АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/643/16 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: застосування амністії
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7
засудженого - ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування відносно нього положень Закону України «Про амністію у 2014 році».

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на те, що оскільки ОСОБА_8 відбуває покарання за ч. 2 ст. 146 КК України, то він не є суб`єктом Закону України «Про амністію в 2014 році». Крім того, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.10.2015 року, якою скасовано ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.09.2015 року, було відмовлено в задоволенні клопотання захисника адвокат ОСОБА_7 про застосування до засудженого ОСОБА_8 положень Закону України «Про амністію в 2014 році». Тобто, судовим рішенням, яке набрало законної сили, вже вирішено питання щодо можливості застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2014 році.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу районного суду та звільнити його від подальшого відбування покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, оскільки, на його думку, амністія відповідно до Закону України «Про застосування амністії в Україні» не застосовується тільки до тих осіб, які вчинили незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть. Так як, ОСОБА_8 засуджено за злочин, передбачений ч. 2 ст. 146 КК України без зазначених наслідків, то підстав не застосовувати щодо нього амністії не має.

Заслухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_8 його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Одним із основних аспектів верховенства права, яке гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є принцип юридичної певності, який вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

Юридична (правова) певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.

Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення повинні використовуватися для виправлення судових помилок при здійсненні правосуддя, а не заміни рішень (справа «Рябих проти Росії», заява №52854/99, рішення від 24.07.2003р.- пункти 51-52; справа «Науменко проти України», заява №41984/98, рішення від 09.11.2004р. пункт 91).

Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2015 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування до засудженого ОСОБА_8 положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» і його звільнено від відбування покарання, призначеного за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2013 року.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року ухвалу місцевого суду скасовано, у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2014 році» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року.

Таким чином, питання про застосування до засудженого ОСОБА_8 Закону України «Про амністію у 2014 році» вже було предметом розгляду в судах усіх ланок, і з урахуванням ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 листопада 2015 року його слід вважати остаточно вирішеним.

Разом з тим ОСОБА_8 реалізовано право на доступ до правосуддя та забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, гарантоване ст.ст. 21,24 КПК України, шляхом подання клопотання про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2014 році» до Жовтневого районного суду м. Харкова та подальшим оскарженням постановленої цим же судом ухвали від 15 січня 2016 року про відмову в задоволенні цього клопотання.

Щодо доводів апеляційної скарги засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції і убачається із вироку, ОСОБА_8 відбуває покарання вісім років позбавлення волі, яке йому призначено вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2013 року за сукупністю вироків, та злочинів, передбачених : ч.1 ст.296, ч.2 ст.289, ч.2 ст.146, ч.1 ст.309, ч.1 ст. 263 КК України.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_8 вчинив незаконне позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для життя і здоров`я потерпілого і ці дії кваліфіковані за ч.2 ст.146 КК України.

За таких обставин, слід вважати, що ОСОБА_8 засуджено за злочин, який поєднано з насильством небезпечним для життя і здоров`я потерпілого.

Диспозицією та кваліфікуючими ознаками ч.2 та ч.3 ст.146 не передбачено ні заподіяння смерті, ні нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть, а тому заподіяння смерті чи нанесення тілесних ушкоджень під час вчинення зазначеного злочину мають бути додатково кваліфіковані як відповідні злочини проти особи, за вчинення яких, відповідно до ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» і ст.8 Закону України «Про амністію у 2014 році» амністія не застосовується.

Оскільки, не зважаючи на це в законі є пряма вказівка на не застосування амністії до осіб, засуджених за ч.2 ст.146 КК України, слід прийти до висновку, що положення Закону України «Про амністію у 2014 році» не застосовуються до осіб, яких засуджено за цим законом і без наслідків у виді заподіяння смерті людині, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть.

Посилання засудженого на судові рішення судів України з питань застосування амністії, висновок кафедри кримінального права НЮУ ім. Ярослава Мудрого, а також прокурора на інформаційний лист ВССУ, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не дають офіційного тлумачення норм закону. Судові рішення, відповідно до ст. 9 КПК України, приймаються лише на підставі норм матеріального і процесуального права, а судовими рішеннями, якими керується суд при ухваленні рішень є тільки ті, які ухвалені Верховним Судом України у випадках, передбачених ч.2 ст. 455 та ч. 2 ст. 456 КПК України.

Доводи засудженого, про те що оскільки ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за незаконне позбавлення волі або викрадення людини, якщо при цьому сталося заподіяння смерті людині, або нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою смерть, не містить посилання на ч.2 та 3 ст.146 КК України, то в Законі України «Про амністію у 2014 році» зазначені частини і статті Кримінального кодексу вказані в наслідок технічної помилки, колегія суддів вважає безпідставними.

Законом України «Про застосування амністії в Україні» встановлено, що наряду з особами, зазначеному у ст. 4 цього закону, можуть бути визначені законом про амністію й інші категорії осіб, на які амністія не поширюється.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про амністію у 2014 році» встановлено, що амністія не застосовується до осіб, зазначених у ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», а також до осіб, перелік яких наведено, у тому числі і до осіб засуджених за ч.2 та ч.3 ст. 146 КК України.

Отже законодавець скористався своїм правом і визначив коло осіб, крім зазначених у ст. 4 Законом України «Про застосування амністії в Україні», на яких не поширюється амністія.

Таким чином, колегія суддів вважає що положення Закону України «Про амністію у 2014 році» не застосовуються до засудженого ОСОБА_8 , і судом першої інстанції прийнято законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 15 січня 2016 року у відношенні ОСОБА_8 без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий -
Судді-