АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

заявника ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою клопотання ОСОБА_6 про звільнення її від додаткового покарання у виді конфіскації майна призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», залишено без задоволення.

Не погодившись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року та постановити нову, якою задовольнити її клопотання про звільнення від додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року на підставі Закону України «Про амністію у 2014 році».

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що відповідно до ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році», особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом, тобто засуджений має бути
__________________________
Справа: 11-кп/796/801/2016
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_8
Доповідач: ОСОБА_1

звільнений від конфіскації майна за амністією, якщо до дня набрання чинності закону про амністію або на день звільнення від покарання не був виконаний вирок суду в частині конфіскації майна. При цьому зазначає, що судом першої інстанції
неправильно були застосовані положення ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» та положення ст.ст. 59, 86 КК України, а тому оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_6 та її захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, посилаючись на безпідставність клопотання та законність прийнятого судом рішення; перевіривши матеріали провадження №1-в/761/280/2016 за клопотанням ОСОБА_6 про звільнення її від додаткового покарання у виді конфіскації майна та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року ОСОБА_6 була засуджена за ч.4 ст. 190, ч.1 366, ч.1, 2, ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є її особистою власністю з позбавленням права займати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах та організаціях усіх форм власності строком на 2 роки.

За результатами апеляційного перегляду зазначеного вироку, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2014 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 було змінено в частині звільнення її від кримінального покарання призначеного за ч.1 ст. 366 КК України на підставі ст.ст. 49, 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а в іншій частині вирок Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року залишено без зміни.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2014 року було задоволено клопотання захисника ОСОБА_6 ОСОБА_9 про виконання Закону України «Про амністію у 2014 році» в частині застосування відносно ОСОБА_6 статті 6 вказаного Закону та ухвалено рішення щодо скорочення наполовину не відбутої частини покарання станом на день його ухвалення( 6 років 2 місяці 14 днів) призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 11.06.2014 року та засудженій ОСОБА_6 остаточно визначена з 04.07.2014 року не відбута частина покарання строком 3 роки 1 місяць і 7 днів.

При розгляді даного провадження за клопотанням ОСОБА_6 в якому вона поставила питання про звільнення її від додаткового покарання у виді конфіскації майна призначеного вироком Печерського районного суду м. Києва від 17.09.2013 року на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році», який в цій частині не був виконаний на день набрання цим Законом чинності, суд першої інстанції, з посиланням на положення статті 14 цього Закону, згідно якої особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування як основного, так і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, в частині вироку, яка не була виконана на день набрання ним чинності, дійшов обґрунтованого висновку, що її клопотання не ґрунтується на вимогах Закону України «Про амністію у 2014 році», оскільки серед зазначених у цій статті видів покарань, від відбування яких особа може бути звільнена в частині вироку, яка не була виконана на день набрання чинності цим Законом є посилання на неможливість звільнення від відбування такого виду покарання як конфіскація майна.

Таким чином, колегія суддів, з урахуванням положень ст. 14 Закону України «Про амністію в 2014 році» визнає, що судом першої інстанції було правильно вирішено питання при розгляді клопотання ОСОБА_6 та зроблено правильний висновок про відсутність підстав для звільнення її від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна призначеного за вироком суду.

Крім того, слід зазначити, що під час розгляду 04.07.2014 року Шевченківським районним судом м. Києва клопотання захисника ОСОБА_9 про застосування щодо ОСОБА_6 статті 6 Закону України «Про амністію у 2014 році» в якому ставилось питання щодо скорочення їй наполовину не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі, відповідно до положень якої, таке скорочення не відбутої частини покарання у виді позбавлення волі на певний строк застосовується до засуджених, які не підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статей 1-5 цього Закону.

Отже, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилання на ту обставину, що при розгляді клопотання її захисник не уточнив вимог про звільнення її від додаткового покарання у виді конфіскації майна за амністією та її доводи щодо незастосування до неї в оскаржуваному рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 18.02.2016 року положень ст. 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» та положень ст.ст. 59, 86 КК України суперечать їх точному змісту, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

За наведених обставин, колегія суддів вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим і підстав для його скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2016 року про залишення без задоволення клопотання ОСОБА_6 про звільнення її на підставі Закону України «Про амністію в 2014 році» від додаткового покарання у виді конфіскації майна призначеного вироком Печерського районного суду міста
Києва від 17.09.2013 року - залишити без зміни , а апеляційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3 .