АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/774/1357/16 Справа № 192/3056/16-к Слідчий суддя - ОСОБА_1 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія: ст. КПК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури Дніпропетровської області на ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,-

встановила:
Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував наступним.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні повторного викрадення чужого майна, яке належить потерпілому ОСОБА_10 з території його домоволодіння на загальну суму 646 грн.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя врахував, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що ОСОБА_8 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 06 листопада 2015 року до реального відбуття покарання у виді 3 (трьох) років 1 місяця позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили, і направлений до виконання розпорядженням суду. Отже підозрюваного в порядку виконання вироку буде затримано та направлено до відбування покарання. Тому, за твердженнями слідчого судді, підстав для обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу тримання під вартою не має.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати, постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що в ході розгляду клопотання слідчим суддею не встановлено міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця роботи. Вказує, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що останній офіційно в Україні не працював, та не має постійного місця роботи взагалі. Таким чином, на його думку, існує доцільність тримання ОСОБА_8 під вартою, оскільки існує ризик, передбачений п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України про що є відповідні докази з урахуванням тих обставин, що той до відбування покарання в установленому законом порядку вчинив злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк - 6 років, ніде не працює, внаслідок чого не має засобів існування, не має міцних соціальних зв`язків та може вчинити інший злочин.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, підозрюваного та його захисника, які просили залишити рішення слідчого судді без змін, пояснення слідчого, вивчивши надані судом першої інстанції та слідчим матеріали проваджень, обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судове рішення стосовно застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим злочину; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першої цієї статті.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі, оскільки вказані ризики слідчим у своєму клопотанні не знайшли свого підтвердження, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих матеріалів судового провадження, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, 05 жовтня 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань стосовно ОСОБА_8 були внесені відомості про злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України, щодо таємного викрадення майна із домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме банок з консервацією, які належать ОСОБА_10 , з спричиненням останньому матеріальної шкоди, з присвоєнням кримінальному провадженню № 0000766.

28 жовтня 2016 року ОСОБА_8 , було повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, відповідно якої останній будучи раніше судимим 06 листопада 2015 року, вчинив новий злочин, а саме, 04 жовтня 2016 року приблизно о 21 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння прийшов на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_10 , де повторно, з корисливих мотивів шляхом доступу через незамкнені двері проник до приміщення погрібу, де викрав встановлену слідством кількість банок консервації, після чого з місця скоєного злочину зник, розпорядившись майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 646 гривень.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження в межах своєї компетенції, слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого, у відповідності до вимог ст. 193 КПК України, ст. 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого, щодо обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Оскільки дійсно, як встановлено також колегією суддів, ОСОБА_8 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, до реального відбуття покарання у виді трьох років одного місяця позбавлення волі. Даний вирок набрав законної сили та направлений до виконання відповідному органу згідно розпорядження суду, а тому доводи сторони обвинувачення, щодо вчинення підозрюваним іншого злочину спростовано вищенаведеним.

Слідчий у судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що на момент складання клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , у неї не було даних про те, що відносно останнього виконується вирок, згідно якого йому призначено покарання у вигляді позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що в порядку п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України та п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України, слідчий має право на звернення з клопотанням про залишення підозрюваного в слідчому ізоляторі на час досудового провадження до суду, який ухвалив вирок, тобто до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.
Інші доводи сторони обвинувачення, що характеризують особу підозрюваного, а саме, що ОСОБА_8 ніде не працює, не має засобів існування та міцних соціальних зв`язків хоча й заслуговують на увагу, однак оскільки вони були враховані судом першої інстанції в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні і самі по собі, в даному випадку не можуть бути підставою для обрання виняткового запобіжного заходу, тому колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , слід залишити без змін, а апеляцію прокурора, як необґрунтовану - без задоволення.
Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
постановила:
Апеляційну скаргу прокурора Солонянського відділу Дніпропетровської місцевої прокуратури Дніпропетровської області - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2016 року про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4