Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

8 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Києва, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого вироком Святошинського районного суду м. Києва

від 08.08.2011 року за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі,

за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.03.2016 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки суд не взяв до уваги дані, які його характеризують з позитивної сторони, а також його пояснення, згідно

_____________________________________

Справа № 11-кп/796/1028/2016
Категорія: ст.537 КПК України
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1

з якими станом на час звернення до суду з клопотанням він відбув 2/3 покарання, за період відбування покарання має 7 заохочень (подяк) за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці та 2 стягнення у виді догани, накладені 23.10.2013 року і 25.10.2013 року, які погашені в установленому законом порядку.

За твердженням ОСОБА_6 , посилання суду на наявність дисциплінарних стягнень за порушення режиму та тяжкість кримінального правопорушення не можуть бути підставами для відмови в умовно-достроковому звільненні, адже висновки про виправлення чи не виправлення повинні базуватися на всебічному врахуванні даних по поведінку засудженого і його ставлення до праці за весь час перебування у виправній установі.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження, особової справи засудженого та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Як встановив суд першої інстанції, вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.08.2011 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07.12.2011 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.01.2016 року ОСОБА_6 відповідно до Закону України Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання від 26.11.2015 року зараховано строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 12.11.2010 року по 07.12.2011 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що становить 2 роки 50 днів.

23.02.2016 року засуджений звернувся з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, в якому зазначав про наявність для цього всіх підстав, визначених ст.81 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 визнаний винуватим в умисному заподіянні в стані алкогольного сп`яніння тяжких тілесних ушкоджень своїй матері ОСОБА_8 , що спричинили смерть останньої. І з огляду на тяжкість кримінального правопорушення та особу засудженого, який позитивно характеризується, має 7 заохочень, але і 2 стягнення у вигляді догани за порушення режиму утримання, які погашені, однак характеризують його як особу з нестабільною поведінкою під час всього строку відбування покарання, застосування умовно-дострокового звільнення на строк більше ніж 2 роки 6 місяців не буде гарантувати такої цілі покарання, як кара, тобто не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст.50, 65 КК України.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Відповідно до положень ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. При цьому умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактично відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Отже, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Тобто обставини вчинення злочину, на які послався суд першої інстанції, не мають вирішального значення при вирішенні питання, чи може бути застосоване до засудженого умовно-дострокове звільнення, як і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яка має враховуватися лише для визначення фактичного відбуття відповідної частини покарання.

Як вбачається з матеріалів особової справи засудженого та долученої ним до апеляційної скарги характеристики за підписом начальника установи відбування покарання від 12.04.2016 року, ОСОБА_6 відбуває покарання в Київському СІЗО з 16.11.2010 року і після набрання вироком законної сили 07.12.2011 року був залишений для роботи з господарського обслуговування.

За період утримання в установі зарекомендував себе позитивно. До засудженого 7 разів застосовувалися заходи заохочення у виді подяки за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці 02.08.2012, 08.04.2013, 10.10.2013, 28.07.2014, 19.01.2015, 03.07.2015, 25.01.2016. Він дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом. Виконує законні вимоги адміністрації Київського СІЗО.

ОСОБА_6 працевлаштований на посаду підсобного робітника з 20.12.2012 року, до роботи відноситься сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. До виконання робіт з благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.

На заходи виховного та профілактичного характеру реагує вірно. Брав участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Освіта та бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу Підготовка до звільнення. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику. Соціально-корисні зв`язки підтримує шляхом телефонних розмов, побачень з членами сім`ї, отримує передачі.

Такі обставини, на переконання колегії суддів, дають всі підстави вважати, що ОСОБА_6 , який засуджений за вчинення умисного тяжкого злочину до позбавлення волі і відбув 2/3 строку покарання, призначеного судом, своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

На користь цього свідчить і висновок адміністрації установи виконання покарань, згідно з яким ОСОБА_6 після відбуття 1/2 частини призначеного судом покарання став на шлях виправлення, у зв`язку з чим до нього могло бути застосовано заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, однак засуджений відмовився скористатися таким правом у зв`язку з сімейними обставинами.

Що стосується заходів стягнення у виді догани, застосованої 25.10.2013 року за сон на робочому місці, та 25.10.2013 за зберігання продуктів харчування на робочому місці, то, враховуючи характер вчинених проступків, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вони свідчать про нестабільну поведінку засудженого.

Крім того, згідно з ч.14 ст.134 КВК України, якщо протягом шести місяців з дня відбуття стягнення засуджений не буде підданий новому стягненню, він визнається таким, що не має стягнення.

А тому в апеляційній скарзі ОСОБА_6 обґрунтовано зазначає про те, що посилання в ухвалі на вказані обставини є недоречними.

За таких обставин колегії суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання не може бути визнана законною, обґрунтованою і вмотивованою, оскільки викладені в ній висновки не відповідають фактичним обставинам провадження як такі, що не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що згідно з ст.ст.407, 409, 411 КПК України є підставою для скасування ухвали та ухвалення нової ухвали судом апеляційної інстанції про задоволення клопотання ОСОБА_6 .

Тому апеляційна скарга засудженого задовольняється в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, скасувати.

Клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду м. Києва від 8 серпня 2011 року, умовно-достроково, на невідбутий строк 2 роки 4 місяці 9 днів.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3