Справа № 449/1164/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/783/189/16 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши матеріали кримінального провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

за ч.2 ст. 125 КК України

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

та його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9

та його представника адвоката ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

вироком Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, та призначено йому покарання у виді двохсот годин громадських робіт.

ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 29 березня 2014 року, близько 08 год. 30 хв., перебуваючи на земельній ділянці неподалік свого будинку в с. Боршів, Перемишлянського району, Львівської області заподіяв робочою шиною бензопили тілесні ушкодження ОСОБА_9 у вигляді одної рани на лівій руці, що згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

На вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження про його обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України. Вважає, що оскаржуваний вирок слід скасувати через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи. Зазначає, що докази, які були досліджені під час судового розгляду та на які покликається суд першої інстанції у вироку у їх сукупності свідчать, що пред`явлене йому обвинувачення є недоведеним, оскільки сторона обвинувачення не надала достатніх та необхідних, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Вказує, що під час розгляду справи не було усунуто розбіжностей у показах ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , отриманих 4.09.2014 року щодо місця вчинення злочину (місця, де росте черешня), а матеріалами справи не доведено, що черешня, яку розпилював ОСОБА_6 , належить потерпілому та знаходиться на межі земельних ділянок, що належить ОСОБА_11 на праві приватної власності та на праві постійного користування. Вважає, що суд повинен був критично оцінити покази свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , оскільки такі є членами сім`ї потерпілого та безпосередніми учасниками конфліктів з приводу межі земельних ділянок. Вказує, що дані свідки не були свідками подій 29 березня 2014 року, їхні покази є неправдивими та спрямованими на введення суду в оману.

Крім того, ОСОБА_6 вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги його пояснень про виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень саме з вини останнього, адже потерпілий отримав тілесні ушкодження внаслідок своєї необережності. Жодного умислу на заподіяння тілесних ушкоджень у нього не було, а конфлікт виник з власної ініціативи ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просить вирок суду залишити без змін, пояснення потерпілого ОСОБА_9 та його представника - адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти доводів апеляційної скарги, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обгрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Такий висновок підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями потерпілого ОСОБА_9 про те, ким і за яких обставин йому були заподіяні тілесні ушкодження; висновком експерта № 25 від 1.04.2014 року щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_14 , їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння; показаннями в судовому засіданні свідків - очевидців події ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також показаннями свідка ОСОБА_15 про обставини конфлікту з приводу земельних ділянок.

Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність вироку суду першої інстанції вимогам кримінального процесуального закону, а висновків суду - фактичним обставинам справи колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 84, ч.3 ст. 374 КПК України суд у мотивувальній частині вироку зазначив показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, як докази на підтвердження встановлених судом обставин та навів мотиви неврахування окремих доказів.

Твердження сторони захисту про відсутність у діях ОСОБА_6 складу злочину й виникнення у потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень саме з вини останнього, не відповідають фактичним обставинам справи.

У справі достовірно встановлено той факт, що 29 березня 2014 року близько 08 год. 30 хв. ОСОБА_6 умисно заподіяв ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження.

Суд першої інстанції в сукупності з іншими доказами у справі дав оцінку показанням обвинуваченого про те, що він тілесних ушкоджень потерпілому не заподіював, й правильно не взяв їх до уваги, розцінивши як такі, що дані з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Фактичні дані щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, їх характеру, локалізації, механізму та часу заподіяння закріплені у висновку експерта № 25 від 1.04.2014 року, яка учасниками судового провадження не оспорюється. Характер, локалізація в ОСОБА_9 тілесних ушкоджень та механізм їх заподіяння повністю підтверджують показання потерпілого в тій частині, коли і яким способом вони були йому заподіяні, а також свідчать, що умислом обвинуваченого охоплювалось спричинення тілесних ушкоджень.

Дані обставини були встановлені судом першої інстанції.

Доводи сторони захисту про неповноту та однобічність судового розгляду колегія суддів визнає необгрунтованими.

Вирішення заявлених стороною захисту клопотань та дослідження доказів здійснювалось судом з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

Підстав вважати, що під час судового розгляду залишились недослідженими обставини, з`ясування яких могло мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення, немає. Отже визначені ст. 410 КПК України правові підстави для визнання судового розгляду неповним відсутні.

В обгрунтування апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_6 покликається на недостовірність показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_9 . Такі доводи апелянта колегія суддів вважає необгрунтованими й до уваги не бере.

Жодних даних, які б підтверджували нечесність свідків, зокрема, щодо їх засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, стороною захисту не надано.

У суді першої інстанції свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 давали показання під присягою й були допитані сторонами кримінального провадження.

Послідовні й в цілому узгоджені між собою та з іншими об`єктивними доказами показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 не викликають сумнівів у їх достовірність.

У вироку суду зазначено, що в судовому засіданні ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину не визнав, і саме невизнанню обвинуваченим вини та його показанням суд дав у вироку належну оцінку.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді двохсот годин громадських робіт, то таке призначене йому з дотриманням вимог ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого необгрунтованою. Вирок суду постановлений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обгрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

вирок Перемишлянського районного суду Львівської області від 10 грудня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_4