АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/952/16 Справа № 712/7516/16-к Категорія: ч.2 ст.186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого: -05.10.2010 року Соснівським районним судом м. Черкаси за ст. 187 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 104 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки; -04.12.2015 року за ст. 185 ч. 3, 304 ч. 1, 259 ч. 1, 152 ч. 3, 153 ч. 2, 70, 71 КК України до 7 років 11 місяців позбавлення волі. Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 25.01.2016 року зараховано в строк відбування покарання термін перебування під вартою з 26.02.2012 року по 25.01.2016 року як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що складає 7 років 9 місяців 29 днів позбавлення волі

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання за ч. 2 ст. 186 КК України 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 змінено з домашнього арешту на тримання під вартою, взявши під варту негайно з залу суду.

Початок строку відбування покарання вирішено рахувати з 18.08.2016 року.

Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 в сумі 5 000,00 грн. залишено без розгляду, в зв`язку з повним відшкодуванням завданих збитків

Вирішено долю речових доказів у відповідності до вимог ст.100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що 13.05.2016 року близько 22-30 год. повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна прослідкував за перехожим ОСОБА_9 , що перебував у стані алкогольного сп`яніння, якого наздогнав біля ліфта на першому поверсі у під`їзді № 3 будинку АДРЕСА_3 та відкрито, умисно, з корисливих мотивів заволодів чужим майном, що належить ОСОБА_9 , а саме наблизившись до останнього наніс йому близько двох ударів кулаками рук в область потиличної частини голови від яких потерпілий упав та ще наніс один удар ногою в область голови та відкрито заволодів чоловічою барсеткою чорного кольору вартістю 270 грн., у якій знаходилися грошові кошти в сумі 900 грн. та окуляри вартістю 150 грн., а всього заволодів майном на суму 1320 грн. і з викраденим з місця скоєння злочину зник, чим завдав потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений просить пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі, мотивуючи свої вимоги тим, що суд не врахував всіх пом`якшуючих покарання обставин, а саме: щире каяття, визнання вини, сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування збитків, завданих потерпілому. Крім того, суд не звернув увагу, що потерпілий просив не позбавляти волі обвинуваченого.

Захисник ОСОБА_8 в своїй апеляції, яку підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок суду скасувати, як такий що не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і невідповідності вироку даті його винесення та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Також скасувати взяття під варту ОСОБА_7 та звільнити його з місць позбавлення волі. В обґрунтування свої вимог вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування завданих збитків, тому апелянт просив скасувати вказаний вирок. Також апелянт вказує, що суд в порушення ч.1, 2 ст.349 КПК України після виконання дій передбачених ст.348 КПК України не постановив відповідне рішення про порядок дослідження доказів. При цьому безпідставно змінив запобіжний захід ОСОБА_7 в судовому засіданні, взявши його під варту, чим порушив вимоги ст.331 КПК України на думку апелянта.

На вказані апеляційні скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 подав заперечення в якому просив відхилити апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 та залишити вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.08.2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, який заперечив, щодо задоволення апеляційних скарг ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , оскільки судом 1 інстанції призначено покарання з урахуванням всіх пом`якшуючих покарання обставин, захисника ОСОБА_8 , який підтримав апеляційні скарги та просив задовольнити з наведених підстав, обвинувачуваного ОСОБА_7 , який в судових дебатах та останньому слові просив задовольнити подані апеляційні скарги та в разі неможливості скасувати вирок як того просив його захисник просив пом`якшити призначене покарання, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Так, висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчинені злочину, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, при обставинах наведених у вироку, ґрунтується на доказах, які дослідженні судом першої інстанції у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України за згодою всіх учасників процесу та яким суд надав вірну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно з чим і погоджується колегія суддів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст.65 КК України та вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який законодавець відносить до категорії тяжких злочинів, щире каяття, активне сприяння в розкритті злочину, повне відшкодування завданих збитків, дані про особу обвинувачуваного, який раніше був судимий за тяжкі та особливо тяжкі злочини, який характеризується по місцю проживання посередньо, офіційно не працює, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого і призначення йому покарання з застосуванням вимог ст. 69, ст. 75 КК України, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення аналогічних корисливих злочинів, які є умисними, відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, а перебуваючи на волі він може продовжувати злочинну діяльність, тому його виправлення можливе лише при призначенні покарання у виді реального позбавлення волі на строк, визначений вироком суду, який є мінімальним за санкцією ч.2 ст. 186 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції було в достатній мірі враховано ті пом`якшуючі покарання обставини, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного, вважаю, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів і відповідає скоєному, а вимоги апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та інші є такими, що не ґрунтуються на законі.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 що суд в порушення ч.1, 2 ст.349 КПК України після виконання дій передбачених ст.348 КПК України не постановив відповідне рішення про порядок дослідження доказів є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 погоджувався на розгляд кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України повністю визнав свою вину у вчиненому та щиро покаявся, в зв`язку з чим, вищевказане кримінальне провадження розглядалось в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім того, згідно ч.2 ст.394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Тому доводи захисника з приводу порушення вимог ст.349 КПК України щодо оскарження фактичних обставин та дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювались в суді першої інстанції є нічим іншим як затягуванням розгляду кримінального провадження.

Крім того, доводи захисника ОСОБА_8 у його апеляційній скарзі про неправомірність зміни запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , вказуючи на те, що взяття під варту на стадії судового розгляду можливе лише на підставі ухвали суду та у відповідності до положень глави 18 КПК, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 369 КК України суд при ухваленні вироку повинен вирішити, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 374 суд у разі визнання особи винуватою суд повинен зазначити рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вбачається з вироку суду рішення, щодо зміни запобіжного заходу із домашнього арешту на тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та взяття під варту останнього в залі суду було викладено у резолютивній частині вироку Соснівського районного суду від 18.08.2016року, що узгоджується з вимогами КПК України.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування або зміни вироку, при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення вироку без змін, а апеляційних скарг - без задоволення.

Крім того, колегія суддів вважає, що ОСОБА_7 слід зарахувати в строк відбування покарання у виді позбавлення волі, строк його попереднього ув`язнення в період з 18.08.2016 року по 14.11.2016 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З врахуванням викладеного, керуючись ст. 405, ч.1 п.1 ст. 407 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 18 серпня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 у відповідності до вимог ч.5 ст.72 КК України термін його попереднього ув`язнення в СІЗО з 18.08.2016 року по 14.11.2016 року, із розрахунку один день перебування в СІЗО за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців.

Головуючий :

Судді :