АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/53/16 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 632/901/15-К
Категорія: ч.2 ст. 186 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000321 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2015 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайський Харківської області, громадянина України, з професійно - технічною освітою, який не працює, неодруженого, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28 квітня 2004 року вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 104 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік 6 місяців; 26 листопада 2004 року вироком Ленінського районного суду м. Харкова за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільнений на підставі постанови Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 24 грудня 2007 року умовно-достроково на 8 місяців і 26 днів; 16 жовтня 2009 року вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавленні волі строком на 4 роки 6 місяців.
На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки та покладені обов`язки, передбаченні п.п. 2,3,4 ч.1 ст. 76 КК України.
Питання про речові докази суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін домашній арешт.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, в сумі 184 гривні 14 коп.
Згідно вироку, 23 березня 2015 року о двадцять другій годині ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись біля кіоску «Кулиничи», який розташований по вулиці Космонавта Комарова в місті Первомайський Харківської області, діючи із корисливих мотивів, повторно відкрито викрав майно ОСОБА_9 , застосувавши до останнього насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за наступних обставин.
Після сумісного вживання алкогольних напоїв ОСОБА_10 і ОСОБА_7 знаходилися у вказаному місці, де у обвинуваченого виник умисел на відкрите викрадення майна потерпілого із застосуванням насильства.
Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_7 , обхопивши ОСОБА_9 ззаду за шию, став утримувати потерпілого, після чого штовхнув останнього, від чого той упав.
Утримуючи рукою лежачого на землі потерпілого, ОСОБА_7 , обшукавши кармани одягу ОСОБА_11 , заволодів майном останнього - мобільним телефоном «Nokia Х2-02» з сім-картою мобільного оператора «МТС» і картою пам`яті «Transcend micro SD 2 Gb», вартістю 324, 10 і 68 гривень відповідно, та гаманцем, в якому знаходилися гроші в сумі 1800 гривень.
Після чого обвинувачений з викраденим майном зник, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 2202 гривні.
В результаті злочинних дій ОСОБА_7 ОСОБА_12 були заподіяні легкі тілесні ушкодження садна в області носа.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання скасувати, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, ухвалити новий та призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу прокурор вказує на те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, офіційно не працює, не має постійного джерела доходу, неодружений, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, раніше неодноразово судимий за аналогічні умисні корисливі злочини проти власності, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, що свідчить про те, що обвинувачений не зробив для себе належних висновків і не став на шлях виправлення.
Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, а також думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України. Сторони кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, який зазначений у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.186 КК України, у апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування у будь-якому разі судового рішення колегією суддів також не встановлено.

Разом з цим, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_7 колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням доводів поданої апеляційної скарги, конкретних обставин справи, відомостей негативних про особу обвинуваченого, а також фактичного змісту вироку, не в повній мірі виконав вимоги ст. 65 КК України.
ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто скоїв відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно. Відповідно до вимог ст. 12 КК України, вказаний злочин класифікується як тяжкий.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Проте судом не приділено належної уваги вищезазначеним нормам і при призначенні покарання ОСОБА_7 не враховано дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що раніше судимий за аналогічні умисні корисливі злочини проти власності, має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, звільнившись з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність. Наведене характеризує ОСОБА_7 як суспільно-небезпечну особу, яка наполегливо не бажає становитися на шлях виправлення та перевиховання.
При цьому належить врахувати, що суд першої інстанції не навів у вироку мотивованих та переконливих висновків щодо можливості та необхідності виправлення обвинуваченого без відбування покарання (арк. 92), тобто звільнення від покарання з випробуванням, з урахуванням обставин справи та даних про особу ОСОБА_7 .
Відповідно до ст.420 ч.1 п.2 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. З урахуванням обґрунтованості вищенаведених апеляційних доводів прокурора, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині нового вироку судом апеляційної інстанції.
Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_7 офіційно не працює, за місцем реєстрації та проживання характеризується задовільно, на обліку лікарів нарколога та психіатра не знаходиться (арк.83-84), має не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за злочини пов`язані з викраденням чужого майна та незаконного обігу наркотичних засобів (арк. 70-82), що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став. Вчинений ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин.

При призначенні покарання ОСОБА_7 за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в межах санкції ч.2 ст.186 КК України, тобто необхідного і достатнього для його виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, колегія суддів, керуючись вимогами ст.65 КК України, з урахуванням наведених вище даних, враховує ступінь тяжкості вчиненого умисного корисливого злочину та вищенаведені відомості щодо особи винного, які характеризують його негативно. Відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання належить визнати щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до норм ст. 67 КК України, колегія суддів визнає те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням таких даних, колегія суддів дійшла висновку, що для забезпечення досягнення мети покарання, обвинуваченому належить призначити основне покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України - у виді позбавлення волі не в максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст.186 КК України.
Отже, призначене судом апеляційної інстанції покарання у такий спосіб, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 376, 404, 405, 407 ч.1 п.3; 409 ч. 2; ст.414; 420 ч.1 п.2 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задоволити в повному обсязі.
Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 19 травня 2015 року в частині призначеного покарання ОСОБА_7 скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим ОСОБА_7 - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4