Справа № 425/2510/15-к
Провадження № 11-кп/782/90/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого - ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7

на вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2016 року, яким засуджений

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Рубіжне Луганської області, громадянин України, який має неповну середню освіту, раніше судимий:
24.01.2007 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч.1 ст.186 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
04.04.2008 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді 240 годин громадських робіт;
12.09.2011 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
31.01.2012 року Рубіжанським міським судом Луганської області за ст.309 ч.1, 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 31.07.2014 року за відбуттям строку покарання,
не працюючий, зареєстрований та мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1
за ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Строк покарання обчислено з дня винесення вироку, зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 30.07.2015 року по 17.02.2016 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі в силу ч.5 ст.72 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишений у вигляді тримання під вартою.
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що 18 червня 2015 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де також мешкає його сестра ОСОБА_8 , скориставшись тим, що остання на той час була відсутня у квартирі, реалізуючи заздалегідь виниклий злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, із корисливих мотивів викрав особисті речі потерпілої, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 10 179 гривень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вважає, що судом було порушено норми процесуального права, а саме під час судового розгляду було встановлено скорочений порядок розгляду кримінального провадження та визнано недоцільним дослідження інших доказів, які ніким не заперечуються. Після цього суд перейшов до дослідження даних, що характеризують особу обвинуваченого, та до судових дебатів. Обвинувачений в судовому засіданні не допитувався і не відмовлявся від давання показань.

Тим самим, суд грубо порушив вимоги КПК України, так як у відповідності до ч.4 ст.349 КПК України допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків передбачених ч.3 ст.323 та ст.381 цього кодексу.

Також вважає, що мало місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а висновки суду з усіх питань, пов`язаних із призначення покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Всупереч цьому, суд не навів у вироку мотивів того, чому дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і разом з тим не обговорював питання щодо можливості призначення обвинуваченому покарання з іспитовим строком.

Враховуючи той факт, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, то на його думку мав би, з урахуванням обставин справи, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив частково задовольнити апеляційну скаргу, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження і доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги і вправі вийти за межі апеляційних вимог, лише якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Відповідно до ст.10 Конституції України державною мовою в України є українська мова.

Згідно ч.1, 3 ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складає процесуальні документи державною мовою. Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуватись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В порушення вимог зазначеної правової норми суд здійснював судове провадження на російські мові, що підтверджується журналом судового засідання від 17.02.2016 року (а.с. 72-73).

Відповідно до ч.3, 4 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Як слідує із журналу судового засідання від 17.02.2016 року (а.с. 74-75) та його технічного запису, відтвореного в судовому засіданні апеляційної інстанції, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та перейшов до судових дебатів, при цьому в порушення вимог ч.4 ст.349 КПК України не допитав обвинуваченого ОСОБА_7 , який не відмовлявся від давання показань.

Відповідно до ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що наведені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення, а тому вирок необхідно скасувати у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, в ході якого необхідно врахувати наведене, та прийняти рішення, яке б відповідало вимогам кримінального і кримінального процесуального законів.

Оскільки вирок підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, то доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість та можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є передчасними та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.419 КПК України, колегія суддів вважає необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 міру запобіжного заходу, враховуючи при цьому тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, дані, що характеризують ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, а також наявні ризики, а саме переховуватись від органів досудового розслідування і суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, і вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Вирок Рубіжанського міського суду Луганської області від 17 лютого 2016 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів.

Строк дії запобіжного заходу по 13 травня 2016 року включно.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задовольнити частковою

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Судді: