Справа № 357/4263/16-к
1-кп/357/415/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.04.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000233 від 25.08.2015 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чемер Козелецького району Чернігівської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 11 квітня 2014 року № 96 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією 20 березня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду механіка-водія 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, а згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 5 травня 2014 року № 117 (по стройовій частині) його призначено на посаду кухаря взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується на території військового містечка № НОМЕР_3 по АДРЕСА_2 .

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 30 квітня 2015 року № 119 (по стройовій частині) ОСОБА_4 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України повинен неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін, дотримуватись Конституції України і законів України.

Так, близько 8 години 30 хвилин 15 грудня 2014 року в приміщенні клубу військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдату ОСОБА_4 був доведений наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 15 грудня 2014 року № 566 «Про убуття особового складу частини, який знаходиться в попередньому місці постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 АДРЕСА_3 для подальшого проходження військової служби», згідно з яким він у складі інших військовослужбовців військової частини польова пошта НОМЕР_2 18 грудня 2014 року повинен був прибути для подальшого проходження військової служби до пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 з метою доукомплектування підрозділів частини до рівня, який міг би забезпечити її високу бойову спроможність.

Достовірно знаючи про необхідність неухильного виконання відданого наказу у визначений термін, солдат ОСОБА_4 умисно його не виконав та о 16 годині 17 грудня 2014 року не прибув до місця збору на території військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується по АДРЕСА_2 , для переміщення до місця подальшого проходження військової служби у пункт постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 у АДРЕСА_4 та до вказаного пункту постійної дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_2 18 грудня 2014 року не прибув, залишившись у попередньому місці дислокації військової частини в АДРЕСА_2 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального злочину визнав повністю і показав суду, що він проходив строкову військову службу у 2005-2006 роках, а 20.03.2014 році він був призваний на військову службу під час мобілізації і спочатку проходив нетривалий час службу у військовій частині, розташованій в Чернігівській області, після чого його направили проходити подальшу військову службу до військової частини НОМЕР_2 , яка розташована по АДРЕСА_2 . Під час проходження служби, 15.12.2014 року у клубі військової частини зібрали військовослужбовців, серед яких був і він, та було зачитано наказ командира військової частини, згідно якого особовий склад військової частини передислоковувався для проходження подальшої служби до АДРЕСА_4 . Він зрозумів, що його в числі інших військовослужбовців направляють у зону АТО. Він був не готовий психологічно до проходження подальшої військової служби в зоні АТО, та був не готовий приймати участь у військових діях. Він злякався, що може загинути під час військових дій в зоні АТО, тому він не виконав наказ командира військової частини і не прибув до місця зборів та в строк до 18.12.2014 року не прибув до місця розташування військової частини в АДРЕСА_3 , а залишився на території військової частини в АДРЕСА_2 .

У скоєному ОСОБА_4 розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі, та просить надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор та захисник не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 402 ч. 1 КК України, оскільки він вчинив непокору, яка виразилась в іншому умисному невиконанні наказу.

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 за місцем проходження служби характеризується посередньо, а за місцем проживання характеризується позитивно, а також позитивно характеризується за місцем проходження строкової військової служби.

ОСОБА_4 чистосердечно розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючі відповідальність обставини судом не встановлені.

Призначаючи міру покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, чистосердечно розкаюється і активно сприяв розкриттю злочину.

Враховуючи всі наведені вище обставини, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази у провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст. 402 ч. 1 КК України і призначити йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку - 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на відділ поліції за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,