АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/790/1319/16 Головуючий І-ої інстанції
Справа № 610/1025/16-к ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

при секретарі ОСОБА_6 ,

за участю: прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2016 року, -
В С Т А Н О В И Л А :
Зазначеним вироком
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий 06.08.2015р. Балаклійським районним судом Харківської області за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік, -
визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за попереднім вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 06.08.2015р. у виді 2 років позбавлення волі, більш суворим за цим вироком, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання 2 роки 6 місяців позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання звільнено, якщо він протягом іспитового строку 2 роки не вчинить новий злочин і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 постановлено обчислювати з моменту проголошення попереднього вироку, тобто з 06.08.2015 року.
Судові витрати в сумі 245,52 гривень постановлено стягнути з ОСОБА_9 на користь держави.
Як встановив суд, в липні 2015 року, більш точна дата не встановлена, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , реалізуючи умисел на заволодіння чужим майном, з трактору ДТ-75 таємно, повторно викрав належний ОСОБА_10 і ОСОБА_8 трьохрядний радіатор водяного охолодження вартістю 1292 гривні, розпорядившись ним на свій розсуд.
В апеляційній скарзі потерпілий просить скасувати вирок у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції. Потерпілий зазначає, що ОСОБА_9 не вжив будь-яких заходів щодо сприяння у розкритті скоєного ним кримінального правопорушення, однак суд у вироку вказав, що ОСОБА_9 визнав себе винним, що свідчить про надання допомоги суду у встановленні обставин справи і врахував цю обставину як таку, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання. При цьому потерпілий зазначає, що ОСОБА_9 добровільно не відшкодував завданого ним збитку, що свідчить про відсутність з його боку щирого каяття у вчиненні злочину, приховав від суду, що він раніше судимий. Також потерпілий зазначає, що після ухвалення вироку, з метою уникнення відшкодування завданих злочином збитків, обвинувачений звернувся до Балаклійського ВП ГУНП України в Харківській області з завідомо неправдивим повідомленням про те, що потерпілі вимагають від нього грошові кошти за викрадений ним радіатор водяного охолодження. Таким чином, потерпілий вважає, що ОСОБА_9 є особою, схильною до вчинення злочинів з корисливих мотивів, не розкаюється у вчиненому і тому несе загрозу суспільству. Просить також врахувати, що вчинений ним злочин відноситься до злочинів середньої тяжкості.
Заслухавши доповідь судді, потерпілого, який просив задовольнити його апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, прокурора, який вважав вирок суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за обставин, викладених у вироку, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою учасників провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, в частині допиту обвинуваченого та дослідження даних, що характеризують його особу. Фактичні обставини справи, доведеність винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому правопорушенні та юридична кваліфікація його дій, які не оспорювались в суді першої інстанції і відповідно докази щодо яких не досліджувались судом, не є предметом апеляційного розгляду відповідно до вимог ч.2 ст.394 КПК України. За встановлених у вироку обставин кримінального правопорушення, які обвинувачений ОСОБА_9 не заперечував також і у суді апеляційної інстанції, юридична кваліфікація його дій за ч.2 ст.185 КК України є правильною.
Доводи апеляційної скарги потерпілого щодо невідповідності призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого не є обґрунтованими.
Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню ним нових злочинів.

В постанові від 24.10.2003р. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» Пленум Верховного Суду України звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам ст.ст.50,65 КК України. Судом враховано тяжкість злочину, який відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі покарання обставини, конкретні обставини скоєння злочину.

Так, ОСОБА_9 на час вчинення злочину судимості не мав, не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд врахував визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні злочину, чим з його боку виявилась допомога суду у встановленні обставин справи. Доводи потерпілого, що така обставина не передбачена ч.1 ст.66 КК України, а тому не може бути визнана в якості пом`якшуючої покарання, є помилковими, оскільки частиною 2 ст.66 КК України встановлено, що суд може визнати такими, що пом`якшують покарання, й інші обставини, не зазначені в ч.1 ст.66 КК України.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання та звільненні від його відбування з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України суд врахував також позицію потерпілих та прокурора, які просили призначити ОСОБА_9 покарання з випробуванням із застосуванням положень ст.75 КК України. Також був врахований і той факт, що ОСОБА_9 не повернув потерпілим викрадений ним предмет злочину.

В суді апеляційної інстанції потерпілий ОСОБА_8 підтвердив свою позицію щодо необхідності призначити обвинуваченому покарання з випробуванням з іспитовим строком, але вважав, що необхідно збільшити строк покарання у виді позбавлення волі та випробувальний термін.

Однак, враховуючи сукупність викладених вище обставин та даних про особу ОСОБА_9 , а також конкретні обставини по справі вчинення обвинуваченим одного епізоду злочину середньої тяжкості, відсутність цивільного позову потерпілого, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги потерпілого.

Щодо повернення предмету злочину радіатора водяного охолодження, з урахуванням відсутності цивільного позову потерпілих у даному кримінальному провадження, то це питання може бути вирішене за ініціативою потерпілих у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_9 покарання є законним, справедливим, обґрунтованим, індивідуально зваженим, таким, яке є достатнім для його виправлення та повернення до нормального, суспільно корисного життя, а тому не вбачає підстав для скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, як про це ставить питання потерпілий в апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 14 березня 2016 року у відношенні ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.
Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5