Справа № 297/2456/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

26.04.2016 р. м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/777/275/16 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 10.12.2015 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , розлученого, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, інваліда ІІІ групи з дитинства, судимого вироком Стрийського міського суду Львівської області від 03 червня 2009 року за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, з іспитовим строком 2 роки, вироком Стрийського міського суду Львівської області від 03 лютого 2012 року за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України, із застосуванням ст.ст. 70, 71 КК України на 4 роки і 6 місяців позбавлення волі, звільненого 01 серпня 2014 року по відбуттю строку покарання, громадянина України, визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 2 (два) роки; за ч. 2 ст. 15-ч. 2 ст. 189 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 3 (три) місяці; за ч. 2 ст. 189 КК України до позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки і 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено попередній тримання під вартою.
Постановлено строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу його затримання, тобто з 15:00 год. 11 вересня 2015 року.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до ст.100 КПК України.
Згідно встановлених судом обставин, ОСОБА_6 , 09 вересня 2015 року, приблизно о 02.00 год., знаходячись біля будинку №36 по вул. Мукачівській в м. Берегово, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, демонтував та повторно, викрав із автомобіля марки «Мазда 6» передній реєстраційний номер Угорської республіки (надалі УР) "NDA-237", що належав ОСОБА_8 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в розмірі 330 гривень.
Крім того, ОСОБА_6 , 09 вересня 2015 року, приблизно о 02.00 год., знаходячись біля будинку №2 «А» по вул. Корятовича, в м. Берегово, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, демонтував та повторно викрав із автомобіля марки «Форд Галаксі» передній реєстраційний знак УР " НОМЕР_1 ", який належав ОСОБА_9 , заподіявши останньому матеріальну шкоду в розмірі 330 гривень та демонтував і повторно викрав із автомобіля марки «Сітроєн» передній реєстраційний номер Польської Республіки (далі ПР) НОМЕР_2 , що належав ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому матеріальну шкоду в розмірі 300 гривень.
Також, ОСОБА_6 09.09.2015 року, приблизно о 02.30 год., знаходячись біля будинку №17 "А" по вул. Лоняї в м. Берегово, з метою таємного викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, демонтував та повторно викрав із автомобіля марки «Ауді А 6» передній та задній реєстраційні знаки УР "MSJ-130," що належали ОСОБА_11 , заподіявши останньому матеріальну шкоду в сумі 480 гривень.
Крім того, 09.09.2015 року, приблизно о 2 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №2 "А" по вул. Корятовича в м. Берегово, після викрадення ним із автомобіля марки «Форд Галаксі» заднього реєстраційного знаку УР "MRZ-061", що належав потерпілому ОСОБА_9 , з метою вимагання чужого майна, поєднаного із погрозою обмеження прав, повторно, з метою особистого збагачення, залишив на лобовому склі вищевказаного автомобіля записку із записом: «поверну за винагороду» та номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , на який в подальшому зателефонував - ОСОБА_9 , в ході розмови із яким ОСОБА_6 заявив вимогу про передачу йому грошових коштів у розмірі 1 500 гривень за повернення викрадених номерних знаків, погрожуючи при цьому знищити номерні знаки, обмеживши ОСОБА_9 в його праві керувати транспортним засобом. В подальшому ОСОБА_9 за повернення номерних знаків перерахував через банківський термінал грошові кошти в сумі 100 гривень на картковий рахунок № НОМЕР_4 , внаслідок чого потерпілому ОСОБА_9 було спричинено матеріальні збитки в розмірі 100 гривень.
Також, 09 вересня 2015 року приблизно о 02.30 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №17 "А" по вул. Лоняї в м. Берегово, після викрадення ним із автомобіля марки «Ауді А 6», переднього та заднього реєстраційних знаків НОМЕР_5 , які належали потерпілому ОСОБА_11 , маючи умисел на вимагання чужого майна поєднаного із погрозою обмеження прав, повторно, з метою особистого збагачення, залишив на лобовому склі вищевказаного автомобіля записку із записом: «поверну за винагороду» та номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , на який в подальшому зателефонував ОСОБА_11 , в ході розмови із яким ОСОБА_6 заявив вимогу про передачу йому 1 500 гривень за повернення викрадених номерних знаків, погрожуючи при цьому знищити номерні знаки, обмеживши ОСОБА_11 в його праві керувати транспортним засобом.
Крім того, 09 вересня 2015 року, приблизно о 2 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля будинку №36 по вул. Мукачівській в м. Берегово, після викрадення ним із автомобіля марки «Мазда 6», переднього реєстраційного номеру УР " НОМЕР_6 ", що належав потерпілому ОСОБА_8 , маючи умисел на вимагання чужого майна поєднаного із погрозою обмеження прав, повторно, з метою особистого збагачення, залишив на лобовому склі вищевказаного автомобіля записку із записом: «поверну за винагороду» та номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , на який в подальшому повинен був зателефонувати ОСОБА_8 і під час розмови з яким, ОСОБА_6 мав намір заявити вимогу про передачу йому 1 500 гривень за повернення викрадених номерних знаків, погрожуючи при цьому знищити номерні знаки, обмеживши ОСОБА_8 в праві керувати транспортним засобом.
Також, ОСОБА_6 , 09.09.2015 року, приблизно о 2 год., знаходячись біля будинку №2 «А» по вул. Корятовича в м. Берегово, після викрадення ним із автомобіля марки «Сітроен», переднього реєстраційного номеру ПР " НОМЕР_7 ", який належав потерпілому ОСОБА_10 , маючи умисел на вимагання чужого майна поєднаного із погрозою обмеження прав, повторно, з метою особистого збагачення, залишив на лобовому склі вищевказаного автомобіля записку із записом: «поверну за винагороду» та номером мобільного телефону № НОМЕР_3 , на який в подальшому повинен був зателефонувати ОСОБА_10 , під час бесіди з яким, ОСОБА_6 мав намір заявити вимогу про передачу йому 1 500 гривень за повернення викрадених номерних знаків, погрожуючи при цьому знищити номерні знаки, обмеживши ОСОБА_10 в праві керувати транспортним засобом.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності його вини та правильності юридичної кваліфікації його дій, порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції та пом`якшення призначеного йому покарання. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він щиро розкаявся, вину визнав повністю, є інвалідом з дитинства третьої групи, по місцю проживання характеризується позитивно, потерпілі до нього претензій не мають, отже сукупність пом`якшуючих обставин в цьому кримінальному провадженні, на думку апелянта, значно переважає одну обставину, що обтяжує його покарання рецидив злочинів. Крім того вважає, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції його було обмежено у здійсненні права на захист і безпідставно проігноровано його клопотання про забезпечення його послугами захисника.
В доповненні до апеляційної скарги ОСОБА_6 просить змінити вирок, призначити йому покарання у межах санкції ч.2 ст.185, ч.2 ст.189 КК України з урахуванням ст.69 та 75 КК України. Вказує на обставини, що пом`якшують покарання та були підставами для застосування ст.69 КК України, однак не були враховані судом при призначенні покарання. Крім цього, судом не було роз`яснено йому зміст ст.349 КПК України.
У запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого державний обвинувач прокурор Берегівської місцевої прокуратури вважає таку безпідставною, відсутність підстав для застосування статті 69 КК України, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Берегівського районного суду від 10.12.2015 року без змін.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та доповнення до неї, просили їх задовольнити, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку суду і безпідставність апеляційних вимог обвинуваченого, перевірив матеріали провадження, провів судові дебати, заслухав останнє слово підсудного, обговорив доводи сторін і приходить до переконання, що апеляційна скарга та доповнення до неї не підлягають до задоволення з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі обвинуваченого не оспорюються, внаслідок чого вони відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.
Що ж стосується не роз`яснення судом ОСОБА_6 наслідків розгляду провадження у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, то в даному, конкретному випадку це порушення не є істотним і таким, що тягне за собою скасування вироку, оскільки обвинувачений на оспорював у суді першої інстанції, і не оспорює у апеляційній скарзі фактичних обставин, за яких він вчинив кримінальне правопорушення.
Покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.
При призначенні ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.189, ч.2 ст.189 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості; позитивну характеристику за місцем проживання; визнання вини, щире каяття, є інвалідом третьої групи з дитинства, а також відсутність претензій у потерпілих.
Доводи обвинуваченого щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через свою суворість, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що задоволенню непідлягають з наступних підстав.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Апеляційний суд, вважає, що суд першої інстанції в повній мірі врахував всі обставини, які впливають на вид і розмір покарання, в тому числі й ті, на які обвинувачений посилається в своїй апеляційній скарзі, зокрема: дані про особу обвинуваченого, його характеристики, характер вчиненого злочину, а також, повне визнання ним вини, і обґрунтовано прийшов до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті, і яке, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.
Також, апеляційний суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих тяжких злочинів. Однак належних висновків для себе він не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив корисливий злочин.
Підстав для призначення ОСОБА_6 покарання нижче ніж встановлено санкцією статті (ст. 69 КК України), апеляційний суд не вбачає. Призначене судом покарання за сукупністю злочинів, не суперечить вимогам закону.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Разом з тим, при призначенні покарання судом, відповідно до ст.67 КК України, неправильно визнано обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочину.
Так, вироком суду дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за ч.2 ст.15 ч.2 ст.189 КК України, як замах на вимагання, тобто закінчений замах на вимогу передачі чужого майна з погрозою знищення їхнього майна, що перебуває в їхньому віданні (вимагання), вчинене повторно, за ч.2 ст.189 КК України, як вимога передачі чужого майна з погрозою знищення їхнього майна, що перебуває в їхньому віданні (вимагання), вчинене повторно. До обставин, що обтяжують покарання, суд відніс рецидив злочину. З такими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.
Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки»: пункт 1 частини 1 статті 67 КК України передбачає як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину повторно та рецидив злочинів. Оскільки будь-які спеціальні застереження щодо визначення повторності та рецидиву злочинів у цій статті відсутні, при встановленні змісту даної обставини як такої, що обтяжує покарання, необхідно керуватися статтями 32 та 34 КК України.
Відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті особливої частини цього Кодексу. Рецидивом, згідно ст.34 КК України, передбачено вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.
Із змісту вищевказаних статей вбачається, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.
У зв`язку з вищенаведеним та з метою приведення вироку суду першої інстанції у відповідність з нормами закону, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на рецидив злочину, як обставину, яка обтяжує покарання.
Хоча із вироку щодо ОСОБА_6 виключаються обставина, що обтяжує покарання, яка була врахована судом при призначенні покарання, проте апеляційний суд вважає, що підстав для пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання немає.
Щодо доводів обвинуваченого про ігнорування судом клопотання про призначення йому захисника, апеляційний суд такі відхиляє, оскільки в матеріалах кримінального провадження його клопотання про призначення йому захисника, заявленого під час судового розгляду, не міститься.
Щодо клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, апеляційний суд вважає, що таке не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.
Як видно із оскаржуваного вироку суду міру запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено раніше обрану - тримання під вартою.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний ОСОБА_6 , підлягає залишенню без зміни, оскільки відповідно до вимог КПК України запобіжний захід скасовується або змінюється, коли відпаде необхідність у запобіжному заході або в раніше обраному запобіжному заході, в той час як при розгляді клопотання захисника ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не встановлено підстав для зміни чи скасування раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу.
Доводи ж, викладені у клопотанні про зміну запобіжного заходу, не дають підстав для зміни ОСОБА_6 раніше обраного запобіжного заходу.
Керуючись ст.ст.404, 407, 408, 409, 412, 415 КПК України, апеляційний суд
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 з доповненням до неї залишити без задоволення.
Вирок Берегівського районного суду від 10.12.2015 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.189, ч.2 ст.189 КК України змінити, виключивши з вироку обставину, що обтяжує покарання «рецидив злочину».

В іншій частині вирок залишити без змін.

Клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з для її проголошення, а засудженим який утримується під вартою в цей же строк з моменту вручення судового рішення.

Судді: