Дата документу Справа № 310/4458/16-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1389/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 310/4458/16-к Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.78 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали провадження відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12.09.2014 року Печерським районним судом м. Києва за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,
за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції, посилаючись на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.135 КПК України належним чином не викликав засудженого ОСОБА_6 , повістка самому засудженому або дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з ним проживає, житлово-експлуатаційною організацією вручена не була, а справа розглянута по суті без належним чином повідомленого про розгляд справи засудженого.
Крім того, суд не звернув уваги на те, що Бердянський міськрайонний відділ КВІ не є підрозділом, який може здійснювати оперативно-розшукову діяльність, при цьому судом також не встановлені та не перевірені причини невиконання засудженим своїх обов`язків, не враховані докази, які містяться в особовій справі, про неповідомлення засудженим інспекцію про залишення місця проживання та не з`явлення без поважних причин на реєстрацію до підрозділу КВІ.
Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року відмовлено в задоволенні подання Бердянського МРВ КВІ ДПтС України у Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_6 та подання повернуто Бердянському МРВ КВІ ДПтС України у Запорізькій області для встановлення місця перебування засудженого.
Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, вироком Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2014 року ОСОБА_6 був засуджений за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

У зв`язку з тим, що за час перебування на обліку Бердянського МРВ КВІ ОСОБА_6 5 разів не з`явився на реєстрацію з невстановлених причин та залишив місце постійного проживання з метою ухилення від відбування покарання, до Бердянського ВП ГУНП тричі було внесено подання про здійснення приводу засудженого, однак встановити місцеперебування засудженого ОСОБА_6 не виявилося можливим, в.о. начальника Бердянського МРВ КВІ УДПтС України в Запорізькій області звернувся до суду з поданням про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням відносно ОСОБА_6 та направлення його для відбування покарання, призначеного вироком.

Суд відмовив в задоволенні подання та повернув подання Бердянському МРВ КВІ для встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що розшуком засудженого повинна займатися кримінально-виконавча інспекція. Однак, як вбачається із матеріалів справи, кримінально-виконавча інспекція звернулась з поданням про передачу матеріалів для проведення подальших розшукових заходів 01.07.2016 року, однак будь-яких даних про заведення оперативно-розшукової справи категорії «Розшук» відносно ОСОБА_6 матеріали справи не містять, на час розгляду подання у судовому засіданні державний розшук ОСОБА_6 не оголошувався. Отже постанови про оголошення в розшук засудженого ОСОБА_6 не має, розшук не оголошувався, що свідчить про те, що засуджений ОСОБА_6 в розшук на підставі подання Бердянського МРВ КВІ ДПтС України не оголошувався, а суд не в праві скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням за відсутності засудженого.
Доводи прокурора про те, що, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Бердянський міськрайонний відділ КВІ не є підрозділом, який може здійснювати оперативно-розшукову діяльність, при цьому судом також не встановлені та не перевірені причини невиконання засудженим своїх обов`язків, не враховані докази, які містяться в особовій справі, про неповідомлення засудженим інспекцію про залишення місця проживання та не з`явлення без поважних причин на реєстрацію до підрозділу КВІ, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до ч. 1 ст. 164 КВК України кримінально-виконавча інспекція веде персональний облік засуджених протягом іспитового строку, спільно з органами внутрішніх справ та відповідними громадськими формуваннями проводить індивідуально-профілактичну роботу із засудженими та контролює додержання ними громадського порядку і виконання обов`язків, покладених на них судом; вносить подання органу внутрішніх справ щодо здійснення приводу засуджених, які не з`явилися за викликом до кримінально-виконавчої інспекції; організовує початковий розшук засуджених, місцезнаходження яких невідоме, та надсилає матеріали до органів внутрішніх справ для оголошення розшуку таких засуджених.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 166 КВК України, особа, звільнена від відбування покарання з випробуванням, розшук якої оголошено у зв`язку з ухиленням від відбування покарання, затримується і конвоюється органом внутрішніх справ у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.
Аналіз статей 164, 166 КВК України свідчить про те, що розшуком засудженого повинен займатися не районний суд, а кримінально-виконавча інспекція. Однак, як вбачається із матеріалів справи, кримінально-виконавчою інспекцією засуджений ОСОБА_6 в розшук не оголошувався, не затримувався і до районного суду, органом внутрішніх справ у передбаченому законом порядку, не конвоювався.

Необґрунтованими є доводи прокурора і про те, що районний суд, в порушення вимог ч.ч.1, 2 ст.135 КПК України, належним чином не викликав засудженого ОСОБА_6 , оскільки повістка самому засудженому або дорослому члену сім`ї чи іншій особі, яка з ним проживає, житлово-експлуатаційною організацією вручена не була, а справа розглянута по суті без належним чином повідомленого про розгляд справи засудженого, оскільки відмова в задоволенні подання кримінально-виконавчої інспекції та повернення їй матеріалів провадження для вжиття заходів щодо встановлення місця перебування засудженого ОСОБА_6 , не є розглядом справи по суті, оскільки не позбавляє кримінально-виконавчу інспекцію можливості повторно, з тих же підстав звернутися з поданням до районного суду, виконавши вимоги статей 164, 166 КВК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді подання судом першої інстанції, залишити без задоволення, а ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 липня 2016 року, якою відмовлено в задоволенні подання Бердянського МРВ КВІ ДПтС України у Запорізькій області про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направлення для відбування призначеного покарання засудженого ОСОБА_6 та подання повернуто Бердянському МРВ КВІ ДПтС України у Запорізькій області для встановлення місця перебування засудженого, залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: