Справа № 162/1/16-к Провадження № 11-кп/773/181/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 квітня 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 25 січня 2016 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Грицки Дубровицького району Рівненської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, не працює, одружений, раніше судимий

- 30 січня 1989 року Любешівським районним судом Волинської області за ч. 2 ст. 215-3, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 29 липня 1992 року Камінь-Каширським районним судом Волинської області за ч. 4 ст. 81, ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна; на підставі ст. 43 КК України (в ред. 1960 року) до покарання частково приєднано покарання за вироком Любешівського районного суду Волинської області від 30 січня 1992 року у виді 11 (одинадцяти) місяців 6 днів позбавлення волі та визначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 11 (одинадцяти) місяців 6 днів позбавлення волі; 25 липня 1997 року звільнений на підставі ст. 3 Закону України «Про амністію» від 15 липня 1997 року;

- 23 червня 2004 року Любешівським районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; 22 травня 2006 року умовно-достроково звільнений на 10 (десять) місяців 14 днів;

- 29 травня 2008 року Любешівським районним судом Волинської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, 05 березня 2013 року умовно-достроково звільнений на 5 (п`ять) місяців 24 дні,

засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного приведення вироку до виконання: з часу взяття обвинуваченого під варту.

В порядку ст. 100 КПК України вироком вирішено долю речових доказів.
ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що 13 листопада 2015 року близько 17 год. 00 хв. він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, повторно, таємно викрав 2000 (дві тисячі) гривень з проникненням у спальну кімнату житлового будинку на АДРЕСА_1 , належного потерпілій ОСОБА_9 .

Не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій, обвинувачений просить змінити вирок в частині призначеного йому покарання. Стверджує, що вирок щодо нього є надто суворим, оскільки він повністю визнав свою вину, давав правдиві, послідовні показання, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, попросив вибачення у потерпілої, добровільно відшкодував завдану злочином шкоду та тяжких наслідків від злочину не настало. Посилається на те, що перебуває у шлюбі та має дітей, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Вказує, що хворий деструктивним бронхітом, гіпертонією та дифузним кардіосклерозом. З огляду на вищезазначені пом`якшуючі обставини та характеризуючі дані просить застосувати до нього ст. 69 КК України та зменшити міру призначеного покарання у виді позбавлення волі.

У поданій апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 оскаржує рішення суду з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що завдану їй шкоду обвинувачений повністю відшкодував, вибачився за скоєне та активно сприяв розкриттю злочину. Крім того, ОСОБА_8 є її сусідом, тому просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляцій, захисника, який підтримав подані апеляції у повному обсязі, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
В силу ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 3 ст. 185 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
В силу вимог ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Посилання, наведені в апеляціях про невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, на думку апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

При призначенні покарання судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, раніше притягався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став.

З достатньою повнотою судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину і добровільне відшкодування завданого збитку та обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

У рішенні суду вмотивовано підстави незастосування до ОСОБА_8 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України.

Судом першої інстанції враховано посередні характеристики обвинуваченого за місцем проживання та його хвороби: деструктивний бронхіт, гіпертонічну хворобу і дифузний кардіосклероз.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із урахуванням ст. 69 КК України апеляційний суд не вбачає.

З огляду на вищенаведене апеляційний суд доходить висновку, що наявність вищевказаних даних про особу обвинуваченого та пом`якшуючих і обтяжуючих покарання обставин, позицію потерпілої, яка не наполягала на ізоляції обвинуваченого від суспільства, призначене ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімальної межі інкримінованого йому злочину, є необхідним і достатнім для виправлення першого та попередження вчинення ним нових злочинів і таким, що не можна визнати надто суворим, як про це зазначено в апеляційних скаргах.

Порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Законних підстав для скасування чи зміни вироку та задоволення апеляційних скарг з наведених у них мотивів, апеляційний суд не вбачає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Любешівського районного суду Волинської області від 25 січня 2016 року щодо ОСОБА_8 а без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий
Судді