АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1686/16 Справа № 191/2332/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000304 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1)21 червня 2010 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку і покладанням обов`язків на 2 роки; 2)11 серпня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, 09 липня 2014 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 2 місяці 5 днів,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений просить скасувати вирок суду як незаконний та постановити новий вирок, відповідно до діючого кримінального процесуального законодавства, призначивши йому справедливе покарання.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не прийняв до уваги, що сторона обвинувачення не довела того, що саме від його дій настала смерть потерпілого, оскільки очевидців даного конфлікту не було, знаряддя злочину не встановлено, перебування у стані алкогольного сп`яніння не доведено відповідними доказами.
Вважає, що суд при призначенні покарання не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме: визнання ним вини у повному обсязі, щире каяття, перебування його у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , а також необґрунтовано врахував обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочину.
Потерпіла ОСОБА_10 в своїх запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції повністю дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував при призначенні покарання обвинуваченому обставини, які обтяжують покарання, рецидив злочину та вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки останній раніше був засуджений за вчинення умисного злочину, а також пояснював у судовому засіданні, що 22 лютого 2016 року вживав спиртні напої разом ще з чотирма особами, які в судовому засіданні підтвердила цей факт.
Крім того, сам ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснював, що вдарив ОСОБА_11 цеглиною, що також підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 61 від 18 березня 2016 року, з якого вбачається, що тілесні ушкодження є наслідками дії тупого твердого предмету.
Також вважає, що посилання обвинуваченого на те, що він перебував у стані необхідної оборони не є слушними, оскільки ніяких тілесних ушкоджень при проведенні судової-медичної експертизи у нього не виявлено.
Вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, також вирішено питання щодо речових доказів.

За обставин, викладених у вироку, 22 лютого 2016 року приблизно о 20 годині 00 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля подвір`я свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптової сварки із ОСОБА_9 , яка виникла після спільного з потерпілим вживання алкогольних напоїв, маючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння останньому тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи небезпечність своїх дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та не бажаючи настання смерті потерпілого, взяв в праву руку твердий предмет з ребристими гранями, схожий на фрагмент цеглини, який він підібрав на землі, та, знаходячись з потерпілим обличчям до обличчя, наніс ОСОБА_9 один удар зазначеним предметом в життєво важливий орган - лобну ділянку голови зліва, після чого, не бажаючи дізнатися які наслідки настали внаслідок його злочинних дій та не спостерігаючи, що буде в подальшому з потерпілим ОСОБА_9 , повернувся додому.

23 лютого 2016 року потерпілий ОСОБА_9 був виявлений приблизно о 10 годині 00 хвилин в непритомному стані біля подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , де при наданні йому першої медичної допомоги медичними працівниками, не приходячи до свідомості, помер.

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепу та крововиливами під оболонки головного мозку. У потерпілого ОСОБА_9 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми - синців правої і лівої навколо очних ділянок; численних саден шкіри лобної ділянки голови справа; забитої рани шкіри в лобній ділянці зліва; садна шкіри в тім`яній ділянці голови зліва; забитої рани шкіри в потиличній ділянці голови справа; крововиливів у товщі м`яких покривних тканин голови відповідно до ран; перелом лобної кістки зліва та кісток основи черепа; двобічної субдуральної (під твердою мозковою оболонкою) гематоми; розповсюджених масивних субарахноїдальних крововиливів обох великих півкуль головного мозку та мозочка; набряку головного мозку, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 просили призначити більш м`яке покарання.
Прокурор під час апеляційного розгляду просила залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Судовий розгляд кримінального провадження проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не доведення стороною обвинувачення того, що саме від його дій наступила смерть потерпілого ОСОБА_9 не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким судом у вироку надано належну оцінку.
Так, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину визнавав частково, зазначаючи що перебував у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 , але не оспорював обставини спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які виразилися у нанесенні одного удару цеглиною по голові останнього.
Даний факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину підтверджується висновком судово-медичної експертизи трупу № 61 від 18 березня 2016 року, згідно якого смерть ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи черепа та крововиливами під оболонки головного мозку, і зазначені тілесні ушкодження є наслідками дії тупого твердого предмету, контактуюча поверхня якого пласка переважаюча площина, з підвищеним вмістом заліза і кремнію у складі, а тому дані ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті (а. к. п. 39-44 т. 1).
Зазначені обставини підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_12 , яка у судовому засіданні пояснювала, що їй декілька разів телефонував ОСОБА_7 та повідомляв про те, що він цеглиною вдарив по голові ОСОБА_9 , однак вона не повірила йому, оскільки знала, що ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, такі ж покази підтвердила свідок ОСОБА_13 , яка пояснювала, що 22 лютого 2016 року приблизно о 21 годині 00 хвилин до неї до дому прийшов ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння та повідомив, що він побився з ОСОБА_9 та вдарив його цеглиною по голові, потерпіла ОСОБА_10 пояснювала, що 23 лютого 2016 року зранку до неї прийшла сестра обвинуваченого та повідомила, що її син лежить під парканом біля будинку АДРЕСА_2 та коли підбігла туди, побачила його з раною на лобі (а. к. п. 21 22, 33 34 т. 1).
Такі показання відповідають протоколу огляду від 23 лютого 2016 року, згідно якого була оглянута ділянка місцевості зі східної сторони від будинку АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_7 , та біля подвір`я на відстані приблизно 20 см були виявлені плями рідини червоно-бурого кольору ( а. к. п. 11-17 т. 1); протоколу огляду трупа від 23 лютого 2016 року, згідно якого був оглянутий труп ОСОБА_9 та в ході огляду у нього були виявлені тілесні ушкодження (а. к. п. 8 т. 1); протоколу проведення слідчого експерименту від 24 лютого 2016 року, згідно якого обвинувачений зазначив, що між ним та потерпілим виникла сварка, в ході якої йому здалося, що ОСОБА_9 хоче його вдарити, на що ОСОБА_7 підняв із землі цеглину та наніс нею один удар по голові потерпілого (а. к. п. 82-83 т. 1).
Зазначені докази спростовують доводи обвинуваченого щодо не встановлення знаряддя злочину.
Надані показання потерпілої та свідків не протирічать один одному, узгоджуються між собою щодо місця та розвитку події, відповідають фактичним обставинам провадження, та співпадають з додатковим висновком судово-медичної експертизи трупу № 61 від 18 березня 2016 року щодо характеру, численності та локалізації тілесних ушкоджень, встановлених експертизою трупу ОСОБА_9 та не суперечать механізму і умовам їх спричинення, вказаному обвинуваченим ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту ( а. к. п. 85-86 т. 1), що підтверджує причинно-наслідковий зв`язок між спричиненням тілесного ушкодження обвинуваченим потерпілому та наслідками, що настали.
Також судом обґрунтовано прийнято як належний та допустимий доказ висновок судово-цитологічної експертизи № 541 від 28 березня 2016 року, згідно якого в слідах на вилучених у ОСОБА_7 сорочці, майці та спортивних штанах виявлено наявність крові людини, походження таких слідів не виключає можливість їх утворення за рахунок крові потерпілого ОСОБА_9 (а. к. п. 131-135 т. 1).
Перебування обвинуваченого у стані необхідної оборони внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 на думку колегії суддів не знайшло підтвердження доказами, оскільки саме поведінка ОСОБА_7 стала приводом до сварки, в ході якої він почав виштовхувати ОСОБА_9 з дому, про що він зазначав під час проведення слідчого експерименту (а.к.п.82-83,т.1), у потерпілого ОСОБА_9 були відсутні будь-які сторонні предмети, згідно із висновком судово-медичної експертизи № 54 від 24 лютого 2016 року на тілі у ОСОБА_7 будь-яких тілесних ушкоджень не встановлено(а. к. п. 80-81 т. 1), що свідчить про відсутність застосування до нього фізичного насильства з боку потерпілого ОСОБА_9 .
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого в частині того, що судом не доведено перебування його у стані алкогольного сп`яніння, на думку колегії суддів є не слушними, оскільки судом першої інстанції після дослідження усіх доказів обґрунтовано було встановлено, що сварка між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 виникла в процесі спільного вживання спиртних напоїв з приводу неналежної поведінки самого обвинуваченого внаслідок його неправомірної поведінки по відношенню до співмешканки.
За таких обставин місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого в інкримінованому йому злочині.
Що стосується виду та розміру призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, то при його призначенні судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відноситься згідно із ст. 12 КК України до категорії тяжких злочинів; особа винного, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинені умисні злочини проти власності; відсутність обставин, що пом`якшують покарання; встановлено обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочину, що дає підстави колегії суддів вважати обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років, що необхідним і достатнім для його виправлення.
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції не врахував обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання ним вини у повному обсязі та щире каяття, на думку колегії суддів не є слушними, оскільки обвинувачений в суді першої інстанції вину за ч.2 ст.121 КК України не визнавав у повному обсязі, позиція обвинуваченого в суді апеляційної інстанції щодо призначення більш м`якого покарання не свідчить про його щире каяття.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності обставини, яка обтяжує йому покарання, рецидив злочину, оскільки 11 серпня 2011 року ОСОБА_7 засуджений Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за вчинення умисного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, судимість за який не знята і не погашена (а. к. п. 60 т. 1), що відповідно до ст.34 КК України вказує на наявність рецидиву злочинів.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення та не вбачає підстав для задоволення вимог його апеляційної скарги, вважаючи доводи останнього не обґрунтованими.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року залишити без задоволення.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 червня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим з моменту отримання копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області:
_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4