АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/641/16-к Номер провадження 11-кп/786/504/16Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст. 190 КК України ТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 червня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
потерпілого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002061 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах, захисника ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 на вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 30 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Макіївка Донецької обл., який проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

визнано винуватим та призначено покарання за:

- ч. 4 ст. 358 КК України у виді 5 місяців арешту;

- ч. 3 ст. 190 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_7 період попереднього ув`язнення з 24.12.2015 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду - 557 053 грн., моральну шкоду - 20 000 грн., витрати на правову допомогу - 12 500 грн..

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 4 445, 97 грн..

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 28 липня 2014 року, перебуваючи в кабінеті приватного нотаріуса ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 умисно, використовуючи завідомо підроблені документи, а саме: свідоцтво від 7 липня 1994 року про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 34,8 кв.м та довідку № 2057 від 25 липня 2014 року КП «ЖЕО № 2» про його відповідну реєстрацію, шляхом обману, удаючи відповідно договору № 578 продаж цієї квартири, як власником, потерпілому ОСОБА_9 , заволодів його грошима в сумі 20 000 доларів США (за курсом НБУ становили 237167 грн. 66 коп.), спричинивши матеріальну шкоду потерпілому у великих розмірах.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України , ч. 4 ст. 358 КК України та призначити покарання за ч. 3 ст. 190 КК України у виді 6 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 5 місяців арешту, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 6 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що суд, призначаючи покарання обвинуваченому не врахував того, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин і не розкаявся у його вчиненні, після вчинення злочину виїхав до Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, про співучасників не повідомив ні органи досудового розслідування, ні суд, завдані збитки потерпілому не відшкодував.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначити йому покарання за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України та звільнити від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

Свої вимоги обвинувачений обґрунтовує тим, що суд при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував, що вина ним була визнана повністю; він намагався відшкодувати потерпілому збитки шляхом передачі документів на своє майно, а саме на будинок, автомобіль; повністю визнав цивільний позов.

Одночасно обвинувачений зазначив, що не погоджується з висновком суду щодо ухилення його від слідства та суду, оскільки він неодноразово вільно перетинав кордон, через те, що працював в Російській Федерації по контракту.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України із застосуванням ст. 69 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував, що вина останнім була визнана повністю; він щиро вибачився перед потерпілим і намагався відшкодувати йому збитки шляхом передачі документів на своє майно, а саме на будинок, автомобіль; повністю визнав цивільний позов.

Одночасно захисник зазначив, що не погоджується з висновком суду щодо ухилення обвинуваченого від слідства та суду, оскільки ОСОБА_7 неодноразово вільно перетинав кордон, у зв`язку з тим, що працював в Російській Федерації по контракту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити їх апеляційні скарги, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора Полтавської місцевої прокуратури, міркування потерпілого, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, пояснивши, що майно, яке хоче передати йому обвинувачений перебуває під арештом і його вартість мізерна, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів встановлених судом за обставин викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 190 КК України, відповідають фактичним обставинам провадження, підтверджуються дослідженими та належно оціненими судом доказами і в апеляційних скаргах не оскаржуються.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України класифікуються як злочини невеликої тяжкості та тяжкий; збитки від злочину, які є великими і не відшкодовані; думку потерпілого, який просив призначити максимально суворе покарання обвинуваченому; особу винуватого, який раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, пенсіонер, страждає на ряд серцевих захворювань, посередньо характеризується, а також те, що обвинувачений не висловлював жалю з приводу вчиненого та не намагався повернути чужі кошти чи усунути заподіяні збитки, а навпаки тривалий час ухилявся від слідства та суду в Російській Федерації; відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом при призначенні покарання не враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин і не розкаявся у його вчиненні, після вчинення злочину виїхав за кордон з метою ухилення від кримінальної відповідальності, про співучасників не повідомив ні органи досудового розслідування, ні суд; завдані збитки потерпілому не відшкодував, є необґрунтованими.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника про те, що обвинувачений визнав свою вину не відповідає дійсності, оскільки впродовж всього судового провадження у суді першої та апеляційної інстанцій обвинувачений вину визнавав частково, стверджуючи, що йому не було відомо, про те, що документи на житло підроблені та він не мав умислу на вчинення злочину.

Такі твердження обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника спростовані потерпілим ОСОБА_9 , свідками: ОСОБА_12 , який є батьком потерпілого та був присутнім при укладенні угоди, ОСОБА_13 - рієлтора Агенства «Житлових послуг», ОСОБА_11 - приватного нотаріуса, які у місцевому суді стверджували, що ОСОБА_7 представлявся власником квартири АДРЕСА_3 , для укладення угоди надав всі необхідні для цього документи та особисто був присутнім при укладенні угоди купівлі-продажу, отримавши в присутності свідків кошти за продажу квартири в сумі 20 000 доларів США.

Аналізуючи показання: обвинуваченого, потерпілого наданих у суді першої та апеляційної інстанцій та свідків наданих ними у суді першої інстанції наведених вище, колегія суддів приходить до висновку про відсутність щирого каяття ОСОБА_7 , оскільки свою вину він визнав частково, не висловив жалю з приводу вчиненого та не вживав заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому.

У зв`язку з цим суд першої інстанції правильно не врахував при призначенні покарання обвинуваченому обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття, яку просить врахувати суд апеляційної інстанції обвинувачений і його захисник .

Обвинувачений не заперечує того, що після продажу ним квартири потерпілому він виїхав до Російській Федерації, мотивуючи тим, що він працював по контракту на території Російській Федерації.

Такі твердження обвинуваченого не підтверджені письмовими доказами, через це висновки суду про те, що ухилявся від слідства та суду в Російській Федерації, є правильними.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином призначене ОСОБА_7 в межах санкції кримінального закону покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування чи зміни постановленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційних скаргах обвинуваченим, його захисником та прокурором, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , в його інтересах, захисника ОСОБА_8 та прокурора Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтава від 30 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3