В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 274/2184/15-к
Провадження № 1-кп/0274/72/16
м. Бердичів
29.02.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі головуючого-судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бердичева кримінальне провадження № 274/2184/15-к по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богдани, Золотоніського району, Черкаської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого:
за ч. 3 ст. 407, ч. 1 ст. 408 КК України,
за участю:
прокурора ОСОБА_4 ;
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5
В с т а н о в и в :
16 липня 2014 року військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдат ОСОБА_3 прибув із військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), для подальшого проходження військової служби до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 ).
Того ж дня, наказом №76 командира військової частини -польова пошта НОМЕР_2 від 16 липня 2014 року, солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення і призначено на посаду - майстер-номер обслуги другої обслуги другого гаубичного самохідно-артилерійського взводу четвертої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, та, відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», солдат ОСОБА_3 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до ст.ст. 19, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 зобовязаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), знати та виконувати свої службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.
Відповідно до вимог ст. ст. 3,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, та зобов`язує додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, наказів командирів.
Однак, солдат ОСОБА_3 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 .
22 липня 2014 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем дислокації вказаної військової частини за адресою: АДРЕСА_3 , в порушення ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилення від військової служби, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та, без поважних причин і без дозволу командування, самовільно залишив військову частину - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого до військової частини польова пошта НОМЕР_2 повернувся 26 серпня 2014 року і приступив до виконання своїх службових обов`язків.
В подальшому, 26 грудня 2014 року солдату ОСОБА_3 за його рапортом було надано чергову відпустку за 2014 рік терміном з 26 грудня 2014 року до 08 січня 2015 року.
26 грудня 2014 року солдат ОСОБА_3 убув у чергову відпустку за місцем свого проживання.
Однак, солдат ОСОБА_3 , в ході проходження військової служби в Збройних Силах України за призовом під час мобілізації, на особливий період, знову вирішив стати на злочинний шлях та, діючи умисно, не з`явився на службу з відпустки з метою ухилитися від військової служби.
Так, 08 січня 2015 року військовослужбовець військової частини - польова пошта НОМЕР_2 солдат ОСОБА_3 , перебуваючи у черговій відпустці, в порушення ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, знаючи про те, що він повинен проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та, без поважних причин і без дозволу командування, не прибув з відпустки на службу до військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , з метою ухилитися від військової служби, після чого до військової частини не повернувся, обов`язки по службі не виконує та проводить час на власний розсуд.
Кримінальна відповідальність за вчинення злочинів, у вчиненні яких ОСОБА_3 визнається винним, передбачена ст.ст.407 ч.3, 408 ч.1 КК України.
В судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні злочину визнав повністю та показав, що влітку 2014 року він був мобілізований. Спочатку проходив військову службу в Чернігівській області, потім у АДРЕСА_4 в учбовому центрі та осаточно проходити службу йому визначили в АДРЕСА_1 у військовій частині НОМЕР_2 . Після того як прибув у військову частину у АДРЕСА_1 , через декілька днів їм повідомили, що 23 липня їх мають відправити в АТО. В зв`яку із цим його відпустили до дому на три дні попрощатися із рідними. Він поїхав до дому, звідки зателефонував у військову частину, повідомивши, що не повернеться. Дома пробув до 26.08.2014 року і повернувся у військову частину. Продовжував службу до 26.12.2014 року. Йому надали чергову відпустку. Він мав повернутися у військову частину 08.01.2015 року, однак не повернувся, так як стало відомо, що військову частина відбуде в зону АТО. Він злякався. Дома займався домашнім господарством, сімейними справами. Не повернувся також у військову частину в зв"язку із тим, що спільно з дружиною виховував чотирьох неповнолітніх дітей, в березні 2015 року одружився офіційно. В жовтні 2015 року у них з дружиною народилася спільна дитина. У вчиненому розкаюється.
Крім визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні злочину стверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.
По факту самовільного залишення обвинуваченим військової частини вина ОСОБА_3 стверджується наступними доказами.
Так, відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 76 від 16.07.2014 року ОСОБА_3 призвано та зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, зарахований на котлове забезпечення частини з 16 липня 2014 року і призначено на посаду - майстра - номера обслуги другої обслуги другого гаубичного самохідно-артилерійського взводу четвертої гаубичної самохідно-артилерійської батареї другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону, ВОС-134244А/533 (а.п. 32).
Факт самовільного залишення обвинуваченим військової частини стверджується: довідкою ТВО командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_6 , згідно якої 22.07.2014 року майстер - номер обслуги солдат ОСОБА_3 самовільно залишив розташування частини, відсутній на військовій службі на протязі більше 10 діб (а.п.17); довідкою № 118 ( а.п.19).
Про самовільне залишення військової частини військовослужбовцем ОСОБА_3 22 липня 2014 року, свідчить акт проведення службового розслідування відносно військовослужбовця 2 гаубичного самохідного-артилерійського дивізону солдата ОСОБА_3 від 30.07.2014 року ( а.п.22-23).
Згідно рапорту ТВО Командира 2 ГСАДН ОСОБА_7 , солдат ОСОБА_3 , 22.07.2014 року самовільно залишив частину близько 10 год. 00 хв. ранку ( а.п.24).
З витягу наказу командира військової частини польова пошта В НОМЕР_3 № 666 від 22.07.2014 року вбачається, що на підставі рапорту ТВО командира другого гаубичного самохідно-артилерійського дивізіону лейтенанта ОСОБА_7 призначено службове розслідування по факту самовільного залишення розташування військової частини 22 липня 2014 року військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації, на особливий період, майстром - номером обслуги другого гаубичного самохідного-артилерійського дивізону солдатом ОСОБА_3 (а.п.25).
Згідно витягу з наказу ТВО командира військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 № 107 від 26.08.2014 року, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдата ОСОБА_3 , майстра номера обслуги 2 гаубичного самохідного-артилерійського дивізону, вважати таким, що повернувся до частини після самовільного залишення частини 26 серпня 2014 року, зарахувати на котлове забезпечення частини з 27.08.2014 року ( а.п.43).
З книзі обліку тимчасово відсутнього та тимчасово прибулого до частини особового складу міститься запис про вибуття ОСОБА_3 з військової частини 22.07.2014 року та прибуття його 26.08.2014 року (а.п.44-46).
Згідно з витягу з наказу командира військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 № 80 від 22.07.2014 року військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдата ОСОБА_3 , майстра номера обслуги 2 гаубичного самохідного-артилерійського дивізон, вважати таким, що самовільно залишив частину 22.07.2014 року, з 23.07.2014 року знятий з котлового забезпечення частини. (а.п.50).
По факту вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ст. 408 ч.1 КК України вина обвинуваченого стверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами.
Так, відповідно до довідки ТВО Командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_8 , військовослужбовець солдат ОСОБА_3 не повернувся з чергової відпустки в військову частину польова пошта НОМЕР_2 08.01.2015 року (а.п.105).
Згідно з витягу з наказу командира військової частини - польова пошта В НОМЕР_3 № 207 від 25.12.2014 року військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період солдату ОСОБА_3 , майстра номера обслуги 2 гаубичного самохідного-артилерійського дивізон, надано щорічну основну відпустку на 13 діб. (а.п.108).
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд знаходить вину обвинуваченого ОСОБА_3 в дезертирстві, тобто у нез"явленні вчасно на службу з відпустки з метою ухилення від військової служби доведеною та кваліфікує його дії за ст. 408 ч. 1 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в самовільному залишенні військової частини тривалістю понад один місяць суд кваліфікує за ст. 407 ч.3 КК України.
Обираючи вид і міру покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.
Суд враховує, що обвинувачений вчинив злочини, які відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості, ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, за місцем служби характеризується посередньо, за місцем проживання сільським головою характеризується негативно, при цьому суд враховує пояснення обвинуваченого щодо його неприязних стосунків із сільським головою та надану ОСОБА_3 позитивну характеристику за підписами колишнього сільського голови та депутата міської ради, вину у вчиненні злочинів визнав повністю.
Обставинами, що відповідно до ст.66 ч.1п.1 КК України, помякшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 суд не встановив.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про призначення покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів на підставі ст.70 ч.1 КК України у виді позбавлення волію.
В той же час, враховуючи обставини справи, тяжкість злочину,особу винного, його молодий вік, наявність на утриманні обвинуваченого п`яти неповнолітніх дітей, тяжкість злочину, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.
На думку суду саме призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Процесуальні витрати в провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 369- 371, 373, 374 КПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 408 ч. 1, 407 ч.3 КК України, призначивши покарання
за ст. 408 ч. 1 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки
за ст. 407 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ст. 70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75, ст.76 ч.1 п.п.3,4 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 рік 6 місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обовязки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично зявлятися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Вирок суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: