ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-13кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-13КМ16 за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Дніпропетровької області від 02 липня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.
11 січня 2015 року, близько 18 години 30 хвилин, у районі 8-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 разом зі своїми знайомими ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 розпивали спиртні напої. У цей час між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла сварка, під час якої ОСОБА_7 наніс ОСОБА_10 один удар кулаком у грудну клітину.
Обурившись такою поведінкою ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , з мотивів особистої неприязні, що виникла раптово, з метою заподіяння йому тілесних ушкоджень взяв зі смітника скляну пляшку, розбив її та гострим уламком умисно наніс ОСОБА_7 удар в область шиї.
Вказаними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, за критерієм небезпеки для життя у момент заподіяння, у виді колото-різаної рани правої бокової поверхні шиї з ушкодженням зовнішньої яремної вени, що ускладнилося гострою крововтратою та геморагічним шоком.
Вироком колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 квітня 2015 року у частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і суворість призначеного покарання, порушує питання про зміну вироку апеляційного суду та звільнення його, на підставі ст. 75 КК України, від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. В обґрунтування наведеного засуджений посилається на безпідставне незастосування судом апеляційної інстанції ст. 75 КК України. Як зазначає автор скарги, апеляційний суд не взяв до уваги, що він має молодий вік, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює, за місцем проживання і роботи характеризується позитивно, перебуває на диспансерному психіатричному обліку у зв`язку з легкою розумовою відсталістю, вчинив злочин внаслідок протиправної поведінки потерпілого, визнав вину, щиро розкаявся, завдану ОСОБА_7 шкоду повністю відшкодовано, потерпілий не має до нього претензій та у судовому засіданні наполягав на призначенні покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України та призначене покарання у касаційній скарзі не оспорюються.
Щодо неправильного, на думку засудженого, скасування судом апеляційної інстанції звільнення його від відбування покарання з випробуванням, то колегія суддів це твердження автора касаційної скарги не вважає обґрунтованим.
Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 75 КК України, рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням особи можливе, якщо при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Висновки апеляційного суду про необхідність реального відбування засудженим призначеного покарання є законними, обґрунтованими і переконливими, враховуючи, що вчиненим злочином завдано шкоди здоров`ю і поставлено під загрозу життя людини, яке, згідно зі ст. 3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю.
Приймаючи рішення про неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання апеляційний суд дав належну оцінку тим обставинам, що обвинувачений у стані алкогольного сп`яніння вчинив умисний тяжкий насильницький злочин з використанням небезпечного знаряддя, спеціально виготовленого на місці для заподіяння тілесних ушкоджень. У результаті спричиненого потерпілому поранення його смерть не настала лише завдяки своєчасній кваліфікованій медичній допомозі.
Наведені у касаційній скарзі дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують покарання, зокрема, його молодий вік, позитивні характеристики, трудову діяльність, перебування на диспансерному психіатричному обліку у зв`язку з легкою розумовою відсталістю, вчинення злочину вперше, повне визнання вини, щире каяття, добровільне відшкодування шкоди, враховані судом при призначенні покарання у мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
Водночас, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, наведені обставини не свідчать про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства.
Жорстокість і небезпечність насильницьких дій ОСОБА_6 в умовах, коли конфлікт між потерпілим та ОСОБА_10 було вичерпано, не дає достатніх підстав для застосування щодо винного положень ч.1 ст. 75 КК України.
Позиція у судовому засіданні потерпілого, на яку звертається увага у касаційній скарзі, не є обов`язковою для суду, а враховується у сукупності з іншими обставинами при вирішенні питань про призначення покарання та можливість звільнення від його відбування.
Таким чином, висновки апеляційного суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням є правильними і підстав для зміни вироку суду апеляційної інстанції не має.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 липня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2