Справа № 583/998/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, що зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 03 червня 2015 року за № 0000061 про обвинувачення

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Куйбишевка Єланського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, проходить службу у в/ч НОМЕР_1 на посаді робітника підсобника 2 інженерно будівельного відділення 2 інженерно будівельного взводу 3 інженерного будівельної роти, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , являючись військовослужбовцем, в умовах особливого періоду вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 на підставі Указу Президента України від 21.07.2014 року № 607 «Про часткову мобілізацію» 02.09.2014 року був призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 . В подальшому військову службу проходив з 18.10.2014 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 АДРЕСА_2 , на посаді робітника підсобного 2 інженерно-будівельного відділення 2 інженерно-будівельного взводу 3 інженерно-будівельної роти.

У зв`язку із ліквідацією військової частини польова пошта НОМЕР_3 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №7 від 14.01.2016 року солдат ОСОБА_4 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Одним із видів військової служби, згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 року та ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.2003 року, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) та охоплює в тому числі час мобілізації.

Отже, з часу видання указу Президента України №303 від 17.03.2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України діє особливий період внаслідок мобілізаційних заходів, що проводяться внаслідок реагування на загрози національній безпеці держави.

З огляду на викладене та враховуючи положення пункту 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, призваний на військову службу під час дії особливого періоду солдат ОСОБА_4 зобов`язаний постійно перебувати в розташуванні військової частини у службовий час і не залишати її без дозволу відповідного начальника.

У порушення цього, солдат ОСОБА_4 01.05.2015 року, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, маючи об`єктивні причини для проходження служби, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу відповідних командирів і начальників самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_3 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби.

В подальшому солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до військової прокуратури Сумського гарнізону лише 24.03.2016 року.

Отже, солдат ОСОБА_4 самовільно залишив і був незаконно відсутнім на місці служби у військовій частині - польова пошта НОМЕР_3 у період з 01 травня 2015 року по 23 березня 2016 року, що тривало протягом більш ніж десяти місяців.

Обвинувачений ОСОБА_4 , допитаний в судовому засіданні, свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю та пояснив, що проходив військову службу з 18.10.2014 року у військовій частині польова пошта НОМЕР_3 АДРЕСА_2 . 01.05.2015 року самовільно залишив місце служби за сімейними обставинами, оскільки його дружина захворіла і потрібно було допомогти вдома по господарству, думав через місяць повернутися, але не було грошей на квиток. За цей час йому з військової частини не телефонували, номер мобільного телефону він не змінював. Потім у сільську раду надійшов лист, яким його викликали у прокуратуру до м. Суми, після чого одразу ж позичив гроші і повернувся. Вину визнає, щиро кається у скоєному.

Оскільки обвинуваченим не оспорюються фактичні обставини справи, кваліфікація дій, немає сумнівів у добровольності та істинності його позиції, відповідно до ст.349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження інших доказів у справі.

Вислухавши обвинуваченого, обмежившись дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого як особу, суд дійшов до висновку, що такі дії обвинуваченого у період з 01.05.2015 року по 23.03.2016 року включно необхідно кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини або місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

При обранні обвинуваченому виду і міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, який є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який є раніше не судимим, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем служби характеризується посередньо, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не виявлено.

Приймаючи до уваги всі вищевказані обставини, обвинуваченому належить призначити покарання за ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
Врахувавши всі обставини справи, тяжкість злочину, особу винного, який є раніше не судимим, щиро розкаявся у вчиненні злочину, одружений, має дітей, один з яких неповнолітній 2003 року народження, суд дійшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Суд вважає, що обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів.
У справі відсутні речові докази, витрати на проведення експертиз, а також шкода, завдана правопорушенням.
З метою забезпечення виконання вироку суду та інших процесуальних рішень по справі до вступу вироку в законну силу обвинуваченому слід залишити застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, обраного ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25.03.2016р.
Керуючись ст. ст. 349, 368, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України:

- повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально - виконавчу інспекцію.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу залишити особисте зобов`язання.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження у разі відсутності апеляційної скарги.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1