АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представники

потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_11 погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 загальною площею 161,90 (сто шістдесят одна ціла дев`яносто сотих) кв.м., машиномісце номер НОМЕР_1 , яке розташоване в підземному автопаркінгу по вулиці Хоривій 39-41в м. Києві, загальною площею 22,8 (двадцять дві цілі вісім десятих) кв.м.

В ухвалі слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки особою, що подала клопотання, доведено необхідність такого арешту у відповідності до вимог ст. 170 КПК України та таке клопотання містить достатніх правових вимог.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 який діє в інтересах ОСОБА_10 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту. Мотивуючи свої доводи, викладені в апеляційній скарзі, апелянтвказує на порушення слідчим суддею вимог ст. 170 КПК України, з огляду на те, що матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази причетності її підзахисного до вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 358 КК України.
Одночасно захисник ОСОБА_13 ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивуючи його тим, що під час розгляду клопотання про накладення арешту присутнім ні він ні його підзахисний не були, ухвалу слідчого судді отримали лише 06.09.2016 року

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_13 , який діє в інтересах ОСОБА_10 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, пояснення представників потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.
З апеляційної скарги, доданих до неї документів та матеріалів судового провадження вбачається, що клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту було розглянуто судом у відсутність ОСОБА_10 та його захисника, ухвалу слідчого судді отримали лише під час ознайомлення з матеріалами судового провадження 06.09.2016 року, а тому оскарження ухвали про накладення арешту на майно здійснено без пропущення процесуального строку.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації.

Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням частини другої цієї статті.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суддею встановлено, що в провадженні слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005179 від 14.08.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України за фактом підроблення документів на підставі яких перереєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Задовольняючи клопотання слідчого, що внесене в межах зазначеного кримінального провадження, про накладення арешту на майно, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 загальною площею 161,90 (сто шістдесят одна ціла дев`яносто сотих) кв.м., машиномісце номер НОМЕР_1 , яке розташоване в підземному автопаркінгу по вулиці Хоривій 39-41в м. Києві, загальною площею 22,8 (двадцять дві цілі вісім десятих) кв.м. слідчий суддя вказав, що клопотання слідчого відповідає вимогам ст. 171 КПК України та містить правові підстави для його задоволення, зокрема, майно має ознаки такого на яке спрямоване кримінальне правопорушення і тому воно слідчим Подільського УП ГУНП у м. Києві постановою 19 серпня 2016 року визнано, як речовий доказ.

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів.

Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину.

В ст. 98 КПК України зазначено, що предмети, які були об`єктом протиправних дій, є речовими доказами у кримінальному провадженні.

В положеннях ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-173 КПК України.

Таким чином, накладення арешту на вищезазначене майно за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали кримінального провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, ухвалу слідчого судді слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_10 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 98, 117, 170, 171, 173, 395, 396, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_10 строк на апеляційне оскарження.

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 22 серпня 2016 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції ОСОБА_11 погоджене з прокурором Київської місцевої прокуратури №7 ОСОБА_12 та накладено арешт на майно, а саме: квартиру номер АДРЕСА_1 загальною площею 161,90 (сто шістдесят одна ціла дев`яносто сотих) кв.м., машиномісце номер НОМЕР_1 , яке розташоване в підземному автопаркінгу по вулиці Хоривій 39-41 в м. Києві, загальною площею 22,8 (двадцять дві цілі вісім десятих) кв.м.- залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

11сс/796/3265/2016 Категорія ст. 172 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_14
Доповідач ОСОБА_1