Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 551/1240/14-к
Провадження № 1-кс/553/18/2016
У Х В А Л А
Іменем України
24.03.2016м. Полтава

суддя Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , вирішуючи питання про прийняття до розгляду заяви представника потерпілого ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України у справі № 551/1240/14к ,-

В С Т А Н О В И В :

В моєму провадженні перебуває провадження за заявою ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про відвід головуючої судді ОСОБА_4 від розгляду кримінального провадження № 551/1240/14к по обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 80 КПК України мій обов`язок заявити собі самовідвід від розгляду даної заяви, в зв`язку з чим і заявляю собі самовідвід по даному провадженню за наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, дану заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_4 було подано до Ленінського районного суду м. Полтави заявником ОСОБА_2 о 9 год. 44 хв. 24.03.2016 року.

Згідно Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.03.2016 року по даній справі було визначено головуючим суддею ОСОБА_1 ..

З даним Протоколом авторозподілу даної справи я погодитись не можу, з підстав неможливості повторної своєї участі в розподілі даної справи з урахуванням наступного.

Так, відповідно ч.3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з автоматизованої системи документообігу суду, крім випадків, установлених законом.
Крім того, частиною 2 даної статті передбачено, що до автоматизованої системи документообігу суду в обов`язкову порядку вносяться поряд з іншими даними інформацію про рух судових документів, дані про суддю, який здійснював судове провадження та інші дані передбачені Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженим Радою суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.
Всупереч цьому працівниками апарату суду, які згідно своїх функціональних обов`язків здійснювали авторозподіл даної справи , не було внесено до автоматизованої системи документообігу суду дані про те, що мною ухвалою від 26.10.2015 року вже вирішувалися питання по даному кримінальному провадженню про відвід головуючого судді ОСОБА_6 , після задоволення якого дану справу і було розподілено в провадження судді ОСОБА_4 , заява про відвід якої і вирішується в даному провадженні.

Крім того, мною ухвалою від 17.07.2015 року також вирішувався і відвід безпосередньо слідчої судді ОСОБА_4 у вирішенні питання про відвід судді ОСОБА_7 , заявленого заявником ОСОБА_2 у низці відводів слідчим суддям, заявлених останнім при розгляді його заяви про відвід головуючої судді (на той час) ОСОБА_6 по кримінальному провадженню № 551/1240/14-к по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України, по якому заявник є представником потерпілої особи, який також був задоволений мною.

При цьому, 22 лютого 2016 року у справі за заявою представника потерпілого ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України у справі № 551/1240/14к було заявлено самовідвід.

Таким чином, за наведених вище обставин при визначенні судді, а саме мене, для даного судового провадження автоматизованою системою документообігу суду було порушено принцип вірогідності та заборони брати судді повторну участь у розгляді судової справи.

Крім того, недопустимість повторної участі судді в розгляді судової справи передбачена і п. 2.3.52 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, але залишається не зрозумілим, за яких обставин до автоматизованої системи не було внесено даних щодо вирішення мною питань по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України, яке є основним і по унікальному номеру якого і заводяться в суді всі пов`язані з ним судові провадження.

Неможливість моєї участі у даному судовому провадженні підтверджується також тією обставиною, що мною, прийнятою ухвалою від 29.07.2015 року, в рамках вирішення заяви ОСОБА_2 про відвід головуючої по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України судді ОСОБА_6 , було задоволено заяву останнього про відвід прокурора ОСОБА_8 , який знову приймає участь у даному провадженні, лише змінивши свою посаду та місце роботи в зв`язку з реорганізаціє, органів прокуратури України.

Статтею 80 КПК України ч.1 визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.
В свою чергу п.5 ч.1 ст. 75 КПК України передбачено, що у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадження.
У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Такий же обов`язок на суддю покладено також ч.1 ст. 80 КПК України.
Саме тому існують норми закону, які запобігають виникненню будь-яких підозр.

Судді заборонено брати участь у розгляді справи за наявності будь-яких обставин, які викликають чи можуть викликати сумнів у його об`єктивності, а наслідком порушень такої заборони є звільнення з посади або дисциплінарна відповідальність.

Сумніви в незалежності судді відсутні, коли, на думку ЄСПЛ, у «об`єктивного спостерігача» не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається ( «Кларк проти Сполученого Королівства»). Визначаючи, чи є суд незалежним, ЄСПЛ звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватися навіть гіпотетичної можливості впливу на суд. Існування самої лише можливості зовнішнього впливу на суд ЄСПЛ іноді визнає достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду («Бєлілос проти Швейцарії», «Очолан проти Туреччини»). ЄСПЛ застерігає, що навіть самі лише сумніви «розсудливого спостерігача» в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянами права на справедливий суд («Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілд проти Данії», «Веттстейн проти Швейцарії»).

У преамбулі «Бангалорських принципів поведінки суддів» йдеться про те, що «компетентність, незалежність і неупередженість судових органів має велике значення у питанні захисту прав людини, оскільки здійснення всіх інших прав цілком залежить від належного здійснення правосуддя». Тобто, коли немає незалежного суду - можна забути про права людини, бо немає кому їх захищати. У світлі прецедентної практики Суду об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав ( і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім. При цьому, суб`єктивна впевненість сторони в упередженості судді навіть за відсутності об`єктивних підстав для неї є чинником, що перешкоджає реалізації її права на справедливий суд.
Як зазначається у п. 11 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам членам щодо суддів: незалежність не є прерогативою чи привілеєм, наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, які домагаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантією свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідними для гарантування рівності сторін перед судом» (п.11).
Крім того, Консультативна рада Європейських суддів у п. 12 Висновку №1 (2001) наголошує «Судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому.
Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв`язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади не можу бути підірвано».
Поряд з цим, слід зазначити, що положення Конвенції мають важливе значення в аспекті регламентації організації та діяльності судової влади як самі по собі, так і в контексті практики Європейського суду з прав людини. Важливо наголосити на тому, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права. Крім того, ці положення розглядаються як складові засад верховенства права і змагальності у кримінальному провадженні ( статті 8,9 КПК України, відповідно до яких принцип верховенства права у кримінальному провадженні, а також кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ).

На підставі викладеного, прихожу до переконливого висновку про неможливість моєї повторної участі у розгляді даного судового провадження в зв`язку з порушенням порядку його розподілу між суддями Ленінського районного суду м. Полтави, автоматизованою системою суду, передбаченого ч.3 ст. 35 КПК України, оскільки мною неодноразово приймалися рішення по кримінальному провадженню за унікальним номером, що в свою чергу зобов`язує мене заявити собі як судді на яку воно повторно розподілено, самовідвід у відповідності до ч.1 ст. 80 КПК України.

Керуючись ст.ст. 35, 75, 80, КПК України, п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року, Бангалорськими принципами поведінки суддів ( схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року), Рекомендаціями CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам, Висновком №1 (2001) Консультативної ради Європейських суддів суддя
У Х В А Л И В:
Задовольнити заяву судді ОСОБА_1 про самовідвід по заяві представника потерпілого ОСОБА_2 в інтересах потерпілого ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_4 від участі у розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.2 ст. 125 КК України у справі № 551/1240/14к .

Повернути заяву до канцелярії суду для подальшого визначення судді у порядку, встановленому ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиОСОБА_1