, та запобігання можливості подальшого відчуження ОСОБА_5 об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка є об`єктом кримінального правопорушення, що унеможливить повернення вказаного майна законному власнику, відмовити у задоволенні клопотання.

Розглянувши клопотання, вислухавши захисника та прокурора, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Згідно п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких відноситься змагальність сторін.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт квартири не відповідає жодній вищевказаній меті забезпечення: речовим доказом по справі є насправді документи, підтверджуючи підстави та факт переоформлення майна ОСОБА_5 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не право розпорядження цією квартирою; ця квартира не підлягає спеціальній конфіскації; арештовано майно не може бути конфісковано як вид покарання, так як сам ОСОБА_5 не є підозрюваним чи обвинуваченим по справі; арештоване майно не може бути використане для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. У справі немає ніякого цивільного позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за вищу або нижчу ринкової вартості і знала чи повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій із ознак, зазначених у пунктах 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У своєму клопотанні слідчий не обґрунтовує існування обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі арештованого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Речовими доказами по справі можуть бути документи, підтверджуючи підстави та факт переоформлення майна ОСОБА_5 , а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а не право розпорядження цією квартирою.

Згідно до вищенаведених доказів, ОСОБА_5 і є законним власником цієї квартири, тому немає жодної підстави для повернення цієї квартири будь кому іншому.

Згідно до п. 1 Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 3 червня 2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необгрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Враховуючи те, що майно на яке накладено арешт, належить ОСОБА_5 на праві приватної власності, майно, на яке накладено арешт, не відповідає критеріям, визначеним ч. 2 ст. 170 КПК України, а також не є предметом злочину та не може служити для забезпечення відшкодування завданих збитків державі, оскільки ОСОБА_5 не визнано у встановленому законом порядку особою, щодо якої може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, не вручалося повідомлення про підозру, вважаю що підстави накладення вищенаведеного арешту є необгрунтованими.

Керуючись ст.ст. 7, 22, 171, 173-174 КПК України,

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 року, в порядку ст. 174 КПК України задовольнити.

Скасувати (зняти) арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р. по кримінальній справі № 522/15972/16-к.

Скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2016 р. по кримінальній справі № 522/15972/16-к.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1

09.09.2016