УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Cудової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого-судді ОСОБА_6,
суддів ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
розглянувши в судовому засіданні в м. Києві 06 вересня 2016 року заяву засудженої ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за частиною другою статті 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років з конфіскацією всього майна. На підставі статті 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року, остаточно визначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років шість місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю.

Цим же вироком засуджено також ОСОБА_5, заяву про перегляд судового рішення щодо якого не подано.

Апеляційний суд м. Києва ухвалою від 09 березня 2016 року цей вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року змінив: пом'якшив призначене ОСОБА_4 покарання за частиною другою статті 187 КК у виді позбавлення волі до семи років з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі статті 71 КК остаточно визначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк сім років шість місяців з конфіскацією всього майна, яке є її власністю. На підставі частини п'ятої статті 72 КК у строк призначеного ОСОБА_4 покарання із розрахунку один день попереднього ув'язнення за два дні позбавлення волі зараховано строк з 03 березня 2015 року по 09 березня 2016 року включно. У решті цей вирок залишено без зміни.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою на вирок Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року на підставі пункту 2 частини другої статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) з тієї підстави, що з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд вироку Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року з підстав, передбачених статтею 445 КПК. На обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність зазначених судових рішень, порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме статей 409, 438 КПК, порушення статті 62 Конституції України та статей 1,5,6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Просить переглянути зазначені судові рішення щодо неї та постановити рішення, яким у відповідності до статті 681 КК призначити мінімальне покарання передбачене санкцією частини другої статті 186 КК.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви ОСОБА_4 та долучені до неї матеріали, колегія суддів вважає, що передбачені законом підстави для відкриття провадження Верховним Судом України для перегляду судових рішень щодо заявниці відсутні.

Відповідно до статті 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 445 КПК, підставами для перегляду судових рішень Верховним Судом України, що набрали законної сили, є: 1) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, у подібних правовідносинах, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень (крім питань неоднакового застосування санкцій кримінально-правових норм, звільнення від кримінальної відповідальності чи покарання); 2) неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми права, передбаченої Кримінальним процесуальним кодексом, що зумовило ухвалення різних за змістом судових рішень; 3) невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції висновку щодо застосування норми права, викладеному в постанові Верховного Суду України; 4) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов'язань при вирішенні справи судом.

Визначений цією статтею перелік підстав для перегляду справ Верховним Судом України є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до положень зазначених статей КПК до компетенції Верховного Суду України не входить розгляд помилок щодо фактів чи порушень законодавства України, нібито допущених судами першої чи апеляційної інстанцій, оскільки у такому випадку він перевищив би межі своїх повноважень, передбачених законом. Верховний Суд України має лише повноваження визначати правильність/неправильність тлумачення та застосування судом касаційної інстанції норм матеріального чи процесуального права за особливих вимог та застережень, визначених конкретними підставами перегляду судових рішень.

Як убачається зі змісту заяви, ОСОБА_4, хоча і посилається на статтю 445 КПК, проте не вказує про наявність жодної із нормативно визначених цією статтею підстав для перегляду справи Верховним Судом України та не зазначає конкретної норми права, яка була б неоднаково застосована судом касаційної інстанції, не долучено копій різних за змістом (порівнюваних) рішень суду касаційної інстанції, натомість заявниця твердить про свою незгоду з вироком Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, що відповідно до статті 445 КПК не є підставою для перегляду зазначених судових рішень Верховним Судом України.

З огляду на викладене, колегія суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України вважає, що подана ОСОБА_4 заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 09 березня 2016 року та вироку Подільського районного суду м. Києва від 21 вересня 2015 року є необґрунтованою, і не вбачає підстав для допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Керуючись статтями 444,445,451 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

відмовити ОСОБА_4 у допуску справи до провадження Верховного Суду України за її заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2016 року щодо неї.

Судді:

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_6