Дата документу Справа № 331/8998/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/590/16 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 331/8998/15-к
Категорія ст. 185 ч. 2 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004279 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Брест Білорусії, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 05.02.1990 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 102 КК України (в ред. 1960 р.) до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 25-1 КК України (в ред. 1960 р.) умовно з обов`язковим залученням до праці. 27.07.1990 р. постановою Комунарського районного суду направлений до місць позбавлення волі строком на 1 рік 4 місяці. Звільнений 27.11.1991 р. за відбуттям строку покарання;

- 28.12.1992 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі. Звільнений 17.03.1995 р. за відбуттям строку покарання;

- 06.02.1997 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 140, ст. 17, ч. 1 ст. 140, ч. 1 ст. 196-1, ст. 42 КК України (в ред. 1960 р.) до 3 років позбавлення волі з конфіскацією майна, із застосуванням ст. 14 КК України (в ред.. 1960 р.) із лікуванням від наркоманії. Звільнений 03.11.1999 р. за відбуттям строку покарання;

- 09.11.2000 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 196-1 КК України (в ред. 1960 р.) до 1 року позбавлення волі. Звільнений 16.08.2001 р. згідно ст. 3-б Закону України «Про амністію» від 05.07.2001 р.;

- 20.02.2002 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 14.06.2003 р. за відбуттям строку покарання;

- 11.02.2005 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ст. 395 КК України до арешту строком на 6 місяців;

- 02.06.2005 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі. Звільнений 17.10.2006 р. за відбуттям строку покарання;

- 13.06.2007 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 395, ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 13.08.2009 р. за відбуттям строку покарання;

- 06.07.2010 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 29.05.2012 р. умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 2 дні;

- 11.02.2013 р. Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнений 23.11.2015 р. за відбуттям строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,
за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні посилається на незаконність вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. При цьому зазначає, що суд не врахував в достатній мірі дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_6 десять разів був судимий, зокрема і за вчинення умисних корисливих злочинів, вже на підставі ст. 75 КК України звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але не дотримувався цих положень закону та знову вчиняв злочини, звільнившись останній раз з місць позбавлення волі 23.11.2015 року, вже 30.11.2015 року вчинив кримінальне правопорушення у даному кримінальному провадженні, а тому необґрунтовано застосував до ОСОБА_6 положення ст. 75 КК України, не мотивувавши свої висновки в цій частині у вироку. Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді 3 місяців арешту.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, у тому числі в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді особистого зобов`язання. Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 30.11.2015 р. приблизно о 13 годині 10 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у приміщені торгового залу магазину спортивного одягу «Спортмастер», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна 146, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, будучи впевнений що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, з вішалки в торговому залі взяв чоловічі брюки «Терміт» вартістю 1499 грн. 17 коп. без урахування ПДВ. Далі, знаходячись у примірочній кімнаті, одяг їх на себе під свій одяг, після чого вийшов за межі касової зони, де міг розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд.

Колегія суддів вважає, що обвинувальний вирок районного суду відносно обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цього факту.

До осіб, зазначених у п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, належать не тільки німі, глухі, сліпі, це можуть бути також особи з іншими фізичними чи психічними вадами. Під особами, які через свої фізичні або психічні вади не можуть самі реалізовувати право на захист, необхідно розуміти, зокрема, осіб, які хоча і визнані осудними, але мають психічні вади, що перешкоджають самостійно захищатися від обвинувачення.

Разом з тим, вказані вимоги закону місцевим судом при розгляді справи, дотримано не було.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 згідно відповіді обласного клінічного наркологічного диспансеру в період з 20.03.1996 року по 05.11.2015 року мав діагноз: «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіодів, синдром залежності», знятий з обліку за відсутністю відомостей протягом 1 року (т. 2 а.п. 52). Крім того, згідно відповіді обласної клінічної психіатричної лікарні, ОСОБА_6 знаходився на обліку з діагнозом «психопатія істеричного кола в стані нестійкої компенсації (т. 2 а.п. 53).

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд порушив вимоги п. 3 ч. 2 ст. 52 КПК України, оскільки під час судового провадження було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше хворів психічним захворюванням та мав вищевказані психічні вади, а тому районний суд був повинен на стадії судового провадження перевірити психічний стан обвинуваченого та забезпечити участь захисника.
За таких обставин, колегія суддів, не обговорюючи питання доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 , правильності кваліфікації його дій та призначеної йому міри покарання, вважає, що вирок місцевого суду підлягає скасуванню, оскільки місцевий суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону - п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, тобто судове провадження було здійснено за відсутності захисника, коли його участь є обов`язковою.
Згідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право при скасуванні вироку - ухвалити новий вирок, призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження.
Враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що згідно до п. 2 ч. 1 ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо буде встановлено порушення п. 4 ч. 2 ст. 412 КПК України, колегія суддів вважає необхідним скасувати обвинувальний вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового провадження.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:
апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 скасувати, а матеріали кримінального провадження направити до того ж районного суду на новий розгляд в іншому складі суддів зі стадії підготовчого судового провадження.
Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4