Єдиний унікальний номер:343/689/16-к
Номер провадження: 1-в/0343/262/16
У Х В А Л А
про відмову в умовно-дострокововому звільнення від відбування покарання
06 квітня 2016 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника Долинського ВЦ №118 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області заяву засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,-

В С Т А Н О В И В :
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 просив задоволити його заяву та звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Суду пояснив, що він раніше тричі судимий. 10.11.2015р. він прибув для подальшого відбування покарання у Долинський ВЦ №118 , де і відбуває покарання по даний час. По прибуттю в Долинський ВЦ, він працевлаштований не був. Лише тепер останніх 4 дні він працює в МП "Таля". Судових витрат стягнутих за вироками судів - він не оплатив.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засідання заперечила проти задоволення заяви засудженого ОСОБА_5 , оскільки вважає, що підстава для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання - немає.
Представник адміністрації Долинського ВЦ № 118 Івано-Франківської області ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні заяви та пояснив, що 10.11.2015р. засуджений ОСОБА_5 прибув у Долинський ВЦ №118 , для подальшого відбування покарання. Засуджений не був працевлаштований, він відмовлявся від робіт в установі. ОСОБА_5 не охайний, не виконує законні вимоги адміністрації установи. Лише тепер 4-5 днів він працює в МП "Таля". Комісія детально вИвчила всі обставини справи, характеристику засудженого і 23.02.2016р. прийняла рішення про відмову в поданні до суду справи про умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає до задоволення, виходячи з наступного:
Положення ч.ч.2, 3 ст. 81 КК України передбачають дві умови для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання: засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення; засуджений фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом.
У той же час ч.1 вказаної норми вказує, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Отже, зміст останньої норми вказує на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.
Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., звернути увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 50 ч.1, ст. 63 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд зазначає, що призначене особі покарання має на меті виправлення засудженого, протягом всього часу його перебування у місці позбавлення волі, тобто з першого і до останнього дня.

Ігнорування засудженим покарання призначеного йому, порушення ним в місцях обмеження волі умов утримання/відбування покарання є свідченням не бажання засудженого ставати на шлях виправлення, виправлятися навіть, перебуваючи в місцях обмеження волі, незалежно коли таке мало місце на початку, всередині чи вкінці відбування цією особою покарання.

Саме на таке Пленумом Верховного Суду України звернуто увагу судів у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р.

Суд вважає неприпустимим звільнення засудженого який, порушував умови утримання/відбування покарання у місцях обмеження волі, умовно-достроково, адже вказаним підривається у цілому сутність такого звільнення, оскільки це свідчить про ігнорування засудженим поняття покарання як заходу примусу від імені держави за вироком суду до особи, мети покарання - виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Суд також зазначає, що у статті ст. 81 КК України зазначено, що до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена норма надає право суду, а не покладає на нього обов`язок, щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання.

При прийняття такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим) так і іншими особами.

Суд зобов`язаний врахувати вищезазначене при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи з місць позбавлення волі, чи відмову у цьому, адже певною мірою від суду, який вироком від імені держави призначив покарання особі у виді позбавлення волі на певний строк, інший суд своєю ухвалою від імені держави, вирішує чи виправилася за час покарання ця особа, чи не вчинить нового злочину.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у згаданій Постанові Пленуму в п.13 -матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання, мають відповідати вимогам, передбаченим ст. 110 Виправно-трудового кодексу України, яка передбачає, що у поданні мають міститися дані, які характеризують поведінку засудженого, його ставлення до праці та навчання за весь час відбування покарання. Одночасно з поданням до суду направляється особиста справа засудженого.
Матеріали справи свідчать про те, що адміністрація установи Долинського виправного центру №118, в якій відбуває покарання засуджений, не зверталась до суду у встановленому законом порядку після відбуття установленої КК України частини строку покарання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбуття покарання.
З оглянутої в судовому засіданні особової справи засудженого ОСОБА_5 встановлено, що він неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема:
- 17.07.2009 року Ужгородським міським судом Закарпатської області за ст.ст. 185 ч.3,ч.2, 70ч.1 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений по відбуттю терміну покарання;
- 10.09.2012 року Ужгородським міським судом Закарпатської області за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч.2, 70, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим терміном на 3 роки;
- востаннє засуджений 02.04.2013 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області за ст.ст. 185ч.2, 186 ч.2, 15ч.2-186ч.2, 70, 71ч.1 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 15.09.2015 року засудженому ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке у виді обмеження волі на невідбутий строк покарання, який становить 2 роки 4 місяці 24 дні.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2015 року засудженому ОСОБА_5 зараховано в строк покарання за правилами ст. 72 КК України час слідування його під вартою до Долинського ВЦ №118 з 15 вересня 2015 року по 10 листопада 2015 року з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 04.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано строк його попереднього ув`язнення з 09 січня 2013 року по 13 червня 2013 року за правилами ст.72 ч.5 Кримінального кодексу України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі у строк покарання, призначеного вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.04.2013 року.

З матеріалів особової справи ОСОБА_5 , зокрема характеристики, встановлено також, що засуджений 10.11.2015 року прибув в Долинський виправний центр. Після прибуття не був працевлаштований, намірів щодо працевлаштування не виявляє, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, порушення вимог режиму відбування покарання не допускав, дисциплінарні стягнення не накладались, заохочення не оголошувались.
23.02.2016 року комісією Долинського ВЦ №118 ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України, як такому, що не довів своє виправлення.
В судовому засіданні встановлено, що засуджений лише тепер , на протязі останніх 4-х днів працевлаштований на МП "Таля", однак суд вважає, що цей термін не є значним і не може давати підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання.
За таких обставин суд не приходить до переконання, що засуджений довів своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, тому враховуючи вищевикладені обставини, вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На підставі викладеного та ст.81 Кримінального кодексу України, ч.3 ст.154 Кримінально-виконавчого кодексу України, керуючись ст.ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про його умовне-дострокове звільнення.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.
Суддя: