Справа № 428/2071/16-к
Провадження № 11-сс/782/58/2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого, судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі - ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та прикордонної службі України управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року про відмову в задоволенні клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000248 від 06.05.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Красний Луч Луганської області, громадянки України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий в ОВС 2 го відділення слідчого відділу Управління СБУ в Луганській області ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області з клопотанням, погодженим заступником начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, стосовно ОСОБА_7 .

Як зазначено в клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що в березні-квітні 2014 року у м. Луганську нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), створене стійке ієрархічне об`єднання, яке, відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», має ознаки терористичної організації.

Організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також має розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Завданням зазначеної організації відповідно до злочинного задуму невстановлених осіб, які сумісно її створили, є застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів, викрадення та вбивства громадян, а також інших необхідних злочинних дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, заподіяння значної майнової шкоди і настання інших тяжких наслідків з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, шляхом закликів до введення військ Російської Федерації на територію Луганської області, міжнародного ускладнення, дестабілізації суспільно-політичної обстановки в регіоні та державі зокрема, впливу на діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування, а також привернення уваги громадськості до політичних поглядів терористів, відповідно до яких державна влада в Україні є нелегітимною.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

При цьому на керівників та учасників силового блоку покладається забезпечення стійкості «ЛНР» шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України. У свою чергу представники політичного блоку організовують збір та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників організації та осіб, лояльно налаштованих до їхньої діяльності, чим також забезпечують існування вказаного об`єднання нелегітимних представників тимчасово окупованих територій окремих районів Луганської області.

«ЛНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Реалізуючи свої злочинні наміри, нелегітимними представниками окремих районів Луганської області, які назвали себе «ЛНР», в порушення вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» №280/97-ВР від 21.05.1997, а саме ст. 7 (згідно якої місцевий референдум є формою вирішення територіальної громадою питань місцевого значення шляхом прямого волевиявлення; предметом місцевого референдуму може бути будь-яке питання, віднесене Конституцією України, цим законом та іншими законами до відання місцевого самоврядування; на місцевий референдум не можуть бути винесені питання, віднесені законом до відання органів державної влади; порядок призначення та проведення місцевого референдуму, а також перелік питань, що вирішуються виключно референдумом, визначається законом про референдуми) та п.п. 18, 19 ч. 1 ст. 26 (згідно яким виключно на пленарних засіданнях місцевих рад вирішується питання прийняття рішення про проведення місцевого референдуму) організовано та проведено т.зв. референдум з питанням «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Луганської Народної Республіки?», за результатами якого оголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Луганська Народна Республіка».

02 листопада 2014 року представники «ЛНР» в м. Луганську та підконтрольній їй частині Луганської області, всупереч вимогам діючого законодавства України, провели вибори т.зв. «Голови ЛНР» та «депутатів Народної Ради ЛНР», за результатами яких обрані «Голова ЛНР» ОСОБА_9 та депутати до складу «Народної Ради ЛНР», які приступили до виконання повноважень 4 та 17 листопада 2014 року відповідно.

25 листопада 2014 року самопроголошеним «Головою ЛНР» ОСОБА_9 виданий указ № 51/1/01/11/14 від 25.11.2014, згідно якого створена структура виконавчих органів влади «ЛНР», до складу яких, відповідно до «Закону ЛНР Про систему виконавчих органів державної влади Луганської Народної Республіки», крім «Голови ЛНР» увійшли «Рада міністрів ЛНР» та інші органи виконавчої влади (міністерства, комітети, служби, агентства, інспекції, інші).

Крім того, 30 червня 2014 року т.зв. «Народною радою Луганської народної республіки» з метою нормативного регулювання діяльності органів прокуратури Луганської народної республіки, видано документ «Закон ЛНР Про прокуратуру» № 17-І, яким визначено, що завданнями «прокуратури ЛНР» є забезпечення верховенства права, законності та правопорядку на території «ЛНР», охорона та захист прав і свобод людини та громадянина, законних інтересів Луганської народної республіки та її народу, та закріпленого «Конституцією ЛНР» державного устрою і суспільно-політичного строю.

В січні 2015 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим) у громадянки України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була обізнана про протиправний характер дій представників «ЛНР» та наявність у неї ознак терористичної організації, виник умисел, направлений на участь в діяльності вказаної організації.

Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з іншими особами, ініціювала та надала згоду на призначення її в «Генеральну прокуратуру ЛНР» на посаду «помічника прокурора м. Красний Луч щодо порушень у галузі діяльності ФЛП Генеральної прокуратури ЛНР».

Так, у січні 2015 року (більш точну дату встановити не виявилось можливим), на посаду «помічника прокурора м. Красний Луч щодо порушень у галузі діяльності ФЛП Генеральної прокуратури ЛНР», призначена ОСОБА_7 , після чого остання приступила до виконання обов`язків посадової особи незаконно утвореного правоохоронного органу влади «ЛНР», який, відповідно до «Закону ЛНР Про прокуратуру» № 17-І, є складовою частиною єдиної системи правоохоронних органів «ЛНР».

Займаючи посаду «помічника прокурора м. Красний Луч щодо порушень у галузі діяльності ФЛП Генеральної прокуратури ЛНР» ОСОБА_7 , відповідно до положень «Тимчасового Основного Закону (Конституції) ЛНР» від 18.05.2014 № 1-І та «Закону ЛНР Про прокуратуру» від 30.06.2014 № 17-І, з моменту призначення та до теперішнього часу на території України, визнаній Постановою ВРУ № 254-VIII від 17.03.2015 тимчасово окупованою, вчиняє дії, направлені на участь у діяльності вказаної організації «ЛНР», наділеної ознаками терористичної, а саме активно приймає участь в правоохоронній діяльності незаконно створеної «Генеральної прокуратури ЛНР» не відповідно до законодавства України, а керуючись положеннями виданих органами влади «ЛНР» документів з питань організації діяльності силових та політичних одиниць у структурі організації, зокрема відповідно до «Закону ЛНР Про прокуратуру» від 30.06.2014 № 17-І.

28 січня 2016 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
Підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину обґрунтовується наявними матеріалами кримінального провадження, а саме протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 20.01.2016 року про перебування її на посаді «помічника прокурора м.Красний Луч щодо порушень в галузі діяльності ФЛП Генеральної прокуратури ЛНР»
Разом із тим, вручити ОСОБА_7 повідомлення про підозру не виявилось можливим, оскільки вона знаходиться на тимчасово окупованій території України і її точне місцезнаходження не відоме, у зв`язку із чим письмове повідомлення було вручене в порядку, передбаченому ч.2 ст.135 КПК України.
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го слідчого відділу УСБУ в Луганській області майора юстиції ОСОБА_8 , погодженого заступником начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_7 відмовлено.
Слідчий суддя в ухвалі послався на те, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, обґрунтовується лише протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 20.01.2016 року, який на думку органу досудового розслідування підтверджує перебування ОСОБА_7 на посаді «помічника прокурора м.Красний Луч Генеральної прокуратури ЛНР», інших доказів не надано, і прийшов до висновку, що надані стороною кримінального провадження докази не містять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
В апеляційній скарзі заступник начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та прикордонної служби України управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області ОСОБА_5 вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, постановленою без врахування того, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 вручити не виявилось можливим, оскільки вона перебуває на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим письмове повідомлення про підозру їй вручено в порядку ч.2 ст.135 КПК України, вона переховується від органу досудового розслідування та, обіймаючи зазначену посаду, продовжує кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, що є підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також не надано висновку про існування ризику, зазначеному у клопотанні про застосування запобіжного заходу, та щодо існування обставин, зазначених у п.п.1 або 2 ч.4 ст.189 КПК України. Просить скасувати ухвалу слідчого судді та винести нову ухвалу про задоволення клопотання про дозвіл на затримання стосовно ОСОБА_7 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зазначеному кримінальному провадженні.
При апеляційному розгляді в судовому засіданні:
- прокурор підтримав апеляційну скаргу та посилаючись на її доводи просив її задовольнити;
- захисник ОСОБА_6 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, оскільки, на його думку, підозру ОСОБА_7 не можна вважати обґрунтованою одним лише протоколом огляду мережі Інтернет, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 фактично не вручено, чим порушено її право знати у вчинені якого кримінального правопорушення її підозрюють;
- слідчий ОСОБА_8 пояснив, що підозра ОСОБА_7 обґрунтовується лише протоколом огляду мережі Інтернет, повідомлення про яку фактично їй не вручено, оскільки вона знаходиться на тимчасово окупованій території України, направлялось поштою, однак поштове пересилання за її адресою не здійснюється. Факт переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду обґрунтовує відсутністю даних про її перебування на підконтрольній Україні території.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора та захисника, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного.

Клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області ОСОБА_8 про дозвіл на затримання ОСОБА_7 обґрунтовується протоколом огляду ресурсів мережі Інтернет від 20.01.2016 року, в якому зазначено, що 09 липня 2015 року на сайті міститься відеоматеріал щодо помічника прокурора м.Красний Луч ОСОБА_7 (а.п.8).
Інших будь-яких доказів в обґрунтування підозри ОСОБА_7 не було надано слідчому судді та суду апеляційної інстанції.
Надані прокурором до апеляційного суду протокол огляду від 28.07.2015 року на ресурсах мережі Інтернет Закону «О прокуратуре» Луганської Народної республіки (ЛНР) та текст даного документу також не підтверджують зазначених в клопотанні обставин (а.п.31-38).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що надані стороною кримінального провадження докази не містять обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно ч.1 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчинені кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
В клопотанні слідчий зазначив, що точне місце знаходження ОСОБА_7 не відоме, у зв`язку з чим письмове повідомлення було вручено в порядку, передбаченому ч.2 ст.135 КПК України.
До клопотання надана копія поштового листа від 28.01.2016 року на адресу ОСОБА_7 в м.Красний Луч Луганської області про вручення їй повідомлення про підозру (а.п.29).
Однак підтверджень того, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру, а також про вжиті заходи для вручення їй повідомлення про підозру у спосіб, передбачений для вручення повідомлень, не надано.
Більш того, згідно повідомлення в.о. директора ЛД УДППЗ «Укрпошта» від 29.01.2015 року пересилання пошти у Луганській області до ряду населених пунктів, в тому числі м. Красний Луч не здійснюються (а.п.10), про що підтвердив слідчий ОСОБА_8 .
Вимогами ч.4 ст.278 КПК України передбачено, що дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Однак органом досудового розслідування зазначені вимоги не виконані, а надана ксерокопія картки правопорушника від 28.01.2016 року не містить даних про внесення в ЄРДР відомостей про повідомлення про підозру ОСОБА_7 .
Відповідно до ч.5 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.258-3 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів.
Положеннями ч.1 ст.52 КПК України передбачено, що участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.
Згідно клопотання, пояснень слідчого ОСОБА_8 , змісту повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст.258-3 КК України, дата повідомлення про підозру зазначена 28 січня 2016 року (а.п.6-7).
Як вбачається із доручення про надання безплатної вторинної правової допомоги №012-0061016, ОСОБА_7 захисник ОСОБА_6 був призначений лише 25 лютого 2016 року (а.п.28).
Слідчий ОСОБА_8 в апеляційному суді підтвердив, що інший захисник для захисту ОСОБА_7 в кримінальному провадженні участі не приймав.
Тобто органом досудового слідства не було виконано вимог, передбачених ч.1 ст.52 КПК України.
Положеннями ч.4 ст.189 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини, вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що, в тому числі, підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду.
Однак до клопотання не надані документи на підтвердження того, що ОСОБА_7 переховується від органів досудового розслідування чи суду, як це передбачено вимогами ч.3 ст.188 КПК України.
Зазначені слідчим ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції доводи про переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування чи суду в зв`язку з відсутністтю даних про її перебування на підконтрольній Україні території, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки ОСОБА_7 не відомо про кримінальне провадження щодо неї, про що не заперечував слідчий ОСОБА_8 .
Отже, зазначені недоліки кримінального провадження щодо ОСОБА_7 вказують на необґрунтованість зазначеного клопотання слідчого.

Згідно з положеннями ч.2 ст.404 КПК України якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що обставин, які були б підставою для скасування ухвали слідчого судді та задоволення апеляційної скарги не має.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника начальника відділу нагляду за додержанням законів органами СБУ та прикордонної служби України управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Луганської області ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 лютого 2016 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в ОВС 2-го відділення слідчого відділу УСБУ в Луганській області майора юстиції ОСОБА_8 , погодженого заступником начальника відділу прокуратури Луганської області ОСОБА_5 , про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3