Справа № 635/9592/14-к
Провадження № 1-в/610/373/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.05.2016 Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

представника СЛК ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балаклія справу за поданням начальника арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПСУ в Харківській області (№17) про звільнення від відбування покарання за хворобою стосовно засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Покотилівка Харківського району Харківської області, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
29.01.2013 року Харківським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 08.10.2013 року за відбуттям строку покарання;

27.10.2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна;

18.12.2014 року Червонозаводським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років 10 днів позбавлення волі;

Засуджений: 22.12.2015 року Апеляційним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Балаклійського районного суду Харківської області від 04.02.2016 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 01.09.2014 по 22.12.2015 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку: 22.12.2015. Кінець строку: 08.11.2019.

ВСТАНОВИВ:
Адміністрація Жовтневської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Харківській області (№17) звернулася до суду з поданням про звільнення від відбування покарання за хворобою засудженого ОСОБА_5 .

В обґрунтуванні подання вказує, що останній захворів на тяжку хворобу, яка згідно п.п. 1.2 Переліку захворювань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 за № 1348/5/572 є підставою для звільнення від подальшого відбування покарань.

Представник адміністрації Жовтневської виправної колонії (№17) в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд подання за його відсутності.

Представник СЛК у судовому засіданні підтримав подання та просив звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання.

ОСОБА_5 подав до суду заяву з проханням розглядати питання про його звільнення від відбування покарання за хворобою без його участі.

Вислухавши пояснення представника СЛК, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення подання, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що подання адміністрації колонії задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КК України особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Підставою звільнення від відбування покарання є хвороба засудженого, що передбачено ст. 152 КВК України.

Судом встановлено, що 30.12.2015 ОСОБА_5 прибув до Жовтневської виправної колонії (№ 17) у зв`язку з захворюванням на туберкульоз легень.

Згідно висновку спеціальної лікарської комісії від 25.04.2016, ОСОБА_5 під час відбування покарання, захворів на тяжку хворобу, а сама: прогресуючий інфільтративний туберкульоз легенів (казеозна пневмонія) з проявами легенево-серцевої недостатності III ступеня, яка відноситься до п.п. 1.2 Переліку захворювань, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 за № 1348/5/572 є підставою для звільнення від подальшого відбування покарань.

Однак, захворювання на тяжку хворобу є підставою для звільнення особи від покарання або від подальшого його відбування лише у випадку, якщо ця хвороба не лише за своєю тяжкістю, а й за характером перешкоджає відбуванню покарання.
З висновку СЛК не убачається про те, що вказана хвороба засудженого перебуває на тій стадії розвитку коли вона вже перешкоджає відбуванню ним покарання.
Буквально вказано лише про те, що не зважаючи на лікування стан хворого прогресивно погіршується.
Суду повинні бути надані заслуговуючи на увагу дані про те, що за умови звільнення від покарання засудженому буде надана медична допомога більш якісного рівня, що він має можливість продовжити лікування, однак таких даних не надано.
На даний час засуджений перебуває на лікуванні в ЖВК (№ 17), яка є спеціалізованою туберкульозною лікарнею саме за профілем захворювання засудженого, де він безкоштовно отримує кваліфіковану медичну допомогу, йому забезпечується обстеження і дослідження у вузькопрофільних спеціалістів.
Об`єктивних підстав вважати, що засуджений на волі самостійно зможе отримати лікування якісно кращого рівня або матиме таке бажання, не убачається.
Як було вказано вище, Закон вимагає від суду враховувати тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи (ч. 2 ст. 84 КК України). Такими обставинами можуть бути: поведінка засудженого під час відбуття покарання, ставлення до праці, ступінь його виправлення, чи не ухилявся він від призначеного лікування, тривалість відбутого покарання, обставини, які при можливому звільненні від покарання або від його подальшого відбування можуть поставити засудженого у безвихідне становище (наприклад, відсутність постійного місця проживання, рідних чи близьких тощо), а також інші обставини.
Ці положення містяться в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.09.1973р. № 8 «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу», узагальненнях судової практики.
Визнано необхідним зазначення у поданні про наявність у засудженого близьких рідних, які мали б можливість здійснювати за звільненими особами догляд і дали на це згоду, чого дане подання не містить і в суді таких даних надано не було.
Водночас з виявленою тяжкою хворобою, засуджений має значний кримінальний досвід, неодноразово реально відбував покарання у вигляді позбавлення волі. Двічі звільнявся від відбування покарання умовно-достроково, однак продовжував злочинну діяльність, що свідчить про його стійку злочинну, антисоціальну спрямованість, небажання ставати на шлях виправлення і перевиховання.
Участі у програмах диференційованого виховного впливу, що є складовою соціально-виховної роботи згідно до ст. 123 КВК України не приймає.
Відповідно до ч. 2 ст. 123, ч. 2 ст. 127 КВК України, участь засуджених у виховних заходах, які проводяться в колоніях, враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення, а також при застосуванні заходів заохочення і стягнення.
Поведінка засудженого враховується за весь період відбування ним цього покарання, у т.ч. ще до рецидиву захворювання і переведення до лікарні. Сам по собі стан здоров`я засудженого не є достатньою підставою для задоволення подання.
За висновком характеристики, відбування покарання засудженим є недоцільним через неможливість його виправлення із застосуванням заходів виправного-трудового впливу.
Однак, згідно до ч. 3 ст. 6 КВК України, основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Тому, відповідно до закону, засоби виправлення засуджених суспільно корисною працею не обмежуються, як то вказано в характеристиці.
Попередня поведінка даного засудженого вказує на те, що він намагається маніпулювати системою на свою користь, кінцевою метою якої є отримання для себе преференцій в умовах утримання, УДЗ тощо.
Дані про особу засудженого, тяжкість та характер вчинених ним злочинів, характеристика за місцем відбування покарання, поведінка під час відбування покарання, ставлення до праці, ступінь виправлення, фактичне не розкаяння, яке повинно бути дієвим і відображатися у його поведінці при відбуванні покарання, відношення та оцінка ним своєї злочинної діяльності, відсутність згоди рідних та близьких на догляд за ним та відсутність переконливих даних про бажання та можливість продовжити ефективне лікування та безповоротно відмовитися від продовження злочинної діяльності, відсутність підтвердження об`єктивного перешкоджання захворюванням відбуванню покарання, інші доводи даної ухвали, не дають суду достатніх підстав для задоволення подання.
Як убачається з анамнезу захворювання, він з 2005 року лікується лише в місцях позбавлення волі, добровільно цього не робить, що і викликає рецидив захворювання. Як свідчать обставини справи, ця хвороба не перешкоджала йому продовжувати злочинну діяльність.
Враховуючи вищевикладене, звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання за хворобою є передчасним.
Крім того, станом на 05.05.2016, ОСОБА_5 має значну невідбуту частину покарання, а саме 03 роки 06 місяців 03 дні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 84 КК України та ст.ст. 537, 539 КПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні подання начальника арештного дому Жовтневської виправної колонії УДПСУ в Харківській області (№17) про звільнення від покарання за хворобою на підставі ст. 84 КК України засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області протягом 7 днів з дня її оголошення, через Балаклійський районний суд. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Головуючий суддя: