Дата документу 11.03.2016 Справа № 554/1664/16-к
Справа №554/1664/16-к
Провадження № 1-кс/554/2085/2016

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м.Полтава
Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в порядку ст.303 КПК України, -
ВСТАНОВИВ :
Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав повністю, додатково пояснив, що у нього ніхто не запитував медичних документів, хоча він має ряд довідок за минулі роки, він проходив регулярно медичні огляди, оскільки є водієм, та у нього є зброя. Його лише один раз опитали, та він вважає, що батько та син ОСОБА_10 повинні бути допитані у його присутності. Він усно вказував слідчому на очевидця тих подій, і на даний час може вказати його прізвище, оскільки той все бачив, бо винаймав квартиру у цьому під`їзді. Заявникові було спричинено тілесні ушкодження, проте слідчим ці обставини не досліджувалися, та цьому не дана належна оцінка.
Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги, пояснила, що до неї досудове розслідування проводив інший слідчий, було допитано потерпілого, ОСОБА_7 та його син ОСОБА_8 заявили, що не били потерпілого, у них не було умислу на побиття. Нею були вилучені медичні документи, але заявник не надав амбулаторної картки, висновком експерта тілесних ушкоджень у нього не виявлено.
ОСОБА_11 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, пояснив, що досудове розслідування проведене у повному обсязі, слідчі дії проводилися, скарга є необґрунтована.
Вислухавши заявника, слідчого, прокурора, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до ст. 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до жодного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 91 КПК України визначені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Проте, як перевірено слідчим суддею, при винесенні оскаржуваної постанови слідчим в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником, та прийнято рішення про закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.
Так, постанова слідчого є недостатньо мотивованою і при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження слідчим не дотримано вимоги ст.284 КПК України, ст. 55 КПК України та не були перевірені всі вказані у скарзі обставини, що виключає можливість об`єктивного з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення і позбавляє слідчого можливості прийняти правильне процесуальне рішення.
Суд вважає, що рішення слідчим прийнято передчасно та в порушення вимог ст.284 КПК України. Зокрема: свідки та очевидці не встановлені, ОСОБА_3 опитаний лише один раз 18.09.2014 року; не проведений допит осіб, на яких вказує заявник; фактично не надана експерту медична документація, тоді як ОСОБА_3 заявляє, що у нього вона є і ніхто у нього її не вимагав. Не встановлені інші обставини, на які посилається скаржник, необхідні для повного та об`єктивного розслідування.
Згідно п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, постанова слідчого, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
Оскільки, закриття кримінального провадження є одним із способів її остаточного вирішення, провадження має закриватися після всебічного, повного, об`єктивного дослідження всіх обставин та після надання оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів. Відповідно до закону, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, має бути викладена суть заяви особи, фактичні обставини, має бути надана відповідь на всі поставлені запитання особою, що здійснює захист своїх прав.
В постанові від 30.09.2015 року підставою до закриття кримінального провадження слідчий зазначив п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Проте, у розумінні вимог кримінального провадження, відсутність в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якій відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні.
Проте, резолютивна частина постанови слідчого від 30.09.2015 року не конкретизована, оскільки закриття кримінального провадження за відсутністю конкретного складу кримінального правопорушення можливе лише відносно певних осіб, а слідчий зазначив лише про відсутність складу кримінального правопорушення, проте, в діях якої особи та який саме склад злочину відсутній не вказав, що у сукупності із наведеними вище доводами є підставою для скасування постанови слідчого, у зв`язку з її невідповідністю вимогам КПК України.
Зазначені недоліки постанови слідчого стосуються суті рішення та є істотними.
Постанова слідчого про закриття кримінального провадження підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження підлягають поверненню для організації досудового розслідування, при проведенні якого необхідно повно та об`єктивно перевірити обставини кримінального правопорушення, вказаного в повідомленні про вчинення злочину, надати обґрунтовану юридичну оцінку встановленим обставинам; в достатньому для встановлення об`єктивної істини обсязі провести інші необхідні слідчі дії, за результатом чого прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Що стосується вимог скарги про зобов`язання проведення ряду слідчих дій, визнання протиправною бездіяльність Полтавської місцевої прокуратури стосовно забезпечення процесуального керівництва за розслідуванням кримінального провадження №0002416, суд приходить до наступного.
Згідно ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.
За загальним правилом, визначеним в ч.1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, покладається на слідчого, прокурора.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Так, відповідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням.
Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд приходить до висновку про недоведеність заявником своїх вимог в частині зобов`язань відносно слідчого, прокурора, і їх безпідставність.
Згідно ч. 3 ст.307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.
Керуючись ст.ст.284, 303, 306, 307 КПК України, слідчий судя, -
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Постанову слідчого СВ Октябрського РВ ПМУ України в Полтавській області ОСОБА_6 від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження №0002416 від 18.09.2014 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, - скасувати.
В задоволенні інших вимог скарги відмовити.
Ухвала на підставі ч. 3 ст. 307 КПК України оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя: ОСОБА_1