Справа № 357/9345/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/499/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 36 09.06.2016

УХВАЛА
Іменем України
09 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , -

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого, -

Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.302 ч.1 КК України та виправдано на підставі ст.373 ч.1 п.2 КПК України.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він 18 квітня 2015 р. близько 13 години, працюючи на власному автомобілі таксистом, перевозив клієнта ОСОБА_8 та повідомив йому, що може підшукати дівчину, яка надасть йому послуги інтимного характеру за грошову винагороду.

Після цього, ОСОБА_7 зателефонував знайомій ОСОБА_9 та запропонував надати послуги сексуального характеру за грошову винагороду чоловікові з яким він її познайомить.

Після цього 18 квітня 2015 року близько 14 години ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 прибув до кафе «Ювентус», що по вул. П. Запорожця у м.Біла Церква, де знаходилась ОСОБА_9 . ОСОБА_7 познайомив ОСОБА_10 з ОСОБА_9 , як особою що зможе надати послуги сексуального характеру за грошову винагороду і таким чином, на думку досудового слідства, ОСОБА_7 вчинив звідництво для розпусти.

В результаті звідництва для розпусти, вчиненого ОСОБА_7 , ОСОБА_9 надала ОСОБА_8 послуги сексуального характеру, за які він надав повії гроші в сумі 200грн.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ст.302 ч.1 КК України - звідництво для розпусти.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність.

Прокурор вказує, що судом не наведено достатніх мотивів визнання недопустимими показів свідка ОСОБА_11 ..

Крім цього прокурор вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі доказів, які були надані стороною обвинувачення та виклав у вироку припущення, що суперечить вимогам ч.ч.1,2 ст.9, ч.2 ст.23 КПК України.

Також прокурор зазначає, що судом невірно розцінені дії ОСОБА_11 як провокативні, оскільки ОСОБА_7 перший запропонував ОСОБА_11 дівчат, які можуть надати послуги сексуального характеру. На думку прокурора така поведінка ОСОБА_7 є звичною для нього в повсякденному житті.

Прокурор просить вирок Білоцерківського міськрайонного суду від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.1 ст.302 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 850 грн.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого, який проти апеляційної скарги заперечував та просив вирок суду залишити без змін, прокурора який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши вирок суду, матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає її необґрунтованою.

Як вбачається з вироку суду і матеріалів справи, суд першої інстанції повно, всебічно і неупереджено дослідив всі докази і обставини справи, надав їм належну юридичну оцінку і обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_7 злочину передбаченого ч.1 ст.302 КК України

Твердження прокурора про те, що судом не наведено мотивів визнання недопустимими показів свідка ОСОБА_11 є безпідставними.

Свідок ОСОБА_8 , оперативним підрозділом Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області, був залучений 18 квітня 2015р. до проведення негласної слідчої (розшукової) дії, контроль за вчиненням злочину, а саме проведення спеціального слідчого експерименту.

Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені ст.271 ч.1 КПК України можуть проводитися виключно у кримінальному провадженні і тільки щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Згідно із обвинувальним актом злочин, інкримінований ОСОБА_7 вчинений 18 квітня 2015 року.

Проте, із витягу з кримінального провадження №0001738, вбачається, що відомості до ЄРДР внесені лише 29.04.2015 р. з правовою кваліфікацією 303 ч.2 КК України та 26.06.2015 р. за ст.302 ч.1 КК України.

Таким чином судом першої інстанції вірно встановлено, що вказана негласна слідча (розшукова) дія, була здійснена 18 квітня 2015 р. не в рамках кримінального провадження, що суперечить вимогам ст.ст.246,271 КПК України, оскільки відомості про злочин внесені до ЄРДР лише 29 квітня 2015 р.;

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно визнав недопустимими покази свідка ОСОБА_11 ..

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що дії оперативних працівників Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області та залученого ними до співпраці з ними свідка ОСОБА_8 є провокуванням та підбурюванням ОСОБА_7 до вчинення злочину. Оскільки підготовлена і проведена негласна слідча (розшукова) дія, контроль за вчиненням злочину спеціальний слідчий експеримент, здійснена всупереч вимогам ст.ст.246,271 КПК України без об`єктивних доказів того, що ОСОБА_7 приступив 18 квітня 2015 р. до вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

ОСОБА_8 сівши в автомобіль ОСОБА_7 своєю тривалою поведінкою, розмовами, окремими висловлюваннями, зверненням до ОСОБА_7 з проханням відвезти його в різні місця м.Біла Церква для пошуку жінки для задоволення потреб сексуального характеру, фактично провокував та підбурював ОСОБА_7 до вчинення злочину з метою подальшого відкриття кримінального провадження.

На думку колегії судів, вказаний злочин не було б скоєно ОСОБА_7 , якби дії ОСОБА_8 не були б ним ініційовані.

Відповідно до ст.271 ч.3 КПК України під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину забороняється провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила.
Поряд з цім, Європейський суд з прав людини у справі «Раманаускас проти Литви» рішення від 5 лютого 2008 р., «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Делькур проти Бельгії»,«Худобін проти Росії», «Ваньян проти Росії» вказав на недопустимість про вокативних дій з боку поліції. Відповідно до ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Інші досліджені судом докази, зокрема покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 самі по собі не дають підстав для визнання винуватості ОСОБА_7 оскільки об`єктивних обставин справи не висвітлюють.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_7 слід визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні, та виправдати його оскільки не доведено вчинення ним злочину.

При таких обставинах, судова колегія вважає оскаржуване судове рішення законним і обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування - не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
(підпис) (підпис) (підпис)