У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю прокурораОСОБА_4
розглянула в судовому засіданні в м. Києві 1 червня 2016 року кримінальну справу за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року.
Вироком Виноградівського районного суду Закарпатської області від 8 липня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, раніше не судимого, -

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 на відшкодування матеріальної шкоди 57075 грн. 77 коп., моральної - 180000 грн. та судові витрати в сумі 322 грн. 20 коп. за проведення експертизи.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року вирок щодо ОСОБА_6 змінено, його дії перекваліфіковано з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України і за цим законом йому призначено 2 роки обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки. На підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України ОСОБА_6 звільнено від основного та додаткового покарань. Вирок в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_5 змінено, розмір відшкодування моральної шкоди на її користь зменшено до 60000 грн. Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства. В решті вирок місцевого суду залишено без зміни.

Згідно з вироком суду та внесеними до нього змінами апеляційним судом, ОСОБА_6 визнано винним у тому, що 14 травня 2011 року, приблизно о 19 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Ауді-100» та рухаючись зі швидкістю близько 70 км/год. по автодорозі між м. Виноградів с. Онок Виноградівського району в напрямку с. Онок, він порушив п.п. 10.1, 11.2, 11.3, 12.1, 12.3, 13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху, під час здійснення повороту ліворуч не вибрав безпечну швидкість руху, втратив контроль за рухом транспортного засобу, не вжив всіх заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, з`їхав на праве по ходу руху автомобіля узбіччя, де під час некерованого заносу виїхав на смугу зустрічного руху, допустивши зіткнення з автомобілем марки «Шевроте Авео», внаслідок якого пасажир цього автомобіля ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді синця шкірних покровів на ділянці плечового суглобу по передній поверхні, на ділянці лівого кульшового суглобу; множинних саден-подряпин шкірних покровів чола, спинки носа, правої та лівої щоки, лівого передпліччя у верхній третині по зовнішній поверхні, різаної рани м`яких тканин щоки справа; закритого перелому тіла лобкової кістки справа без зміщення уламків, які згідно висновку судово-комісійної експертизи № 178 від 01.06.2012 року спричинили розлад здоров`я понад 21 день, не являються небезпечними для життя і кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості. Множинні післятравматичні та післяопераційні рубці правої щоки хоча і є тілесними ушкодженнями, але не є непоправним знівеченням обличчя та не відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Пасажир автомобіля марки «Ауді-100» ОСОБА_7 також отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили розлад здоров`я понад 21 день, але які не є небезпечними для життя.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_5 , за її змістом, просить ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_6 скасувати та залишити в силі вирок місцевого суду, посилаючись на необґрунтовану перекваліфікацію дій ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України, що потягло призначення йому м`якого покарання. При цьому вважає, що апеляційний суд дійшов неправильного висновку про те, що наявні у неї на обличчі ушкодження не є непоправним знівеченням обличчя. Вважає також безпідставним зменшення розміру стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_6 вона зазнала моральних страждань, пов`язаних з дорожньо-транспортною пригодою та знівечення обличчя, чим було порушено звичайний спосіб її життя, що викликало погіршення стану її здоров`я через цукровий діабет.

У своїх запереченнях засуджений ОСОБА_6 просить у задоволенні касаційної скарги потерпілої ОСОБА_5 відмовити, посилаючись на обґрунтованість висновків апеляційного суду як щодо перекваліфікації його дій, так і щодо зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення касаційної скарги потерпілої, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Доводи касаційної скарги потерпілої ОСОБА_5 про необґрунтовану перекваліфікацію дій засудженого ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України колегія суддів вважає безпідставними.
Відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 121 КК України, тяжким тілесним ушкодженням через непоправне знівечення обличчя може бути визнане лише тілесне ушкодження, яке має дві ознаки: непоправне ушкодження та непоправне знівечення обличчя. При цьому перша ознака встановлюється судово-медичною експертизою, а друга слідчим або судом.
Перевіривши матеріали кримінальної справи за доводами касаційної скарги потерпілої, колегія суддів приходить до однозначного висновку про обґрунтованість висновків апеляційного суду щодо відсутності у неї непоправного знівечення обличчя, бо обличчя потерпілої дійсно не має неприємного, огидливого вигляду та не викликає будь-яких неприємних емоцій чи асоціацій, хоча, як правильно зазначено в ухвалі, у неї має місце непоправні тілесні ушкодження, які поряд із іншими заподіяними їй тілесними ушкодженнями вкладаються у середню тяжкість, встановлену судово-медичною експертизою. Тому виходячи із наявних у справі фактичних обставин та диспозиції ст. 286 КК України, апеляційний суд обґрунтовано виправив помилкове рішення суду першої інстанції, перекваліфікувавши дії засудженого ОСОБА_6 з ч. 2 на ч. 1 ст. 286 КК України, в межах санкції якого і призначив засудженому покарання, від відбування якого звільнив у зв`язку закінченням строків давності на підставі ст. ст. 49 та 74 КК України. Оскільки кримінальний закон апеляційним судом застосовано правильно і законних підстав для скасування ухвали апеляційного суду немає, касаційна скарга потерпілої задоволенню не підлягає. Крім того, касаційний суд, відповідно до положень ст. 436 КПК України, не наділений правом залишити вирок суду першої інстанції без зміни. Що ж стосується доводів потерпілої про перебування засудженого ОСОБА_6 під час дорожньо-транспортної події у стані алкогольного сп`яніння, то вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах.
Не підлягає скасуванню ухвала апеляційного суду також і у зв`язку зі зменшенням розміру моральної шкоди, оскільки апеляційний суд при вирішенні цього питання виходив із тяжкості моральних страждань потерпілої внаслідок заподіяних їй тілесних ушкоджень з урахуванням внесених до вироку змін, а також співмірності цих страждань засадам розумності, виваженості та справедливості, а також іншим об`єктивним даним, які стосуються у тому числі стану здоров`я потерпілої. Розмір визначеної апеляційним судом моральної шкоди колегія суддів вважає належним, законним та обґрунтованим.
Що ж стосується матеріальної шкоди, то вона має визначатися судом в порядку цивільного судочинства за позовом та доказами, наданими потерпілою, що мають відношення до лікування тілесних ушкоджень, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної події, в тому числі й на обличчі, оскільки така шкода (заявлена потерпілою у касаційній скарзі) відшкодуванню за рахунок моральної шкоди не підлягає, як і витрати на лікування цукрового діабету, виникнення якого у потерпілої внаслідок вказаної події висновками судово-медичних експертиз не підтверджено. З огляду на вищезазначене, касаційна скарга потерпілої і в цій частині задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 394-396 КПК України 1960 року та пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 23 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_5 - без задоволення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3