Справа №212/1120/15-к
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 квітня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого-судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000358 від 07 лютого 2015 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянки України, не працюючої, з повною професійно технічною освітою, раніше не судимої, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші та учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_3 , потерпілий ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, вона будучи на посаді подавця продуктового магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », власником магазину є фізична особа-підприємець ОСОБА_7 (код НОМЕР_1 ), таким чином маючи вільний доступ до товарно-матеріальних цінностей та грошових коштів ФОП ОСОБА_7 , 31.12.2014 року близько 20.00 години перебуваючи на своєму робочому місці, в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів в розмірі 9 613 гривень, та обернення їх на свою користь, переконавшись у відсутності можливих свідків і очевидців, власника магазину ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що її дії носять таємний характер та за нею ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу таємно викрала із каси вказаного магазину частину, належних ОСОБА_7 , грошових коштів в розмірі 1000 гривен, при цьому іншу частину грошових коштів залишила у вищевказаному місці з метою подальшого їх викрадення у майбутньому, після чого, розуміючи та достовірно усвідомлюючи бажання продовження своїх злочинних дій у наступному, з метою таємного викрадення та обернення на свою користь іншої частини грошових коштів, проте, побоюючись ймовірних підозр та можливого викриття зі сторони потерпілого ОСОБА_7 , з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зникла.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, діючи на досягнення єдиного злочинного результату, ОСОБА_3 , перебуваючи на своєму робочому місці у магазині «Тополь» де, скориставшись вдалим моментом та відсутністю власника магазину ОСОБА_7 , шляхом вільного доступу, діючи із корисних намірів на досягнення єдиного злочинного результату, усвідомлюючи, що її дії носять таємний характер та за нею ніхто не спостерігає, таємно викрала, належні ОСОБА_7 , з каси вказаного магазину 01.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 02.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 07.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 08.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 09.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 10.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 14.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 15.01.2015 року близько 20.00 години - 1000 гривень, 16.01.2015 року близько 20.00 години - 613 гривень, всього на загальну суму 9613 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення разом із викраденим майном зникла, розпорядившись ним на власний розсуд та обернувши на свою користь.

Дії ОСОБА_3 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованого їй кримінального правопорушення не визнала, надала показання, що дійсно працювала продавцем магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Вона прийняла зміну у ОСОБА_8 31.12.2014 року у своєму зошиті, в якому відображала приход та витрати каси, зазначено що прийнята каса магазину у сумі 48 977,53 гривень. Здала зміну 16.01.2015 року ОСОБА_8 та в зошиті відобразила залишок каси 47 880,19 гривень, а фактична сума каси складає 38 267,14 гривень. Зазначає, що у магазині завжди відрізняється сума залишку каси від фактичної суми каси. Про цей факт відомо власнику магазину, ця різниця виникла багато років потому, вказана сума недоїмки ніколи ні власником магазину ні продавцями не перевірялася, ревізія у магазині ніколи не проводилася. Вказує на те що вона написала потерпілому пояснювальну, з приводу того що за період часу її роботи з 29.12.2014 року по 17.01.2015 року нею були вилучені із каси гроші у сумі 9 613 гривень для погашення кредиту. Однак, зазначає що вказана пояснювальна була написана під примусом потерпілого та його погрозою не віддавати трудову книжку. Наголошує на тому, що вона не була присутня при проведенні ревізії у магазині, яка проводилася за вказівкою слідчого під час досудового розслідування справи, потерпілим ОСОБА_7 та за участі ОСОБА_8 .

Окрім того, вказала, що під час проведення слідчого експерименту їй слідчий запропонував показати робоче місце та шухляду де зберігалася каса.

З вимогами позову не згодна, так як не завдавала ніякої шкоди потерпілому. Просить її виправдати.

Так, на обґрунтування винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, сторона обвинувачення посилається на докази, які в судовому засіданні були безпосередньо досліджені судом.

Потерпілий ОСОБА_9 в судовому засідання вказав, що він є власником магазину «Тополь», його продавці ОСОБА_3 та ОСОБА_8 працюють по черзі по два або три тижні. При прийнятті зміни вони перевіряють касу магазину та суму відображають у своїх зошитах. Вказані зошити ним не перевіряються та він не контролює їх заповнення. В цих зошитах продавцями відображається каса кожного робочого дня. По закінченню робочого дня грошові суми ним не перевіряються та вони зберігаються у магазині, про нестачу грошей йому стало відомо 16.01.2015 року. Зі слів ОСОБА_3 йому відомо, що вона викрала кошти для погашення кредиту, та вона сама йому розповідала що брала з каси кожного дня по 1 000 гривень. Ревізія проводилася без участі обвинуваченої, висновки їй не повідомлялися. Не заперечує з приводу того що запропоновував ОСОБА_3 віддати трудову книжку після написання пояснювальної записки. До міліції з заявою про злочин звернувся лише 07.02.2015 року. Про дні крадіжки та суми викраденого йому розповідала ОСОБА_3 , ніяких підтверджень її слів він не має.

Просить суд визначити їй достатнє покарання за вчинення крадіжки та задовольнити позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Свідок ОСОБА_8 суду в судовому засіданні доповіла, що вона працює у магазині «Тополь» разом з ОСОБА_3 по черзі. 16.01.2015 року прийняла зміну у магазині після роботи ОСОБА_3 та виявила нестачу грошей у сумі 9 613 гривень про що доповіла ОСОБА_9 . Приблизно 20.01.2015 року власник магазину проводив інвентаризацію і вона була присутня при її проведенні, ОСОБА_3 не запрошували. Стверджує, що за час її роботи інвентаризація у магазині не проводилася, 20.01.2015 року інвентаризація була у перший раз.

Свідок ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в судовому засіданні доповіли, кожен окремо, що вони були понятими при проведенні слідчого експерименту за участі обвинуваченої, вказують, що ОСОБА_3 розказувала та показувала про вчинення крадіжки грошей з магазину. Зауважень до проведення слідчого експерименту не було.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

У відповідності зі ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно зі ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора.

Судом, за клопотанням прокурора, досліджувалися письмові докази, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.02.2015 року, відповідно до якого внесені відомості за правовою кваліфікацією ст. 185 ч 1 КК України, за заявою ОСОБА_7 по притягнення до кримінальної відповідальності невстановлену особу, яка протягом лютого 2015 року, перебуваючи в приміщенні магазину «Тополь», маючи вільний доступ до товарно-матеріальних цінностей, шляхом вільного доступу таємно викрала із касової виручки грошові кошти в сумі 9 613 гривень (а.с.42);

- протокол прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_7 07.02.2015 року, згідно з яким ОСОБА_7 просить притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 , яка протягом часу з 29.12.2014 року по 17.01.2015 року шляхом вільного доступу скоїла крадіжку грошових коштів в сумі 9 611 гривень з магазину «Тополь» (а.с.44);

- протокол огляду місця події від 07.02.2015 року (а.с.46, 47 з фото таблицями), відповідно до якого у магазині «Тополь» нічого не пошкоджено.

Доказом вини обвинуваченої, прокурор доводить ксерокопією пояснювальної записки ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_7 про те, що за час роботи з 29.12.2014 року по 17.02.2015 року нею були вилучені з каси 9 613 гривень для погашення кредиту. Зобов`язується погасити борг (а.с.58), вказаний документ, на думку суду не є доказом вчинення обвинуваченою крадіжки;

- актом ревізії від 18.01.2015 року, відповідно до якого проводилася контрольна перевірка, інвентаризація цінностей хлібо - молочного магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », комісія у складі ОСОБА_7 - власника магазину, ОСОБА_8 змінного продавця. Комісією було встановлено що ОСОБА_3 на початок своєї зміни 29.12.2014 року прийняла матеріальних цінностей на суму 48 977,53 гривень, на кінець зміни 17.01.2015 року повинна була здати 47 880, 19 гривень, фактично здала товару на суму 38 267,14 гривень. Виявлена нестача складає 9 613,05 гривень (а.с.59-62). Аналізуючи вказаний доказ, суд зазначає що він не містить даних про вчинення обвинуваченою крадіжки у магазині, а вказує суму нестачі у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » станом на 17.01.2015 року.

Прокурором надана до суду копія трудового договору між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від 02.10.2006 року (а.с.63), вказаним доказом підтверджено факт перебування обвинуваченої у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_7 , та на працівника ОСОБА_3 покладені обов`язки виконувати продаж товарів. З вказаного суд приходить до висновку, що матеріальні цінності у магазині «Тополь» роботодавцем ОСОБА_7 були ОСОБА_3 ввірені на законних підставах.

Сторона обвинувачення для доведеності вини обвинуваченої особи надала суду протокол огляду предмету від 09.02.2015 року, а саме журналу звітності продавця ОСОБА_3 на 46 аркушах та копії переобліку на 2 аркушах (а.с.64-65);

- постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 09.02.2015 року (а.с.67), згідно до якого журнал звітності продавця ОСОБА_3 на 46 аркушах приєднано до матеріалів справи (а.с.66), копія переобліку на 2 аркушах переданий на зберігання ОСОБА_7 , розписка (а.с.68)

- речовий доказ - журнал звітності продавця ОСОБА_3 оглянутий в судовому засіданні;

- речовий доказ - копія переобліку на 2 аркушах в судовому засіданні не оглядався, оскільки потерпілий не надав його до суду з причини відсутності у нього вказаного документу;

- протокол огляду предмету, від 11.02.2015 року, а саме: журналу звітності продавця ОСОБА_8 на 45 аркушах (а.с.72);

- постанову про визнання речовими доказами ( а.с.74), згідно до якого журнал звітності продавця ОСОБА_8 приєднано до матеріалів справи (а.с.73) та який оглянутий в судовому засіданні.

З оглянутих речових доказів, судом не вбачається, що вони є доказами які підтверджують викрадення ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 9 613 гривень, саме 31.12.2014 року, 01.01.2015 року, 02.01.2015 року, 07.01.2015 року, 08.01.2015 року, 09.01.2015 року, 10.01.2015 року, 14.01.2015 року, 15.01.2015 року, 16.01.2015 року.

Прокурор доводить винуватість ОСОБА_3 наданими поясненнями на досудовому слідстві (а.с.85).

В основу обвинувального вироку показання обвинуваченої що надані на стадії досудового розслідування, в яких остання визнавала вину у вчиненні злочину, не ґрунтується на положеннях ч. 4 ст. 95 КПК України, відповідно до яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

З копії кредитних договорів укладених ОСОБА_3 (а.с.88-90), свідчить про наявність у ОСОБА_3 кредитних зобов`язань, які після 17.01.2015 року не виконані, а тому суд вказує, що твердження сторони обвинувачення, що метою викрадення грошових коштів у ОСОБА_7 є виконання кредитних зобов`язань, ґрунтується на припущеннях.

Результати слідчого експерименту зафіксовані у протоколі від 17.02.2015 року проведеного за участі підозрюваної, яка показувала на місці та розказувала про обставини викрадення коштів з магазину «Тополь» (а.с.107-110) є належним доказом, але він не узгоджується з іншими дослідженими судом доказами. Суд зазначає, що слідчий експеримент відповідно до ст. 240 КПК України проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Відповідно до ч. 5 ст. 95 КПК України, особа дає показання лише щодо фактів, які вона сприймала особисто. З огляду на зміст показань свідка ОСОБА_8 , суд приходить до висновку що вони взагалі не містять відомостей про присутність чи відсутність доказів скоєння злочину, оскільки містять лише відомості про наявну нестачу у магазині.

Стосовно показів свідка ОСОБА_10 , ОСОБА_11 суд вказує, що вони є понятими при проведенні слідчого експерименту, відповідно до ч.7 ст. 223 КПК України, зазначені особи можуть бути допитані лише як свідки проведення відповідної слідчої дії.

Інших доказів на підтвердження винуватості у вчиненні інкримінованого ОСОБА_3 злочину стороною обвинувачення не надано.

Суду не надано доказів на підтвердження вини обвинуваченої стосовно наявності у ОСОБА_3 єдиного умислу на викрадення грошових коштів що належать ОСОБА_7 у сумі 9 613 гривень, та вчення злочинних дій саме у зазначені, в обвинувальному акті, дні. Прокурором не надано суду доказів на підтвердження розміру викрадених коштів за кожен день, про які вказано в обвинувальному акті.

Версія обвинуваченої з приводу відсутності в касі магазину «Тополь» грошових коштів у розмірі 9 613 гривень є нестачею, яка виникла та тягнеться на протязі попередніх років не спростована дослідженими в судовому засіданні доказами, не спростована, така версія і прокурором при його виступі в судових дебатах, в яких прокурор обмежився виключно переказом фабули обвинувального акту, переліком наданих доказів, та пропозицією призначення обвинуваченій покарання.

Стороною обвинувачення жодних клопотань з приводу виклику для допиту як свідків інших осіб, які б могли спростувати версію обвинуваченої не заявлялись.

Суд, безпосередньо, всебічно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до висновку, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 .

У відповідності з вимогами ст. 62 Конституції України, п. 23 Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку» із змінами та доповненнями, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Європейський суд неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». І такі факти мають бути досить переконливими, щоб суддя на підставі їх розумної оцінки міг визнати причетність особи до вчинення злочину, не приймає їх як докази сторони обвинувачення та відкидає їх.

Пункт 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що підсудний вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь підсудного. (Рішення ЄСПЛ у справі «Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії»).

Виходячи із наведених вище норм кримінального процесуального закону, суд приходить до висновку, що докази, на які посилається сторона обвинувачення як на обґрунтування вини ОСОБА_3 , об`єктивно не підтверджують вчинення інкримінованого кримінального правопорушень обвинуваченою.

Оскільки стороною обвинувачення не була доведена винуватість ОСОБА_3 поза розумними сумнівами, тому всі сумніви щодо доведеності винуватості останньої слід тлумачити на її користь.

З урахуванням викладеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, про необхідність виправдання ОСОБА_3 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_3 .

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, виходячи з вимог ч.3 ст. 129 КПК України необхідно залишити без розгляду. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід, обраний обвинуваченій підлягає скасуванню.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченому ч.1 ст.185 КК України визнати невинною та виправдати на підставі ст. 373 ч.1 п.2 КПК України за недоведеністю що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_3 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання - скасувати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Речові докази, долучені до матеріалів судового провадження, два журнали залишити при матеріалах судового провадження.

Роз`яснити виправданій ОСОБА_3 право на поновлення в її правах, обмежених під час кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1