Ухвала іменем україни 10 червня 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 1227,6 грн судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08 вересня 2015 року приблизно о 19.00 год. у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем ВАЗ-21093, рухаючись по вул. Січових Стрільців в смт Перегінському Рожнятівського району Івано-Франківської області, під час обгону порушив правила дорожнього руху та зіткнувся з велосипедистом ОСОБА_5 , який перевозив малолітню доньку ОСОБА_6 , внаслідок чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор ставить питання про скасування оскаржуваного судового рішення та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. При цьому скаржник хоча і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, фактично посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Вважає, що суд, призначивши ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК, не врахував обставини вчинення злочину, дані про його особу та особливо небезпечний характер кримінального правопорушення. Крім цього, прокурор вказує на порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 КПК, оскільки суд, на його думку, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора та належним чином їх не спростував.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 286 КК у касаційній скарзі не оспорюється.
Що ж стосується доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції, при призначенні ОСОБА_4 покарання урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до ст. 12 КК є тяжким, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, та думку потерпілої, яка просила не призначати засудженому суворого покарання. Крім того, суд визнав пом`якшуючими покарання обставинами визнання вини, сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку, а обставиною, що обтяжує покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. З огляду на це суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_4 більш м`якого основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 2 ст. 286 КК.
Таким чином, призначивши засудженому остаточне покарання із застосуванням ст. 69 КК у виді обмеження волі на строк 2 роки, яке слід відбувати реально, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових злочинів.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів, викладених в апеляції прокурора, аналогічних доводам у його касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості, з якими погоджується й колегія суддів.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 25 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02 березня 2016 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3