АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 210/3213/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/699/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 13 вересня 2016 року апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року про повернення обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000483, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, прокурору Дніпропетровської області, як такий, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України для усунення недоліків.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_8

обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту у суді першої інстанції.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0000483, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, було повернуто прокурору Дніпропетровської області, як такий, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України для усунення недоліків.

Свої доводи суд мотивував тим, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки не містить належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування, та наявна вказівка на те, що своїми умисними діями, які виразились у заздалегідь не обіцяному придбанні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України, проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .Тому суд прийшов до висновку про те, що розгляд кримінального провадження за відсутності висунутого обвинувачення, порушує гарантовані законом процесуальні права обвинувачених, в тому числі і право на захист.

Суд також зазначив про те, що з викладу фактичних обставин кримінального правопорушення є незрозумілим, які саме дії були вчинені кожним з обвинувачених, характер цих дій, не визначено роль кожного з обвинувачених у вчинені злочину, не зазначено мотивів і мети вчиненого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінального правопорушення в якому вони підозрюються.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. На думку прокурора, підстави, на які послався суд повертаючи обвинувальний акт прокурору є неправомірними, та не відповідають ст.291 КПК України, яка визначає загальні вимоги до обвинувального акту. Такі вимоги при складенні обвинувального акту дотримано. В обвинувальному акті слідчим чітко зазначено всі елементи складу кримінального правопорушення, необхідні для кваліфікації дій обвинуваченого, зазначено час, місце, спосіб та мотив, а посилання суду на їх відсутність є необґрунтованими. Посилання суду на той факт, що обвинуваченні мають статус підозрюваних є необґрунтованими, так як в даному випадку ОСОБА_7 та ОСОБА_6 мають статус обвинувачених, оскільки стосовно них обвинувальний акт передано до суду.Фактично суд в своїй ухвалі дає юридичну оцінку пред`явленому обвинуваченню та правову кваліфікацію дій обвинувачених.

В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, просив колегію суддів задовольнити її в повному обсязі.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судовому засіданні, кожний окремо, стосовно апеляційної скарги прокурора покладалися на розсуд суду.

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

При цьому обвинувачення згідно з п. 13 ч. 1ст.3 КПК України - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України. Для формулювання обвинувачення необхідно встановити всі елементи складу кримінального правопорушення (суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона) та викласти зазначене у відповідному процесуальному документі. Саме в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта суд першої інстанції здійснює судовий розгляд, як це передбачено вимогами ст. 337 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору є необґрунтованим, невмотивованим, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 314 КПК України при проведенні підготовчого судового засідання, за умови, що обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору.

Суд першої інстанції дотримався вимог ст. 314 КПК України та відповідно до вимог ст. 372 КПК України навів в ухвалі мотиви , з яких прийшов до висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали підставою для повернення обвинувального акту прокурору, на думку суду, є порушення органом досудового слідства, при складанні обвинувального акту вимог ст. 291 КПК України.

Згідно ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити в тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Однак, всупереч вказаній нормі кримінального процесуального закону, в обвинувальному акті не викладені конкретні обставини кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, форма вини, мотив і мета вчинення злочину).

Відповідно до обвинувального акту в ході досудового розслідування встановлено, що своїми умисними діями, які виразились у заздалегідь не обіцяному придбанні, зберіганні та збуті майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст. 198 КК України, проте відсутнє жодне посилання на обвинувачення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Однак, як правомірно було зазначено судом першої інстанції, у викладеному в обвинувальному акті прокурором формулюванні обвинувачення не міститься належним чином сформульованого обвинувачення, в даному обвинувальному акті зазначені лише фактичні обставини, які встановлені слідчим під час досудового розслідування.

Тому, таке обвинувачення є неконкретним і допущене порушення, на думку колегії суддів, перешкоджає призначенню кримінального провадження до розгляду, є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки сформульоване в ньому обвинувачення є неконкретним, а сам обвинувальний акт відповідно суперечить вимогам Закону.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду в частині того, що з огляду на забезпечення права на захист, обвинувачені мають право знати у вчиненні якого кримінального правопорушення вони обвинувачуються. Тому, викладення фактичних обставин кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація з посиланням на закон про кримінальну відповідальність, має бути чітким, зрозумілим, не повинен містити протиріч, неточностей та неоднозначного тлумачення і лише в такому випадку особа зможе ефективно захищатись від висунутого обвинувачення та не буде порушене її право на захист.

При таких обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про невідповідність обвинувального акту щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вимогам ст. 291 КПК України, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до судового розгляду на підставі цього обвинувального акту, а тому обвинувальний акт обґрунтовано повернуто прокурору.

Крім обставин зазначених судом першої інстанції в ухвалі, які стали підставою для повернення обвинувального акту, колегія суддів звертає увагу прокурора на порушення вимог ст. 217 КПК України , відповідно до якої матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до постанови прокурора від 16 червня 2016 року з кримінального провадження № 0000734 виділили матеріали досудового розслідування відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

В постанові прокурора зазначено, що підставою для виділення матеріалів відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 стала та обставина, що кримінальне провадження № 0000734 за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та інших підлягає направленню до суду.

Однак, колегія суддів вважає, що така позиція органу прокурора суперечить вимогам Закону, оскільки саме об`єднання матеріалів досудового розсування в одному кримінальному провадженні сприяє всебічності дослідження всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню і прийняттю справедливого рішення.

Крім того, не можна погодитись з позицією прокурора, оскільки 16 червня 2016 року прокурор виділяє матеріали відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із кримінального провадження № 0000734 з посиланням на те, що зазначене кримінальне провадження підлягає направленню до суду і одразу, 30 червня 2016 року направляє до суду кримінальне провадження також і відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , тому незрозумілі мотиви прийняття рішення прокурором про виділення матеріалів в окреме кримінальне провадження.

Наведені вище обставини, свідчать про те, що органом досудового слідства не виконані зазначені вимоги кримінального процесуального закону, а тому висновок суду про невідповідність обвинувального акту вимогам зазначених в ухвалі суду положень КПК України - є законним і обґрунтованим, з яким погоджується колегія суддів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 серпня 2016 року про повернення обвинувального акту з додатками у кримінальному провадженні № 0000483, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожного, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.198 КК України, прокурору Дніпропетровської області, як такий, що не відповідає положенням ст. 291 КПК України для усунення недоліків, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4