Ухвала
іменем україни
15 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4
за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року.

Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Запоріжжя, який мешкає на АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено:
за ч. 1 ст. 172 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;
за ч. 2 ст. 172 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.
На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права займатись діяльністю, пов`язаною з виконанням робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покладено на нього обов`язки згідно з пунктами 2, 3, 4 ст. 76 КК України.
Сягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 53 769 грн, та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди скасовано та призначеного новий розгляд провадження в цій частині в суді першої інстанції.
В іншій частині цей вирок залишено без зміни.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним та засуджений за те, що він, обіймаючи посаду директора ПП «ЗонТ», видом діяльності якого було проведення висотних робіт, в порушення ст. 43 Конституції України та ст. 24 КЗпП України без укладання трудової угоди використовував працю найманих працівників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
В порушення встановлених вимог проведення робіт із підвищеною небезпекою, в порушення ст. 13 Закону України «Про охорону праці», а також вимог розділу 7.10 Правил охорони праці, при виконанні робіт на висоті затверджених наказом від 27 березня 2007 року № 62, не отримавши дозволу на виконання робіт із підвищеною небезпекою, пов`язаною з утепленням фасаду квартири АДРЕСА_2 , доручив їм виконати цю роботу.
В ході проведення вказаних робіт ОСОБА_9 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, не пройшовши медичний огляд перед початком виконання робіт, не маючи належного рівня знань для виконання роботи з підвищеною небезпекою, перебуваючи на висоті 10 поверху будинку зірвався та впав на асфальтове покриття, в результаті чого від отриманих травм помер у лікарні.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати постановлені щодо нього судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Обґрунтовує свої вимоги тим, що стягнення з нього на користь потерпілої у відшкодування моральної шкоди судом належним чином не обґрунтовано, такі висновки суду не мають об`єктивного підтвердження. Крім того зазначає, що застосувавши до нього додаткове покарання у виді позбавлення права займатись діяльністю, пов`язаною із виконанням робіт з підвищеною небезпекою, суд позбавив його можливості працювати за фахом та утримувати свою сім`ю.
Заслухавши доповідача, заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження та викладені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 172, ч. 2 ст. 272 КК України відповідає фактичним обставинам провадження і підтверджується доказами, дослідженими у суді в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, які в касаційній скарзі не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не перевіряється .

Санкція ч. 2 ст. 272 КК України передбачає альтернативне додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади і не зобов`язує суд позбавляти можливості особу займатись безпосередньо такою діяльністю.

Позбавлення права обіймати певні посади або займатись певною діяльністю має на меті недопущення вчинення даною особою в подальшому злочинів з використанням певної посади чи в результаті зайняття певною діяльністю. Призначаючи це покарання, суд має чітко вказати у вироку ті конкретні посади, право обіймати які позбавляється засуджений, або конкретний вид діяльності, права займатись якою він позбавляється.

Цих вимог закону суд першої інстанції не дотримався й призначив ОСОБА_6 неконкретне додаткове покарання.

ОСОБА_6 було притягнуто до кримінальної відповідальності за порушення вимог безпеки під час виконання робіт на висоті, як посадову особу директора ПП «ЗонТ», який всупереч нормам законодавства доручив виконувати роботу підлеглим.

Проте, сам безпосередньої участі у виконанні вказаних робіт не брав.

Враховуючи, що ОСОБА_6 за освітою є слюсарем-електромеханіком з ремонту електроустаткування і дана посада відноситься до діяльності з підвищеною небезпекою і це є єдиним джерелом його доходу, то суд своїм формулюванням призначеного йому додаткового покарання фактично позбавив його права на професію, що є неприпустимим.

Апеляційний суд на це уваги не звернув і у цій частині вирок суду залишив без змін.

З урахуванням наведеного вирок й ухвала у цій частині підлягає скасуванню.

Цивільний позов в частині відшкодування потерпілій матеріальної шкоди судом розв`язано правильно, належним чином обґрунтовано і підстав для його зменшення колегія суддів не вбачає.

Оскілки цивільний позов частині відшкодування матеріальної шкоди апеляційним судом скасовано з направленням на новий судовий розгляд, то у цій частині касаційна скарга засудженого не переглядається.

З огляду на викладене, керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів
ухвалила:

касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Вирок Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 29 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 24 листопада 2015 року щодо нього в частині призначення додаткового покарання скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3