АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, із застосуванням на підставі ст.336 КПК України відеоконференції із Київським СІЗО ДДУПВП у м. Києві та Київській обл., апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2015,
за участі
прокурора ? ОСОБА_6
особи, яка подала апеляційну скаргу ? ОСОБА_5
ВСТАНОВИЛА
Від ОСОБА_5 надійшла апеляційна скарга, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2016 та постанову слідчого ОСОБА_7 від 26.02.2015 про закриття кримінального провадження.
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2015 залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 від 26.02.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000257 від 08.11.2013 за фактом грубого порушення права підозрюваного на захист слідчим СВ Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_8 та старшим прокурором прокуратури м.Біла Церква Київської області ОСОБА_9 , за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.374 КК України.

В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує на те, що не погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних причин. Так, правову кваліфікацію порушення права на захист ОСОБА_5 надано ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2013.
Вказує апелянт і на те, що йому кілька раз вручався обвинувальний акт без роз`яснення права на суд присяжних: 20.01.2013 та 20.06.2013. І лише 17.09.2013 йому було роз`яснено його права на звернення до суду присяжних у відповідності до ст.384 КПК України.
До того ж ОСОБА_5 посилається на те, що в ухвалі Апеляційного суду Київської області від 12.02.2015 не вказано про порушення права на захист лише тому, що апеляційний суд розглядав суто питання, які стосуються обвинувального акта від 17.09.2013 і вирок від 29.09.2014., коли і роз`яснив йому право на суд присяжних.
Апелянт звертає увагу суду і на те, що в суді від 06.11.2013 йому не було роз`яснено право на суд присяжних, внаслідок чого відносно прокурора ОСОБА_9 відкрито кримінальне провадження за ст.384 КК України за № 0000409. В той же час, в постанові слідчого ОСОБА_10 від 31.07.2014 вказано, що встановлено, що під час досудового слідства і під час затвердження обвинувального акту в кримінальному провадженні № 0000074 підозрюваному ОСОБА_5 прокурором ОСОБА_9 не роз`яснено право на суд присяжних.
Окремо ОСОБА_5 наголошує, що не виконано декілька рішень Печерського районного суду міста Києва і при тому, закрито провадження передчасно, а саме від 15.08.2014, 19.08.2014, 18.02.2015, 15.05.2015. По фактам невиконання деяких із них відносно слідчих прокуратури Київської області за ст.382 КК України відкрито кримінальні провадження.
Також в апеляційній скарзі зазначено, що 17.03.2014 слідчим ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у визнанні апелянта потерпілим, враховуючи описку судді ОСОБА_11 , яка допущена в ухвалі від 06.03.2014, інших причин для відмови не було. Втім, 04.11.2014 за проханням ОСОБА_5 суддя ОСОБА_12 ухвалою від 04.11.2014 виправив описку, тим самим зникла причина для відмови у визнанні апелянта потерпілим. Однак прокуратура нічого не змінила і не винесла нової постанови.
Заслухавши суддю доповідача, пояснення апелянта, який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора з цього приводу, який заперечив проти поданої апеляційної скарги і просив суд залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.2 ст.9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Ч.1.ст.2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно ч.3 ст.110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови.

П.2 ч.1 ст.284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

П.3 ч.1 ст.303 КПК України регламентує, що на досудовому провадженні, окрім іншого, можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження.
Відповідно до постанови від 26.02.2015, слідчий ОВС прокуратури Київської області ОСОБА_13 , закриваючи кримінального провадження № 0000257 вказано, що нероз`яснення права на суд присяжних прокурором не утворює складу злочину, передбаченого ч.1 ст.374 КК України. Разом з тим, в змісті даної постанови зазначено, що 17.09.2013 письмове роз`яснення права обвинуваченого на розгляд кримінального провадження судом присяжних вручалось ОСОБА_5 прокурором прокуратури міста ОСОБА_14 в приміщенні СІЗО № 13 в м.Києві в присутності захисника ОСОБА_15 . Про отримання письмових роз`яснень ОСОБА_5 надав розписку, яка долучена до обвинувального акту.
Разом з тим, в апеляційній скарзі зазначено, що 17.09.2013 апелянту було роз`яснено право на розгляд справи судом присяжних. Про роз`яснення ОСОБА_5 права на суд присяжних апелянтом було підтверджено також в судовому засіданні апеляційної інстанції. Отже, доводи ОСОБА_5 про підтвердження ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.06.2013 правової кваліфікації порушення його права на захист, ? не є обґрунтованими.
Таким чином, виходячи з матеріалів кримінального провадження №0000257 та судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 , так як доводи скарги про неповноту та однобічність досудового розслідування зводяться до загальних формулювань і не містять переліку процесуальних дій, які б належало здійснити в ході досудового розслідування. Окрім того, судом першої інстанції вірно вказано, що здобуті докази, не вказують на вчинення умисних дій, направлених на порушення права ОСОБА_5 на захист, які б утворювали склад злочину, передбачений ст.374 КК України. До того ж, колегія суддів цілком підтримує висновок суду першої інстанції про те, що в своїх поясненнях та в скарзі ОСОБА_5 не наводить будь-яких аргументів, які б свідчили про об`єктивне позбавлення його можливості реалізувати своє право на розгляд провадження судом присяжних.
Між тим, під час досудового розслідування ОСОБА_5 було надано захисника, що також підтверджує відсутність порушення його права на захист.
Відносно посилань апелянта на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15.08.2014, 19.08.2014, 18.02.2015, 15.05.2015, то суд апеляційної інстанції виходить з того, що даними ухвалами зобов`язано слідчих прокуратури Київської області розглянути заяву ОСОБА_5 . Така заява розглянута була і за наслідками розгляду винесено постанову про закриття кримінального провадження, а отже ці доводи є взаємовиключними.
Що стосується доводів ОСОБА_5 щодо невизнання його потерпілим, то колегія суддів наголошує, що в рамках даного судового провадження розглядається питання за скаргою на постанову слідчого ОСОБА_7 від 26.02.2015 про закриття кримінального провадження, а тому посилання в апеляційній скарзі на постанову від 17.03.2014 про відмову у визнанні апелянта потерпілим, суд вважає таким, що виходить за межі цього провадження.

Щодо доводів ОСОБА_5 про те , що він не допитувався в даному кримінальному провадженні , то ці доводи цілком спростовуються протоколом допиту свідка ОСОБА_5 від 16.12.2013 року який міститься в матеріалах кримінального провадження .
За таких обставин, враховуючи, що слідчий суддя дійшов вірного висновку про залишення без задоволення скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення, яке є законним та мотивованим.
На підставі викладеного та керуючись ст.376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2015 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.12.2015, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 від 26.02.2015 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000257 від 08.11.2013, за відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст.374 КК України, ? залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3