Справа № 209/6400/13-к
Провадження № 1-кп/209/22/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не одруженого, який має професійно-технічну освіту, працює в ТОВ "ВБК "Агропромінвест", мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше засуджений 26.02.2013 року Петриківським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 звільнений від відбування покарання з випробуванням терміном 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в останні дні зими 2013 року, побачив біля будинку № 14 по проспекту Карла Маркса в м. Дніпродзержинську автомобіль ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та з якого, в його присутності, раніше знайомий йому ОСОБА_8 забирав свої речі, які зберігались в зазначеному автомобілі з дозволу власника автомобіля. ОСОБА_5 дізнався від ОСОБА_8 про те, що автомобіль деякий час буде знаходитись біля вказаного будинку, оскільки потребує ремонту та в ньому відсутній акумулятор, після чого у нього виник умисел на незаконне заволодіння зазначеним транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 .
Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , який не був власником зазначеного транспортного засобу, і не мав права на розпорядження ним, почав підшукувати покупця на автомобіль ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 . В перших числах квітня 2013 року ОСОБА_5 зателефонував знайомому ОСОБА_9 , та запропонував йому купити автомобіль ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 , пояснивши останньому, що автомобіль належить йому.
В перших числах квітня 2013 року, в денний час ОСОБА_5 зустрівся з ОСОБА_9 біля будинку № 14 попроспекту К. Маркса в м. Дніпродзержинську, де знаходився автомобіль ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 і де ОСОБА_5 вказав ОСОБА_9 на даний транспортний засіб, та усвідомлюючи злочинний характер своїх дій направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, запевнив останнього про те, що він є власником автомобіля, а документи на автомобіль знаходяться у його дружини і він надасть їх пізніше, тобто запевнив ОСОБА_9 в законності угоди. Після цього ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_9 за проданий автомобіль грошові кошти в сумі 1800 гривень, а ОСОБА_9 , впевнений в законності здійсненої угоди та вважаючи себе власником автомобіля, за допомогою іншого автомобіля відбуксував автомобіль ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 до в АДРЕСА_1 , де зберігав деякий час, а потім продав його. Таким чином, ОСОБА_5 незаконно заволодів автомобілем ВАЗ 2108 д.н. НОМЕР_1 , вартістю 25600 гривень, що належав ОСОБА_7 , спричинивши тим самим потерпілому майнову шкоду на зазначену суму
Обвинувачений ОСОБА_5 частково визнав свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення та надав показання про те, що в середині квітня 2013 року він по телефону повідомив ОСОБА_10 , що продає автомобіль ВАЗ 2108, який знаходиться в неробочому стані, і вони домовилися про зустріч в лівобережній частині міста Дніпродзержинська. ОСОБА_10 з товаришем приїхав на вантажному автомобілі "Мерседес", до місця, де він чекав їх разом зі своєю знайомою ОСОБА_11 . Вони підійшли до автомобіля, він сказав, що ключів від автомобіля немає і, що він відкривається без ключа. Вони обдивилися автомобіль, договорилися за ціну купівлі-продажу - 1800 грн. Він сказав, що автомобіль належить йому, а документи на нього знаходяться у дружини. Обіцяв віддати їм документи на автомобіль після тог, як забере їх у дружини. Він отримав за автомобіль 1800 грн. і написав розписку, яку підписав не своїм прізвищем, а від імені ОСОБА_12 . ОСОБА_10 і ОСОБА_13 своїм автомобілем відбуксирували автомобіль з місця його стоянки. Раніше цим автомобілем користувався ОСОБА_12 , який деякий час жив у нього на дачі. Влітку 2012 року ОСОБА_12 пошкодив автомобіль і він стояв у нього на дачі. В кінці 2012 року ОСОБА_12 забрав з дачі автомобіль. Місце в лівобережній частині м. Дніпродзержинська, де після цього стояв автомобіль, він побачив, коли ОСОБА_12 брав з нього якісь свої речі. Він думав, що це автомобіль ОСОБА_12 , бо в нього була довіреність і техпаспорт на автомобіль, і він казав, що виплачує за нього гроші хазяїну. Коли ОСОБА_12 жив у нього на дачі, утворилася заборгованість по електроенергії в сумі 4000 грн., які той обіцяв йому віддати. Фетисова він не знає. Він розуміє, що автомобіль йому не належав, і що він не мав права продавати його, в скоєному розкаюється.

Крім показань самого обвинуваченого ОСОБА_5 , його вина у скоєнні інкримінованого йому злочину, підтверджується показаннями допитаних в судовому засіданні свідків.

Так свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні надав показання про те, що у 2011 чи 2012 році він домовився з ОСОБА_7 , що купить у нього автомобіль ВАЗ 2108 білого кольору, номер не пам`ятає. Цей автомобіль ОСОБА_14 купив у ОСОБА_15 по генеральній довіреності, а договір купівлі-продажу не оформив і на себе автомобіль не перереєстрував. За ініціативою ОСОБА_14 , ОСОБА_16 видав довіреність на цей автомобіль йому ОСОБА_12 , а він з дозволу ОСОБА_14 користувався цим автомобілем. В той період часу він з сином деякий час жив на дачі у ОСОБА_5 в СТ "Каскад". Він купляв продукти харчування, допомагав ОСОБА_17 і той жив фактично за його рахунок. Ніяких коштів за проживання на дачі він ОСОБА_17 не був винен і той від нього не вимагав. В кінці 2012 року йому зателефонував ОСОБА_14 і сказав щоб він пригнав йому автомобіль та віддав ключі і документи від нього. 28 грудня 2012 року він їхав на автомобілі до Фетисова, але в лівобережній частині міста Дніпродзержинська автомобіль заглух бо у нього був не справний генератор. Йому допомогли заштовхати автомобіль під вікна до будинку по АДРЕСА_2 , де жила його знайома по імені ОСОБА_18 . Там він зняв з автомобіля акумулятор і залишив його в квартирі ОСОБА_18 , а автомобіль замкнув і залишив під її вікнами, попросивши ОСОБА_18 наглядати за ним. В той же день він передав ОСОБА_14 ключі і документи від автомобіля, сказав де знаходиться автомобіль і обіцяв допомогти відремонтувати автомобіль коли стане теплішою погода. Приблизно в березні чи квітні 2013 року йому необхідно було взяти з автомобіля деталі для телевізора, які знаходилися в салоні. Автомобіль він відкрив опустивши праве переднє скло, де не працював склопідіймач. Потім замкнув автомобіль із середини і підняв скло. Це бачив ОСОБА_17 , який в той час знаходився поруч. Черненко знав цей автомобіль і знав як він відкривається. На початку травня йому зателефонувала ОСОБА_18 і запитала чи забрав він автомобіль, бо його немає на місці. Він подумав, що автомобіль забрав ОСОБА_14 , але не зміг йому дозвонитися по телефону. Зв`язався з ним тільки влітку, бо його не було в м. Дніпродзержинську. ОСОБА_14 сказав, що не брав автомобіль, почав звинувачувати його в пропажі автомобіля, звернувся з заявою в міліцію. Його викликали в міліцію і допитували відносно автомобіля. Після цього, влітку 2013 року він зустрічався з ОСОБА_17 і розповідав йому про пропажу автомобіля, а той сказав, що знайдеться. Черненко знав, що автомобіль належить ОСОБА_14 . Ні він, ні ОСОБА_14 , ні ОСОБА_16 не дозволяли ОСОБА_17 брати цей автомобіль і розпоряджатися ним.

Свідок ОСОБА_19 надав у суді показання про те, що він , як приватний підприємець, торгує на ринку автомобільними запчастинами. Весною два чи три роки тому, дату не пам`ятає, йому зателефонував невідомий чоловік і запропонував купити автомобіль ВАЗ 2108. Вони зустрілися з тим чоловіком віком 25 - 32 років, ім`я якого він не пам`ятає. На автомобілі того чоловіка поїхали в село Шульгівка, до приватного будинку, в якому жила якась бабуся і де йому показали автомобіль ВАЗ 2108 бежевого кольору, який був несправний. Продавець сказав, що ключі і документи від автомобіля десь поклала бабуся. Він сфотографував автомобіль і сказав, що подумає відносно його покупки. Потім вони домовилися, що він купить автомобіль за 3 чи 4 тисячі гривень. Він домовився за евакуатор, з яким поїхав продавець і привіз автомобіль йому додому на вул. Корчевського, 5. Вечором того ж дня вони знову зустрілися з продавцем і він віддав йому гроші за автомобіль. Декілька місяців автомобіль простояв у нього біля будинку. В ДАІ він узнав інформацію про власника автомобіля, поїхав за адресою вказаною в реєстраційних документах, але не знайшов його. Потім він розібрав автомобіль на запасні частини, які розпродав. Обвинувачений ОСОБА_17 йому незнайомий і це не він продавав йому автомобіль.

Свідок ОСОБА_20 надав суду показання про те, що весною 2013 року, йому зателефонував ОСОБА_10 і сказав, що йому пропонують купити автомобіль, попросив разом подивитися цей автомобіль. Вони поїхали на 10-й мікрорайон лівобережної частини міста, де в дворах стояв автомобіль ВАЗ 2108 бежевого кольору. Там їх зустрів власник автомобіля - обвинувачений у справі ОСОБА_17 , прізвища якого вони на той час не знали і який був з жінкою. Він відкрив автомобіль ключем і став показувати автомобіль, який був в неробочому стані. Продавець і ОСОБА_10 договорилися за ціну автомобіля. Продавець сказав, що документи на автомобіль вдома і обіцяв віддати їх наступного дня. ОСОБА_10 заплатив йому за автомобіль 1800 грн., а він їм написав розписку. Автомобіль відбуксирували в село Шульгівка до будинку його - свідка бабусі. Два чи три місяці автомобіль стояв, продавець не відповідав на дзвінки і вони не могли його знайти. ОСОБА_10 перевіряв автомобіль по базі ДАІ, прізвище його власника співпадало з прізвищем написаним продавцем в розписці. Вони вирішили продати автомобіль на розборку. Найшли покупця і продали автомобіль за 4000 грн. Через два місяці його і ОСОБА_10 викликали в міліцію та допитували відносно автомобіля.

Свідок ОСОБА_9 надав суду показання про те, що в кінці квітня чи на початку травня 2013 року йому зателефонував знайомий по імені ОСОБА_21 та розповів про те, що продається автомобіль і дав його номер телефону продавцю автомобіля. Потім йому зателефонував продавець ОСОБА_17 , прізвище якого він узнав пізніше, і сказав, що він продає автомобіль ВАЗ 2108. Він сказав, що приїде подивитися автомобіль. Домовився про це з ОСОБА_22 і вони разом на його - свідка автомобілі поїхали за вказаною ОСОБА_17 адресою в лівобережній частині м. Дніпродзержинська на 10-му мікрорайоні, де стояв автомобіль, а також знаходився ОСОБА_17 з дівчиною. Черненко сказав, що він власник автомобіля, відкрив ключем салон і багажник автомобіля, який він оглянув. Автомобіль був несправний, продавець казав, що вдарив його. Вони договорилися за ціну купівлі-продажу - 1800 грн. Черненко говорив, що це його автомобіль, а документи на автомобіль знаходяться у його дружини. Обіцяв віддати документи наступного дня. Черненко написав йому розписку про те, що це його автомобіль і він продає його за 1800 грн. Підписався він прізвищем не своїм, а від імені власника автомобіля. В той час він свідок не знав, що прізвище продавця ОСОБА_17 . Він віддав гроші ОСОБА_17 , а автомобіль відбуксирували в с. Шульгівка до будинку бабусі ОСОБА_13 . Потім він неодноразово телефонував продавцю автомобіля але він не відповідав. Перевірили автомобіль через базу ДАІ. Він був зареєстрований на прізвище власника вказане в розписці. Вони пробували зв`язатися по телефону з продавцем автомобіля протягом двох - трьох місяців, а потім ОСОБА_20 перепродав автомобіль на розборку за 4000 грн. Він і ОСОБА_13 не знали, що продавець автомобіля, прізвище якого вони узнали пізніше - ОСОБА_17 , не був власником автомобіля. Через два місяці після продажу ними автомобіля їх викликали в міліцію і вони розповіли все, що сталося.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надав показання про те, що в його власності був автомобіль ВАЗ 2108 білого кольору. У 2008 році він продав цей автомобіль ОСОБА_7 , отримавши за нього гроші. Договір купівлі продажу не укладався, а на ОСОБА_14 ним була видана генеральна довіреність з правом розпорядження цим автомобілем. Пізніше до нього звертався ОСОБА_14 і за його просьбою він пфдписував довіреність на автомобіль на іншу особу, але на кого не пам`ятає. З реєстраційного обліку він цей автомобіль не знімав. Він не вважає себе власником автомобіля ВАЗ 2108, бо продав його іншій особі.

Вина обвинуваченого ОСОБА_5 також підтверджується зібраними у справі і дослідженими судом іншими доказами, що знаходяться в матеріалах кримінального провадження.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.07.2013 року, згідно якого ОСОБА_7 просить органи міліції прийняти міри до ОСОБА_23 , який не повертає належний йому - заявнику автомобіль ВАЗ 21081 білого кольору д.н. НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 6).

Довіреністю від 29.04.2008 року виданою ОСОБА_24 ОСОБА_7 на право керування та розпорядження автомобілем ВАЗ 21081, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 13).

Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей вказаної вище довіреності (т. 3 а.с. 13).

Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 21081, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на ім`я ОСОБА_15 .
Довіреністю від 09.02.2010 року виданою ОСОБА_24 ОСОБА_8 на право керування та розпорядження автомобілем ВАЗ 21081, 1989 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_1 (т. 3 а.с. 29).

Протоколом огляду і вилучення від 08.11.2013 року, згідно якого було оглянуто добровільно виданий ОСОБА_19 автомобільний номерний знак НОМЕР_1 . Як пояснив ОСОБА_19 вказаний номерний знак залишився у нього з автомобіля ВАЗ 2108, який він купив на розборку за 4000 грн. (а.с. 64 т.3).
Розпискою ОСОБА_7 , згідно якої він отримав від працівників міліції автомобільний номерний знак НОМЕР_1 (т.3 а.с. 68).
Аналізуючи в сукупності всі дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні ним інкримінованого йому злочину при встановлених та вказаних вище обставинах.
Його діяння правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом.
Згідно пункту 1 примітки до ст. 289 КК України, під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Суд вважає, що ОСОБА_5 , розуміючи те, що він не має права користуватися чи розпоряджатися автомобілем ВАЗ 21081, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який фактично належав ОСОБА_7 та яким користувався ОСОБА_8 , умисно, протиправно, з корисливих мотивів, ввівши в оману ОСОБА_9 та запевнивши останнього, що автомобіль належить йому, відкрив, показав та продав ОСОБА_9 вказаний автомобіль, а той не здогадуючись про протиправність своїх дій, в присутності ОСОБА_5 , відбуксирував автомобіль з місця стоянки в с. Шульгівка та в подальшому розпорядився ним.
У вказаних діях ОСОБА_9 відсутній склад злочину, бо він, обманутий ОСОБА_5 , не знав, що протиправно заволодіває чужим автомобілем і не мав умислу на протиправне заволодіння цим транспортним засобом, а виконавцем злочину передбаченого 1 ст. 289 КК України, відповідно ч.2 ст. 27 КК України, є саме ОСОБА_5 . В його діяннях має місце посереднє заподіяння злочину (посередня винність).
При кваліфікації діяння ОСОБА_5 , суд не приймає до уваги твердження його та захисника ОСОБА_25 про те, що умисел обвинуваченого був направлений не на заволодіння транспортним засобом, а на заволодіння шляхом шахрайства грошима ОСОБА_9 , відносно ж продажу автомобіля його діяння необхідно кваліфікувати як самоуправство за ст. 356 КК України.
Кваліфікуючи діяння ОСОБА_5 за ч.1 ст. 289 КК України суд виходить з того, що в дійсності мало місце незаконне заволодіння транспортним засобом - автомобілем, що належав потерпілому ОСОБА_7 . Саме ОСОБА_5 мав умисел на таке заволодіння чужим автомобілем і ініціатором цього заволодіння. При цьому він діяв з корисливою метою, запевняючи ОСОБА_9 , що автомобіль належить йому, показуючи цей автомобіль в місці його зберігання, відкриваючи салон автомобіля. Потім в присутності ОСОБА_5 , обмануті ОСОБА_9 і ОСОБА_20 , не здогадуючись про те, що автомобіль не належить ОСОБА_5 , і не маючи умислу на протиправне заволодіння транспортним засобом, відбуксирували автомобіль від місця стоянки.

ОСОБА_9 не є потерпілим у кримінальному провадженні, бо хоча він і передав гроші ОСОБА_5 , але він отримав за них автомобіль, який пізніше продав за більшу суму.

Не можуть діяння ОСОБА_5 кваліфікуватися і як самоуправство, бо незаконне заволодіння транспортним засобом, у тому числі і посереднє заволодіння (посереднє заподіяння злочину) повинно кваліфікуватися за ч.1 ст. 289 КК України.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд враховує обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, який відносяться до злочинів середньої тяжкості.

Суд враховує особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, працює, те, що він раніше був засуджений до покарання у вигляді обмеження волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та в період іспитового строку знову вчинив умисний злочин.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Суд вважає, що для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових злочинів йому необхідно призначити покарання у виді обмеження волі в межах санкції 1 ст. 289 КК України.

Остаточно покарання обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно визначити відповідно ч.1 ст. 71 КК України, з урахуванням невідбутого ним покарання призначеного вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2013 року.

Заявлений у кримінальному провадженні позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_5 25600 грн. на відшкодування завданої майнової шкоди належить залишити без розгляду у зв`язку з неявкою потерпілого в судове засідання, який неодноразово викликався до суду, але в судове засідання не з`явився через знаходження його за межами України. Роз`яснити потерпілому його право на звернення до суду з позовом про відшкодування завданої злочином шкоди в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки.

Відповідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати не відбуту частину покарання у вигляді обмеження волі строком 6 місяців, призначеного за вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.02.2013 року, остаточно визначивши ОСОБА_5 покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців.
Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 72 КК України зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 його попереднє ув`язнення в період часу з 10 січня 2015 року по 18 червня 2015 року (5 місяців і 8 днів) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що дорівнює 10 місяцям і 16 дням позбавлення волі, або 1 року 9 місяцям 2 дням обмеження волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 вираховувати з моменту його затримання для направлення до установи виконання покарання у вигляді обмеження волі, або його явки до цієї установи.
До набрання вироком законної сили застосовути відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши його являтися до суду за першою вимогою.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 діб з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .