АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 608/920/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/212/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду від 10 березня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Чортківського районного суду від 10 березня 2016 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , визнано винним та засуджено за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік з покладенням обовязків, передбачених п.п.2,3 ст.76 КК України.

Скасовано арешт автомобіля марки Рено Мастер, д.н.з. НОМЕР_1 та мотоцикла марки Вайпер, д.н.з. НОМЕР_2 .

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з обвинуваченого в дохід держави процесуальні витрати за проведення криміналістичних експертиз.

З вироку слідує, що 29 серпня 2014 року біля 16 год. ОСОБА_8 , керуючи автомобілем марки Рено Мастер. д.н.з. НОМЕР_1 , на вул.Копичинецькій в м.Чорткові, поблизу автобусної зупинки Синяково, грубо порушуючи вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України, затвердженої постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав маневр повороту ліворуч, виїхав на зустрічну смугу, де допустив зіткнення з мотоциклом марки Вайпер, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_9 , який в цей момент здійснював маневр обгону. В результаті зіткнення потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми з переломом основи та склепіння черепа, забою головного мозку з гострою епідуральною гематомою із стисненням головного мозку, яка в подальшому своєму перебігу ускладнилась постравматичною правобічною сенсоневральною приглухуватістю та парезом правого лицевого нерва; перелому правої виличної кістки; перелому остислих відростків 3,4,5 шийних хребців; множинних скальпованих ран волосистої частини голови; численних саден на голові, тулубі, руках та ногах, які за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Порушення ОСОБА_8 пункту 10.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному звязку з вищезазначеною дорожньо-транспортною подією та наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати вирок суду в зв`язку з неправильним застосуванням норм закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, посилаючись на те, що в діях його підзахисного відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, в зв`язку з чим просить закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 . Обгрунтовує скаргу тим, що за наслідками судового слідства не здобуто доказів того, хто першим розпочав виконувати маневр: обгін - потерпілий ОСОБА_9 чи поворот ліворуч- ОСОБА_8 , від з`ясування чого залежить чи винен його підзахисний у скоєнні ДТП. Крім того зазначає, що суд не дав оцінки суперечливим показанням свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та самого потерпілого та безпідставно оцінив критично показання свідка ОСОБА_12 , який був очевидчем ДТП та розповів про виконання обвинуваченим маневру обгону з дотриманням ПДР України. Зазначає про численні порушення водієм ОСОБА_9 вимог ПДР України, зокрема, керування мотоциклом без посвідчення водія та мотошолому, з перевищенням дозволеної в населених пунктах швидкості руху та здійснення обгону на перехресті, які суд не врахував у вироку на пітвердження часткової винуватості потерпілого у ДТП, оскільки за умови дотримання ним ПДР України тілесні ушкодження у потерпілого могли б бути меншого ступеню тяжкості, вважає, що обвинувачений не повинен відповідати за тяжкість тілесних ушкоджень, що були отримані не з його вини. Посилається на неповноту судового розгляду, яка полягала у відмові судом у задоволенні його клопотання щодо надання доручення органу досудового розслідування про проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою детального з`ясування обставин ДТП та вини його учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченого, який підтримав подану апеляцію з викладених у ній мотивів, прокурора , який вважає вирок суду законним та обгрунтовним, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив наявні у кримінальному провадженні докази, перевіривши усі доводи обвинувачення і захисту, дав правильну оцінку доказам, вірно встановив фактичні обставини провадження, кваліфікувавши дії обвинуваченого як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто за ч.2 ст.286 КК України.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому злочину, суд вірно зіслався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який пояснив, що розпочав виконання маневру обгону автомобіля під керуванням обвинуваченого коли віддаль між мотоциклом та транспортним засобом під керуванням ОСОБА_8 складала близько 65 км, виїхавши на зустрічну смугу руху, боковий інтервал між їх транспортними засобоами склав коло 1,1 метрів, несподівано для нього коли віддаль між ними була коло 33 метрів, водій ОСОБА_8 розпочав маневр повороту ліворуч, внаслідок чого сталась ДТП, уникнути зіткнення йому не вдалось, оскільки для здійснення обгону він збільшив швидкість мотоцикла з 60 км/год до 70 км/год

Про те, що обвинувачений різко повернув ліворуч, коли мотоцикліст ОСОБА_9 вже перебував на зустрічній смузі руху та виконував маневр обгону автомобіля Рено Трафік повідомив суду і свідок ОСОБА_11 , який рухався на власному мотоциклі позаду потерпілого та був безпосереднім свідком дорожньо-транспортної пригоди.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 , які він відтворив під час проведення з ним слідчого експерименту, щодо перебування автомобіля під його керуванням в перпендикулярному положенні по відношенні до проїздної частини дороги в момент зіткнення транспортних засобів, початку виконання маневру повороту ліворуч в момент, коли позаду на його та зустрічних смугах не було транспортних засобів, в чому він переконався, подивившись в ліве дзеркало заднього виду, які повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_12 , який перебував в момент ДТП поруч з водієм ОСОБА_8 на правому передньому сидінні автомобіля Рено Мастер, визнані неспроможними з технічної точки зору судовим експертом автотехніком у висновку № 124/15-22 від 7 квітня 2015 року, в якому він визначив, що обвинувачений не міг не бачити мотоцикл під керуванням потерпілого, оскільки якби останній перебував в зоні обмеженої оглядовості його швидкість повинна була б становити 33 км/год, що суперечить матеріалам провадження, згідно з якими швидкість мотоцикла становила 60-70 км/год та показанням самого обвинуваченого, який стверджував, що в момент зіткнення швидкість мотоцикла була близько 80 км/год. Також експерт перевірив, що якщо б мотоцикліст перебував поза зоною оглядовості автомобіля, яка складає понад 300 метрів, його швидкість складала 278 км/год, що неможливо за технічними параметрами мотоцикла. Крім того, ці показання не співпадають з технічними даними, наведеними у висновку судового експерта в галузі автотехніки № 1159/14-22 від 29.01.2015 року, у якому визначено, що кут зіткнення транспортних засобів був незначним - 10 градусів, а також визначено механізм контактування транспортних засобів в первинний момент, зокрема, мотоцикл контактував корпусом правого дзеркала, важеля вимикання зчеплення та торцем правої ручки керма, правою контрагайкою кріплення вісі переднього колеса з лівою боковою поверхнею автомобіля Рено Мастер.

В звязку з наведеним суд першої інстанції вірно не взяв до уваги показання обвинуваченого, свідка ОСОБА_12 та дані здобуті за наслідкамипроведеного 21.02.2015 року за участю ОСОБА_8 слідчого експерименту та визнав їх такими що не відповідають обставинам кримінального провадження .

Натомість, правильно зазначив про те, що показання потерпілого ОСОБА_9 , які він відтворив під час проведення з ним слідчого експерименту, та свідка ОСОБА_11 , є правдивими, оскільки є спроможними з технічної точки зору, що визначив судовий експерт- автотехнік у висновку № 124/15-22 від 7 квітня 2015 року , вирахувавши, що час руху мотоцикла та автомобіля з моменту виникнення небезпеки для руху і до моменту зіткнення співпадає та становить 1,8 сек. та повністю узгоджуються з висновком судового експерта в галузі автотехніки № 1159/14-22 від 29.01.2015 року щодо кута та механізму зіткнення транспортних засобів.

Порівнюючи відстань до місця зіткнення , на якій перебував мотоцикл в момент виникнення небезпеки для руху(33 метри) з величиною його зупинного шляху(39-50метрів) експерт прийшов до висновку № 124/15-22 від 07.04.2015 року про те, що водій ОСОБА_9 не міг зупинити керований ним мотоцикл та уникнути ДТП, її причиною є порушення водієм ОСОБА_8 вимог п.10.1 ПДР України , який при виконанні повороту ліворуч не переконався що це буде безпечним та не створить перешкод для інших учасників руху, з яким вірно погодився і суд першої інстанції за наслідками дослідження та оцінки зібраних та наданих йому учасниками кримінального провадження доказів, що вважає доведеним і колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта та вирок в апеляційному порядку.

Приходячи до висновку про винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, суд крім вищеперелічених доказів, підставно враховував і висновки судового екперта в галузі автотехніки №9997/14-22 від 23.09.2014 року та № 998/14-22 від 5.11.2014 року, згідно з якими автомобіль та мотоцикл не мали технічних несправностей до ДТП, які перебували б в причинно насліковому звязку з нею, дані, здобутими за наслідками проведення огляду місця події від 29.08.2014 року, в ході якого встановлено ділянку дороги, на якій мало місце ДТП, місце розташування транспортних засобів, наявні на них механічні пошкодження, сліди шин автомобіля та мотоцикла на дорозі, а також висновок судмедексперта № 389 від 24.10.2014 року, згідно з яким виявлені у потерпілого травматичні зміни у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепа, забої головного мозку, з гострою епідуральною гемотомою із стисненням головного мозку, яка в подальшому своєму перебігу ускладнилась посттравматичною правобічною сенсоневральною приглухуватістю та парезом правого лицевого нерва; перелом правої виличної кістки; пеерломи осистих відростків 3,4,5 шийних хребюців; множинні скальповані рани волосистої частини голови, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до тяжких тілесних, утворились при ДТП.

Отже, результати огляду місця події, висновки зазначених екпертиз, показання свідків, дані проведеного за участю потерпілого слідчого екперименту, повністю підтверджують винність обвинуваченого у вчиненні ДТП.

З огляду на вищенаведене, доводи сторони захисту про відсутність вини ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України є безпідставними, оскільки висновки суду про те, що ОСОБА_14 розпочав здійснення маневру обгону автомобіля під керуванням обвинуваченого та вже перебував на зустрічній смузі руху в момент початку виконання ОСОБА_8 повороту лівороту, який всупереч вимог п. 10.1. ПДР України не переконався що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, підтверджені вищепереліченими доказами, яким суд дав вірну правову оцінку.

Твердження захисника щодо недотримання водіяєм ОСОБА_9 правил дорожнього руху знайшли своє підтвердження в висновку судової автотехнічної експертизи, однак, винні дії обвинуваченого в звязку з їх порушенням не перебувають в причинно-наслідковому звязку з ДТП, а основним елементом будь-якого виду відповідальності, в тому числі і кримінальної, є наявність причинно-наслідкового звязку між діями особи та наслідками, які настали внаслідок їх вчинення.

Доводи захисника про неспростування судом першої інстанції невідповідності між показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки ці показання не суперечать обставинам ДТП, які ці свідки сприймали в різних умовах, а незначна відмінність між ними не впливає на їх суть .

Показання свідка ОСОБА_12 є аналогічними показаннями обвинуваченого, які перевіряв судовий експерт та встановив їх неспроможність з технічної точки зору та відхилив суд як недостовірні під час встановлення фактичних обставин справи та перевірки їх доказами, а тому доводи захисника з приводу їх безпідставного неврахування судом першої інстанції є необгрунтованими.

Твердження адвоката ОСОБА_7 з приводу неповноти судового розгляду, яка полягала у безпідставному відхиленні судом поданих ним клопотань про проведення слідчих експериментів з свідками, які були очевидцями ДТП з метою встановлення всіх обставин та причин ДТП, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки адвокат ОСОБА_7 надавав правову допомогу ОСОБА_8 з початку досудового розслідування під час перебування останнього і в статусі свідка, і в статусі підозрюваного та обвинуваченого, проте, на досудовому слідстві клопотань про його доповнення, проведення додаткових слідчих дій він не заявляв. Невідомих йому обставин під час судового розгляду не зявилось, оскільки після виконання вимог ст.290 КПК України, тобто відкриття сторонам матеріалів досудового розслідування, збирати додаткові докази КПК України забороняє, а тому суд правильно відмовив у задоволенні його клопотання.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції дотримався вимог ст.65-67 КПК України, врахував обставини що помякшують покарання обвинуваченого, відсутність обставин що його обтяжують, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його молодий вік, позитивну характеристику з місця проживання, а також думку потерпілої, яка не має до нього претензій матеріального та морального характеру та просила його суворо не карати, а тому вірно призначив йому покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таке покарання на думку колегії суддів відповідає меті покарання, буде достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових злочинів.

Порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування чи зміни вироку колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого є необгрунтованою, а тому вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. 404,407, КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_7 на вирок Чортківського районного суду від 10 березня 2016 року - залишити без задоволення.

Вирок Чортківського районного суду від 10 березня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2