Дата документу 15.08.2016 Справа № 554/6590/16-к
Провадження № 1-кс/554/6371/2016
УХВАЛА

Іменем України

15 серпня 2016 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання слідчого Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0003237 від 12 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором Полтавської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , у якому просить накласти арешт на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони її відчуження будь-яким особам у будь-який спосіб.

Слідчий також просив розглянути дане клопотання без повідомлення власника майна з метою забезпечення арешту майна.

В обґрунтування клопотання про арешт майна слідчий вказує, що Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0003237 від 12 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що у липні 2016 року невстановлені особи, перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори, маючи умисел на незаконне заволодіння правом власності на квартиру ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що останній не усвідомлює значення своїх дій уклали договір купівлі продажу.

Допитаний по даному факту ОСОБА_5 пояснив, що з народження він страдає психічним захворюванням в формі шизофренії. Відповідно до рішення Октябрського РС м. Полтави від 29.03.2007 року є недієздатним, а його опікуном є брат ОСОБА_6 .

Слідчий зазначає, що на даний час вказана квартира виставлена на продаж, а також існує загроза в зміні планування квартири та виконання ремонту у приміщенні. Оскільки вищевказана квартира має ознаки набутої в результаті вчинення злочину, тому для з`ясування істини у кримінальному провадженні на неї необхідно накласти арешт з метою недопущення її відчуження. При цьому можливість настання надмірно тяжких наслідків арешту майна квартири, для інших осіб відсутня.

Відповідно до інформаційної довідки №.06.2016 року ОСОБА_5 продав квартиру ОСОБА_7 , яка в свою чергу перепродала квартиру ОСОБА_8 .

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

У судовому засіданні слідчий підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Враховуючи, що сторона обвинувачення довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, може бути відчужене іншими особами, а тому, з метою забезпечення арешту майна дане клопотання розглядається в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, вислухавши думку слідчого та дослідивши надані докази, встановив наступне.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судовому засіданні встановлено, що 12 серпня 2016 року до ЄРДР внесені відомості за № 0003237 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України та згідно витягу зазначено про те, що 28.07.2016 року невідомі особи шахрайським шляхом заволоділи житлом за адресою: АДРЕСА_1 , що належне ОСОБА_5 .

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 29.03.2007 року по справі №2-о-16/07 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано недієздатним, встановлено над ним опіку, визначивши опікуном його брата ОСОБА_9 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вказаний правочин зареєстровано у нотаріуса ОСОБА_10 28.07.2016 року та внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В подальшому вказане нерухоме майно було відчужене іншій особі.
Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №65800508 від 15.08.2016 року вбачається, що квартира АДРЕСА_2 , зареєстрована на праві власності за ОСОБА_8 .

Крім того, сторона обвинувачення довела наявність достатніх підстав вважати, що майно, яке не було тимчасово вилучене, може бути відчужене іншими особами, а тому, з метою забезпечення арешту майна, дане клопотання розглядається в порядку ч. 2 ст. 172 КПК України.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Слідчим доведено, що вищевказана квартира, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

За вказаних слідчим у клопотанні обставин, які внесені до ЄРДР та на теперішній час здійснюється досудове розслідування, вказана квартира може бути об`єктом кримінально протиправних дій, або набута кримінально протиправним шляхом.

Тому, квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає арешту, оскільки незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого Полтавського відділу поліції ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню № 0003237 від 12 серпня 2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , рнокпп НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 14.04.2009 року, шляхом заборони її відчуження та розпорядження будь-якими особами у будь-який спосіб до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Полтавської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1