АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/1361/16
Категорія ч.ч.1,2,4 ст. 296 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004294, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке Запорізького району Запорізької області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 24.09.2015 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 45 діб арешту;

- 16.10.2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України

та

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 24.05.2012 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік;

- 29.11.2012 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки;

- 23.04.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. З ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 15.10.2013 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. З ст. 185 КК України до покарання у виді З років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України остаточно призначене покарання у виді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Звільнений 18.06.2015 умовно-достроково, не відбута частина покарання 1 рік 15 днів

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України;

в с т а н о в и л а:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість вироку, порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту судового розгляду, зазначає, що:

- не були допитані всі свідки, зокрема неповнолітній ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , покази яких мають істотне значення для встановлення фактичних обставин у справі;

- судом при розгляді кримінального провадження було визначено, за погодженням учасників судового провадження, в порядку ст. 349 КПК України, обсяг доказів та порядок їх дослідження в повному обсязі згідно обвинувального акту, в подальшому визначений порядок не було змінено ухвалою суду;

- судом не прийнято до уваги покази неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 , згідно яких останній пояснив, що відносно нього не вчинялися будь які протиправні дії з боку обвинувачених, його не били, не спричиняли тілесні ушкодження зазначені особи, синці він отримав від того, що впав з дивану. Отже, по зазначеному епізоду суд мав би дійти висновку про відсутність події кримінального правопорушення на підставі приписів ст. 284 КПК України;

- судом не було безпосередньо досліджено у судовому засіданні докази, на які суд послався у своєму вироку, а саме, 2 мобільних телефони, ДВД диск з відео файлом, 2 пари боксерських печаток, дерев`яна бита;

- судом не були критично сприйняті покази обвинувачених щодо визнання своєї винуватості, хоча останні надали пояснення, що «все було зовсім по-іншому», ніж зазначено в обвинувальному акті;

- судом неправильно кваліфіковані дії обвинувачених за ч.ч. 1,2,4 ст. 296 КК України;

-при призначенні покарання судом не враховано попереднє ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_7 .

Тому просить вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання за ст. 296 ч. 1 КК України у вигляді 15 діб арешту, за ст. 296 ч. 2 КК України у вигляді 6 місяців позбавлення волі; за ст. 296 ч. 4 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням на два роки, якщо він на протязі іспитового строку не вчинить нового злочину, виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки.

В порядку ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчої інспекції.

ОСОБА_11 визнати винуватим у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання за ст. 296 ч. 2 КК України у вигляді 6 місяців позбавлення волі; за ст. 296 ч. 4 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 1 року позбавлення волі. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено 1 рік позбавлення волі. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.10.2013 року та остаточно призначено покарання у виді 1 року 6 місяців 3 днів позбавлення волі.

Строк покарання рахується з 14.09.2015 року.

На підставі ст.72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_11 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.09.2015 року по 16.06.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - 277x2 = 554 дні відбутих.

Звільнено з-під варти по відбуттю строку покарання.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, перебуваючи у КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, яка розташована за адресою: м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, 13, з хуліганських спонукань, проявляючи нахабність, демонструючи неповагу до загальноприйнятих правил, норм поведінки в суспільстві, прагнучи самоствердитись за рахунок приниження честі і гідності інших неповнолітніх осіб-вихованців вище зазначеної комунальної установи, діючи з особливою зухвалістю протягом серпня - вересня 2015 року скоїли ряд хуліганський дій.

19.08.2015 року, о 20 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у туалеті КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: АДРЕСА_3 , зайшов до приміщення туалету, який знаходиться на першому поверсі комунальної установи, де схопивши малолітнього ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за руки та шию, почав направляти його голову до отвору унітазу. В свою чергу, малолітній ОСОБА_17 почав чинити опір та кликати на допомогу, але не зміг вирватись через явну фізичну перевагу неповнолітнього ОСОБА_7 . Опустивши голову останнього декілька разів до вказаного отвору, останній відпустив ОСОБА_17

27.08.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , у КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, за адресою: АДРЕСА_3 , зайшли, до спальної кімнати та почали безпричинно з надуманих підстав чіплятись та ображати малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в той час знаходився на ліжку. Так, ОСОБА_7 безпричинно наніс приблизно вісім ударів дерев`яною битою, яку він приніс до кімнати з собою, по ногам останнього після чого підійшовши ближче до ОСОБА_12 та вирвавши з-під голови останнього подушку, почав нею його душити, а ОСОБА_11 , в цей час, підтримуючи хуліганські дії ОСОБА_7 наносив удари кулаками обох рук по ногам малолітнього ОСОБА_12 , причинивши фізичний біль.

Свої хуліганські дії ОСОБА_18 та ОСОБА_7 припинили у зв`язку з тим, що ОСОБА_17 , який також є вихованцем центру соціально-психологічної реабілітації дітей, покликав на допомогу.

28.08.2015 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , знаходячись у приміщенні гральної кімнати КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, 13, схопили малолітнього ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за руки та шию, та потягнули до туалету разом з ОСОБА_11 , де почали направляти його голову до отвору унітазу та примушував пити з нього воду. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_18 опускали голову останнього декілька разів до вказаного отвору, а відпустивши ОСОБА_17 . ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 безпричинно принижували останнього виражаючись нецензурною лайкою в його адресу, заподіявши ОСОБА_17 душевні страждання та фізичний біль.

28.08.2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , продовжуючи свої хуліганські дії, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , зайшли до того ж спального приміщення центру соціально-психологічної реабілітації дітей, де підійшли до малолітнього ОСОБА_12 з надуманого приводу, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_7 здалось що вихованці закладу голосно розмовляють, безпричинно почали бити ОСОБА_12 при цьому ображаючи та висловлюючись нецензурною лайкою. В свою чергу, ОСОБА_11 наносив удари кулаками обох рук по голові, тулубу та ногам малолітнього ОСОБА_12 , а ОСОБА_7 наносив удари вищевказаною дерев`яною битою по ногам останнього.

06.09.2015 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні спальної кімнати, КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР, за адресою: АДРЕСА_3 , схопив малолітнього ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та повалив його на диван після чого заломив його та наніс не менше трьох ударів кулаками обох рук по тулубу та ногах останнього, при цьому висловлюючись на адресу ОСОБА_17 та інших вихованців комунальної установи грубою нецензурною лайкою.

В результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_17 заподіяний фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, на обох гомілках, які згідно висновку спеціаліста від 08.09.2015 року № 3686 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

06.09.2015 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, неповнолітній ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні спальної кімнати КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: АДРЕСА_3 , схопив малолітнього ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та повалив його на диван, після чого заломив його та наніс декілька ударів, кулаками обох рук по тулубу та ногах останнього.

У результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_20 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції правої подвзошної кістки, які згідно висновку спеціаліста від 08.09.2015 року № 3685 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

06.09.2015 року, приблизно о 15 годині 40 хвилин, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, буд. 13, зайшли до спальної кімнати, яка знаходиться на другому поверсі, де ОСОБА_11 почав примушувати малолітнього ОСОБА_12 , висловлюватись на свою адресу грубою нецензурною лайкою, у разі відмови залякував його та наносив удари ногами по ногам останнього, свої хуліганські дії фіксував на відеокамеру свого мобільного телефону, у той час як ОСОБА_7 підбурював останнього на продовження його злочинних дій. Далі, ОСОБА_7 одягнув брудну нижню білизну на голову малолітнього ОСОБА_12 та змусив його шляхом залякування, залізти на ліжко в нижній білизні та співати пісні.

Після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , продовжуючи свої хуліганські дії, обмазали малолітнього ОСОБА_12 пінкою для гоління, ОСОБА_12 направився до ванної кімнати, а за ним до ванної кімнати зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_11 та почали знімати на відеокамеру мобільного телефону, як ОСОБА_12 миється у душі. На спроби малолітнього вийти з душу ОСОБА_7 та ОСОБА_11 заштовхувати його назад, при цьому висловлюватись в його адресу грубою нецензурною лайкою та запльовувати його.

06.09.2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, знаходячись в приміщенні гральної кімнати вищезазначеного центру, ОСОБА_7 з ОСОБА_11 примусили нецензурною лайкою, образами та погрозами ОСОБА_12 одягнути боксерські рукавички та стати з ОСОБА_7 у спаринг. В свою чергу, малолітній ОСОБА_12 чинити опір не став через явну фізичну перевагу ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , які намагались самоствердитись за його рахунок, принижуючи його честь та гідність у присутності інших вихованців вищезазначеної комунальної установи. ОСОБА_7 наносив удари по голові, тулубу та ногам ОСОБА_12 , не зважаючи на фізичну нерівність та вік останнього. В свою чергу, ОСОБА_11 висловлювався в адресу присутніх грубою нецензурною лайкою підбурював ОСОБА_7 до вчинення хуліганських дій. Зазначені хуліганські дії були вчинені у присутності ОСОБА_17 , ОСОБА_21 , ОСОБА_14 . У результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції лівого суглоба, в проекції лівої ключиці, в проекції правого плечового суглоба, на передній поверхні в нижній третині обох плечей, в проекції лівої подвздошної кістки, у верхньо-зовнішньому квадранті правої сідниці, на задній поверхні у верхній третині правого стегна, на задній поверхні у верхній третині обох плечей, на передній поверхні в середині третини обох гомілок, в проекції обох колінних суглобів, садно в проекції правого колінного суглоба, які згідно висновку експерта від 08.09.2015 року № 3684 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

06.09.2015 року, приблизно о 20 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні ігрової кімнати КУ «Запорізький обласний центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: м. Запоріжжя, вул. Узбекистанська, буд. 13, погрозами примусив малолітнього ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одягнути боксерські рукавички та стати з ним у спаринг. В свою чергу, малолітній ОСОБА_21 чинити опір не став через явну фізичну перевагу супротивника, а ОСОБА_11 наносив йому удари кулаками обох рук по голові, тулубу та ногам, не зважаючи на фізичну нерівність та вік останнього. В той час, як ОСОБА_7 , висловлюючись в адресу присутніх грубою нецензурною лайкою підбурював ОСОБА_11 . Зазначені хуліганські дії були вчинені у присутності інших вихованців закладу. У результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_21 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на правій гомілці, на правому стегні, синця та садна в потиличній частини в центрі, які згідно висновку спеціаліста від 08.09.2015 року № 3687 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, 08.09.2015 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_11 з ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні у групи "обсерватор" КУ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР за адресою: АДРЕСА_3 , безпричинно чіплялися та ображали малолітнього ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , після чого ОСОБА_11 почав наносити множинні удари по тулубу малолітнього, ОСОБА_16 , а потім до нього приєднався ОСОБА_7 і також почав наносити у різні частини тулубу множинні удари, від чого ОСОБА_16 впав на підлогу та вдарився коліном правої ноги. Малолітній ОСОБА_16 намагався чинити опір, проте, у нього нічого не вийшло через явну фізичну перевагу та вік останнього, а ОСОБА_11 та ОСОБА_7 продовжували наносити удари ногами по тулубу останнього при цьому висловлювались грубою нецензурною лайкою.

У результаті вищевказаних хуліганських дій ОСОБА_16 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в області обох пліч, в області правого колінного суглоба, які згідно висновку спеціаліста від 11.09.2015 року № 3736 кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді доповідача про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора ОСОБА_6 ; захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ; обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема в останньому слові, які просили у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 відмовити а вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих ним умисних кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку суду, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується сукупністю досліджених при судовому розгляді доказів, які згодом суд поклав в основу вироку, є законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 вину у скоєному визнали, та суду пояснили, що згодні з пред`явленим обвинуваченням по всім епізодам, що дійсно за обставин викладених в обвинувальному акті вели себе зухвало, принижували та ображали менших дітей та знімали це на камеру мобільного телефону.

Крім визнання вини обвинуваченими, їх вина підтверджується показами:

-потерпілого ОСОБА_17 , який пояснив, що ОСОБА_7 і ОСОБА_11 знущалися над дітьми, били, змушували ставати у спаринги з ними, тобто з обвинуваченими і били боксерськими рукавичками, хоча були значно сильніше, змушували співати пісні і також знімали все на камеру. Директор знала, що у ОСОБА_11 є бита. Це тривало майже місяць або трошки більше. Діти боялися і нічого не розповідали вихователям, оскільки вихователі казали, щоб ОСОБА_11 і ОСОБА_7 слідкували за порядком. Потім, уже у вересні, зібралися всі разом і розказали. Його особисто ОСОБА_7 затягнув до туалету та нахиляв головою до унітазу;

-потерпілого ОСОБА_21 який суду поясняв, що ОСОБА_7 і ОСОБА_11 принижували дітей, його ставили у спаринг с ОСОБА_11 , з ОСОБА_7 , хоча вони значно сильніше, в спарингу били їх, він особисто бачив як ОСОБА_7 нахиляв ОСОБА_17 головою в унітаз, бачив як ОСОБА_7 ударив у висок ОСОБА_22 ;

-потерпілого ОСОБА_22 , який поясняв, що ОСОБА_7 і ОСОБА_11 били і принижували дітей, заставляли його та ОСОБА_12 співати пісні і танцювати, записували все на відеозапис телефону. Його били ОСОБА_7 і ОСОБА_11 і погрожували їм розправою у випадку, якщо діти пожалуються вихователям;

- законного представника потерпілого ОСОБА_23 , який пояснив, що ОСОБА_21 йому скаржився, що його принижують і б`ють старші хлопці ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , після чого він забрав хлопчика з установи і оформив опіку;

-свідка ОСОБА_24 , яка пояснила, що працює директором «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР. В серпні 2015 року медсестра ОСОБА_25 побачила, у дітей в синці, а після розпитування діти повідомили, що ОСОБА_11 та ОСОБА_7 ображають їх. Так, ОСОБА_26 розповів, що його били битою та підпалювали п`ятки, ОСОБА_27 розповів, що його роздягли у туалеті та нахиляли головою в унітаз, ОСОБА_28 і ОСОБА_29 дуже били боксерськими рукавичками у спарингу ОСОБА_30 та ОСОБА_31 . Боксерскі печатки як спортивний інвентар зберігалися у підсобному приміщенні;

-свідка ОСОБА_32 - методиста «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей», яка поясняла, у ОСОБА_11 і ОСОБА_7 були боксерські рукавички, які вона їм видала, для треніровок між собою, а крім того знала, що у ОСОБА_11 була біта, яку він привіз з Закарпаття в якості сувеніра. Про те, що ОСОБА_11 і ОСОБА_7 били дітей, вона дізналася після того, як у них побачила синьці;

-свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , які поясняли, що зі слів потерпілих

дізналися про те, що обвинувачені ображали і принижували дітей, били їх битою, яка була у

ОСОБА_11 і знімали це на камеру. Інколи вранці ОСОБА_36 помічала сінці під очима у дітей, а потерпілий ОСОБА_26 скаржився що його б`є ОСОБА_7 ;

-свідка ОСОБА_37 , психолога «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР яка пояснила, що вона, як психолог, працювала з потерпілими після всіх подій. У дітей виявлялася тривожність, вони розповідали їй, що старші хлопці ОСОБА_7 та ОСОБА_11 били їх, принижували їх гідність;

-свідка ОСОБА_38 , медсестри закладу, яка пояснила, що оглядала дітей кожний день, побачила у ОСОБА_39 синці, але він сказав, що вдарився об диван. Вже пізніше вона бачила синці у інших дітей, з їхніх слів знає, що синці утворилися від побоїв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Вона возила дітей: ОСОБА_28 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_39 до лікаря, а також до судово-медичної експертизи.

Крім повного визнання вини обвинуваченими, показів потерпілих та свідків, вина ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підтверджується також протоколом огляду місця події від 7.09.2015 року; протоколом огляду телефону «Самсунг» від 9.09.2015 року; речовими доказами, а саме 2 мобільними телефонами «Самсунг», вилученими 7.09.2015 року у приміщенні «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР; DVD-R диском з відео файлами ; 2 парами боксерських перчаток, вилученими 7.09.2015 року у приміщенні «Запорізького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» ЗОР при проведенні огляду місця події; дерев`яною битою, яку було вилучено при проведенні огляду місця події 8.09.2015р; висновками експерта № 3684 судово-медичної експертизи ОСОБА_42 , 2001 року народження, відповідно до якої ОСОБА_12 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців в проекції лівого суглоба, в проекції лівої ключиці, в проекції правого плечового суглоба, на передній поверхні в нижній третині обох плечей, в проекції лівої подвздошної кістки, в верхньо-зовнішньому квадранті правої сідниці, на задній поверхні у верхній третині правого стегна, на задній поверхні у верхній третині обох плечей, на передній поверхні в середині третини обох гомілок, в проекції обох колінних суглобів, садно в проекції правого колінного суглоба, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; висновками експерта № 3686 судово-медичної експертизи ОСОБА_17 , 2003 року народження, відповідно до якої ОСОБА_17 заподіяний фізичний біль та тілесні ушкодження у вигляді синців на правому стегні, на обох гомілках, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження; висновками експерта № 3685 судово-медичної експертизи ОСОБА_22 , 2002 року народження, відповідно до якої ОСОБА_43 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синця в проекції правої повздошної кості, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження; висновками експерта № 3687 судово-медичної експертизи ОСОБА_44 , 2003 року народження, відповідно до якої ОСОБА_45 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців на правій гомілці, на правому стегні, синця та садна в потиличній частини в центрі, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження; висновками експерта № 3736 судово-медичної експертизи ОСОБА_46 , 2007 року народження, відповідно до якої ОСОБА_47 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців в області обох пліч, в області правого колінного суглоба, які кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження; висновками судово-психіатрічного експерта № 642, №643 стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , відповідно до яких і ОСОБА_11 і ОСОБА_7 у ситуації, що досліджується могли повною мірою усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні з точки зору їх належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою, доповнюють один одне, не містять суттєвих суперечностей, не викликають сумнівів щодо їх достовірності, у своїй сукупності відтворюють реальну картину злочину встановлену судом у вироку та виключають сумніви у причетності ОСОБА_11 і ОСОБА_7 , до умисного скоєння інкримінованим їм кримінальних правопорушень, а тому правильно обґрунтував ними обвинувачення останнім.

Судом правильно кваліфіковано дії ОСОБА_11 та ОСОБА_7 по епізодам від 27.08.2015 року, 28.08.2015 року, 6.09.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_12 за ч.4 ст.296 КК України, як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, вчинене групою осіб; по епізодам від 28.08.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_17 , по епізоду від 6.09.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_21 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , по епізоду від 8.09.2015р. у відношенні потерпілого ОСОБА_16 , за ч.2 ст.296 КК України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене групою осіб; по епізоду від 19.08.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_17 та по епізоду від 6.09.2015 року у відношенні потерпілого ОСОБА_48 дії ОСОБА_7 , за ч.1 ст.296 України як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Порушень ст.ст. 349, 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо порушення судом ухвалення обсягу доказів та порядку їх дослідження, безпідставні, оскільки, як вбачається з журналу судового засідання та з технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження, судом прийнято рішення про повне дослідження доказів та їх порядок, а дослідженні докази, яким суд надав належну оцінку, і які в подальшому були ним покладені у основу обвинувального вироку, проводилося без заперечень, у тому числі з боку захисника ОСОБА_10 .

Безпідставні і доводи апеляційної скарги про неповноту судового розгляду з огляду на те, що як вважає захисник ОСОБА_10 , не були допитані деякі особи, зокрема неповнолітній ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , покази яких мають істотне значення для встановлення фактичних обставин у справі, оскільки такі клопотання апелянтом не заявлялись, і відповідно судом не відхилялися, а отже у такому випадку, у відповідності до загальних засад кримінального провадження, до яких відноситься і змагальність сторін, і тому згідно ст.410 КПК судовий розгляд не можна вважати неповним.

З цих самих підстав, неспроможні і доводи апеляційної скарги про те, що судом не було безпосередньо досліджено у судовому засіданні докази, на які суд послався у своєму вироку, а саме: двох мобільних телефонів, ДВД диску з відео файлом, двох пар боксерських печаток, дерев`яну биту. При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом під час судового розгляду досліджувалися протоколи, згідно яких вищенаведені предмети були визнані речовими доказами.

Разом з тим, колегія суддів констатує допущене районним судом порушення, яке полягає тому, що суд допитавши неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 , тим не менш ці покази у судовому рішенні не відобразив, однак, колегія суддів вважає таке порушення неістотним, з огляду на те, що обвинувачені визнали свою вину у тому числі і по епізоду хуліганських дій стосовно потерпілого ОСОБА_16 , як у суді першої інстанції, так і беззаперечно під час апеляційного провадження, і тому не відображення в оскаржуваному судому рішенні зазначених показів не змінює загальну картину інкримінованого злочину за цим епізодом та не змінює остаточних висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Сумнівів про свободу у визнанні своєї вини обвинуваченими у скоєні інкримінованих ним кримінальних правопорушень колегія суддів не вбачає, як не вбачає і підстав вважати визнання вини ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , результатом їхньої самообмови.

Колегія суддів порушення прав ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на захист не встановила.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особи обвинувачених, які раніше притягувалися до кримінальної відповідальності, на диспансерному обліку в КУ «Обласна психіатрична лікарня», КУ «Запорізький обласний наркологічний диспансер» не перебувають, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених, а саме: щире розкаяння у вчиненому, повне визнання вини та її усвідомлення, а також неповнолітній вік обвинувачених, і остаточно призначив покарання ОСОБА_7 із застосуванням ст. ст. 69, 75,76, 104 КК України, ОСОБА_11 із застосуванням ст. 69, ч.5 ст.72 КК України, якого звільнено з-під варти по відбуттю строку покарання.

Довод апеляційної скарги захисника про неврахування судом при призначенні покарання попереднього ув`язнення обвинуваченому ОСОБА_7 безпідставні, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі зараховується судом у разі засудження лише до реального позбавлення волі, і тому суд призначаючи покарання з випробуванням правильно не застосував таку норму закону про кримінальну відповідальність.

А крім того, у разі порушення умов випробування встановлених судом для ОСОБА_7 і направлення його для відбування призначеного покарання, останній не позбавлений права звернення до суду для вирішення питання про зарахування у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення по цьому кримінальному провадженню, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Апеляційних скарг щодо правильності призначення покарання обвинуваченим не надходило, і тому, колегія суддів, переглядала рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 .

Отже, не вбачаючи підстав для зміни або скасування вироку, колегія суддів апеляцію по доводах захисника ОСОБА_10 діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 вважає за необхідне залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б тягнули за собою безумовне скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 червня 2016 року відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з часу її оголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4