Справа № 461/6099/16-к
Провадження № 1-кс/461/4631/16
УХВАЛА

22.09.2016 року слідчий суддя Галицького районного суду м.Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого СВ Галицького ВП ГУНП у Львівській області визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0002306, мотивуючи скаргу тим, що він як особа, яка подала заяву про вчинення кримінального правопорушення відносно неї, набуває статусу потерпілого автоматично.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Слідчий в судове засідання не з`явився, однак, відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду скарги.

Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Як видно із матеріалів скарги, постановою старшого слідчого Галицького ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 від 15.09.2016р., винесеною в межах кримінального провадження №0002306, відмовлено у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів скарги, зокрема із клопотання ОСОБА_3 від 14.04.2016 року, вбачається, що останнім не подано жодних належних доказів, які б підтверджували факт завдання йому моральної, фізичної або майнової шкоди, внаслідок кримінального правопорушення. Більше того, у клопотанні ОСОБА_3 від 14.04.2016 року не вказано про факт завдання йому будь-якої шкоди і не зазначено в чому ця шкода полягає.
Частиною 5 ст.55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на наведене, приходжу до переконання про законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови, так як така винесена з урахуванням та на підставі наявних доказів та з дотриманням встановленого порядку, в межах наданих слідчому повноважень.

Крім того, вважаю за необхідне роз`яснити скаржнику, що відмова в задоволенні скарги не позбавляє його можливості повторно звернутись до слідчого з аналогічним клопотанням, зазначивши мотиви та факти спричинення йому шкоди, при цьому вказавши в чому вона полягає.

Керуючись ст.ст.303, 304,306,307, 318-380 КПК України,

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5