гСправа № 187/1704/15-к Провадження №1-кп/0187/48/16
ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙСУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2016 року смт. Петриківка
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Усть-Кут Іркутської області, громадянка України, маюча повну середню освіту, пенсіонерка, інвалід 3 групи, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статтею 382 Кримінального кодексу України,-
За обвинувальним актом стороною обвинувачення ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення в тому, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, ОСОБА_5 зобов`язано допустити в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації.
Однак, ОСОБА_5 будучи належним чином ознайомленою із рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012 та будучи ознайомленою з постановою державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 35578230 та виконавчим листом виданого на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, добровільно в строк до 04.12.2012 вказане рішення суду не виконала.
Так, 21.12.2012 та 04.02.2013 ОСОБА_5 достовірно знаючи що рішення суду №443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, маючи зобов`язання і реальну можливість виконати судове рішення, умисно відкрито в усній формі висловила своє небажання виконувати рішення суду та вимоги державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №35578230, щодо допуску техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом не відчинення вхідних дверей до житлового будинку, тим самим ОСОБА_5 унеможливила доступ техніка-будівельника до житлового будинку, чим не виконала рішення Царичанського районного суду №443/1273/2012 від 03.09.2012.
Крім того, рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та яким, ОСОБА_5 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою.
Однак, ОСОБА_5 будучи належним чином ознайомленою із рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013 та будучи ознайомленою з постановою державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції про відкриття виконавчого провадження №39007102 та виконавчим листом виданого на підставі рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області № 196/47 5/13-ц від 30.04.2013, добровільно в строк до 22.08.2013 вказане рішення суду не виконала.
Так, 20.09.2013,15.10.2013, 09.12.2013 та 20.06.2014 ОСОБА_5 достовірно знаючи що рішення суду № 196/475/ 13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, маючи зобов`язання і реальну можливість виконати судове рішення, умисно відкрито в усній формі висловила своє небажання виконувати рішення суду та ігноруючи вимоги державного виконавця державної виконавчої служби Царичанського районного управління юстиції по виконавчому провадженню №39007102, про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом не відчинення вхідних дверей до території вказаного домоволодіння, тим самим ОСОБА_5 унеможливила вселення ОСОБА_4 у житловий будинок, чим не виконала рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013.
Беручи до уваги викладене, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_5 скоїла злочин, передбачений ч. 1 ст. 382 КК України, та її дії слід кваліфікувати, як умисне невиконання рішень суду, що набрали законної сили.
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 Кримінального кодексу України не визнала повністю. Суду пояснила, що не допускала до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 техніка-будівельника та ОСОБА_4 , оскільки вважає незаконним продаж її будинку, у зв`язку з чим раніше оскаржувала як рішення судів з цього приводу так і прилюдні торги. За невиконання рішення, щодо доступу техніка-будівельника вона сплатила штраф у розмірі 170 грн. Потім вона сплатила штраф у розмірі 340 грн., однак постанова державного виконавця про накладення на неї даного стягнення була скасована. Крім того повідомила, що вона не чинила будь-яких активних дій щодо перешкоджання вселення ОСОБА_4 . Фактично до будинку потерпілу не допускали інші особи, які в цей час перебували у її дворі. Вважає, що державні виконавці самі не забезпечили прохід до будинку потерпілої, тобто навіть не намагалися виконати рішення суду по вселенню. Не розуміє яким чином вона могла виконати рішення суду по вселенню ОСОБА_4 .
Допитана потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні дала показання про те, що в 2012 році з прилюдних торгів вона придбала домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Царичанський районний суд своїм рішенням зобов`язав вселити потерпілу до зазначеного будинку, однак обвинувачена кожного разу, коли державні виконавці намагалися виконати рішення суду перешкоджала цьому, зачинивши хвіртку та в усній формі забороняючи входити до подвір`я. При цьому на території двору кожного разу знаходилися родичі обвинуваченої, які фізично не давали виконати рішення по її вселенню. Цивільний позов про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди у розмірі 157 540 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. підтримала в повному обсязі.
Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які були понятими під час проведення виконавчих дій по примусовому вселенню ОСОБА_4 в домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 працівники державної виконавчої служби суду надали пояснення, відповідно до яких під час примусового вселення ОСОБА_4 в будинок за зазначеною адресою ОСОБА_5 категорично заперечувала проти її вселення, посилаючись на те, що судом розглядаються інші справи, вирішення яких може стати підставою для скасування рішення про вселення потерпілої. При цьому кожного разу під час проведення виконавчих дій ворота до домоволодіння були зачинені, а в дворі домоволодіння перебували люди які фізично не допускали потерпілу до будинку.
Свідок ОСОБА_7 суду повідомив, що він залучався понятим під час проведення виконавчих дій по примусовому забезпеченню виконання рішення суду щодо надання доступу техніку-будівельнику КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому будь-яких дій по виконанню рішення суду вчинено не було, оскільки в будинку нікого не було, про що було складено відповідний акт.
Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що він приймав участь як технік-будівельник під час проведення виконавчих дій по примусовому забезпеченню виконання рішення суду щодо надання доступу техніку-будівельнику КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 він. При цьому обвинувачена відмовилася його допускати до вказаного домоволодіння.
Вислухавши у судовому засіданні обвинувачену, потерпілу, свідків, дослідивши докази обвинувачення й захисту, суд убачає за необхідне визнати обвинувачену у пред`явленому обвинуваченні невинуватою та виправдати її за наступних обставин.
Щодо підстав виправдання за обвинуваченням в умисному невиконанні рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, суд зазначає наступне.
Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, що набрало законної сили 07.11.2012, ОСОБА_5 зобов`язано допустити в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації. На підставі рішення 26.11.2012 року Царичанським районним судом було видано виконавчий лист, а 27.11.2012 року державним виконавцем ОСОБА_12 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с. 75-82).

З актів державного виконавця від 21.12.2012 та 04.02.2013 слідує, що ОСОБА_5 відмовилася допускати техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 83-84).

Відповідно до ст.. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Крім того, відповідно до вимог КПК України ініціатором притягнення особи до кримінальної відповідальності може бути як потерпіла особа так і орган досудового розслідування в разі самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Законність є загальноправовою засадою, яка лежить в основі всієї публічної діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За своїм змістом засада законності утверджує положення, згідно з яким будь-яка дія (поведінка) чи рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді і суду під час кримінального провадження мають вчинятись і ухвалюватись в суворій відповідності з вимогами Конституції України, кримінального процесуального законодавства та міжнародних правових актів, чинних в Україні, які є частиною національного законодавства.

Особливість дії засади законності в кримінальному провадженні полягає, насамперед, в тому, що діяльність органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, судів всіх інстанцій та інших учасників провадження більше і детальніше врегульована, ніж будь-яка інша державна діяльність. Дотримання норм матеріального і процесуального права органами і службовими особами, які ведуть кримінальне провадження, є необхідною умовою досягнення ними завдань кримінального провадження (ст. 2 КПК).

Під час реалізації владних повноважень органи та їх службові особи, які ведуть провадження, зобов`язані суворо дотримуватись вимог матеріального і процесуального (формального) законів, щоб не допустити порушення прав, свобод і законних інтересів осіб, залучених до кримінального провадження.

Таким чином, засада законності у кримінальному провадженні зобов`язує органи і службові особи, які його ведуть зокрема неухильно дотримуватися встановленого кримінальним процесуальним законом порядку (процесуальної форми) провадження на всіх його стадіях; вчиняти процесуальні дії на визначених законом підставах.

Як вбачається з витягу з кримінального провадження №0000415 від 20.06.2014 ОСОБА_5 умисно не виконує та перешкоджає виконанню рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, про зобов`язання допустити в домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 техніка-будівельника КП «Царичанське БТІ» для зняття замірів, необхідних для виготовлення технічної документації та №196/475/13-ц від 30.04.2013 року про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок АДРЕСА_1 , та зобов`язання не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою, що набрали законної сили. Заявником зазначена ОСОБА_4 . Датою надходження заяви зазначено 20.06.2014 року (т. 1 а.с. 41).

Разом з тим, як вбачається з заяв ОСОБА_4 від 20.06.2014 року, що містяться в матеріалах справи (т. 1 а.с. 44, 46), остання повідомила про невиконання ОСОБА_5 рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та яким, ОСОБА_5 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою.

З повідомлення про початок досудового розслідування від 20.06.2014 року вбачається, що слідчим СВ Царичанського РВ розпочато досудове розслідування саме за фактом невиконання ОСОБА_5 рішення суду щодо вселення ОСОБА_4 до будинку (т. 1 а.с. 42).

Будь-яких інших заяв, повідомлень, процесуальних документів органів досудового слідства чи прокуратури, які б свідчили про законні підстави як порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 так і проведення досудового слідства за фактом умисного невиконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012, матеріали кримінальної справи не містять.

Таким чином, матеріали досудового слідства, що були надані прокурором до суду не містять допустимих доказів, які б підтверджували законність порушення кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за фактом умисного не виконання та перешкоджанню виконання останньою рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012 року, якими зокрема могли бути: заява чи повідомлення потерпілої особи, подання (повідомлення) державного виконавця, інший документ, який свідчить про самостійне виявлення правоохоронним органом з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, навіть в самому витягу з кримінального провадження невірно зазначена адреса будинку, в який ОСОБА_5 не допускала техніка-будівельника, а саме зазначено АДРЕСА_1 , в той час коли згідно обвинувального акту: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим суд вважає, що даний доказ є не належним, оскільки стосується іншого об`єкта нерухомості, в яке за рішенням суду ОСОБА_5 повинна була допустити техніка-будівельника.

Отже, кримінальне провадження №0000415 розпочате 20.06.2014 року відносно ОСОБА_5 за фактом умисного не виконання та перешкоджання виконання останньою рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, розпочате незаконно, за відсутності встановлених законом та вище перелічених підстав, що суперечить положенням ч.1ст. 86 КПК України, де зазначено,що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, суд вважає, що прокурором не надано суду доказів про те, що всі слідчі дії за даним фактом проведені органом досудового розслідування в рамках кримінального провадження та було дотримано встановленого кримінальним процесуальним законом порядку (процесуальної форми) провадження на стадії досудового слідства, а також процесуальні дії були вчинені на визначених законом підставах.

Самі по собі докази невиконання обвинуваченою рішення суду, як то пояснення в судовому засіданні свідків, акти державного виконавця, що були досліджені в судовому засіданні та на які посилається прокурор як на підтвердження вини, не можуть бути підставою притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності за відсутності доказів того, що за даним фактом досудове слідство розпочиналося та проводилося на визначених законом підставах.

Крім того, ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 15.05.2013 року рішення державного виконавця про накладення стягнення на ОСОБА_5 у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за фактом невиконання останньою рішення суду про допуск в домоволодіння техніка-будівельника, яке мало місце 21.12.2012 року, було визнане неправомірним та скасоване (т. 3 а.с. 112-115).

Зазначений доказ було долучено до матеріалів кримінального провадження під час судового слідства стороною захисту. При цьому інші учасники судового провадження не заперечували проти цього. Однак, після закінчення судового слідства під час судових дебатів, прокурор заявив клопотання про визнання даного доказу недопустимим, оскільки він не був у встановленому порядку відкритий стороні обвинувачення під час досудового слідства.

Враховуючи, що сторона захисту не позбавлена можливості надавати докази під час судового розгляду, а прокурор та інші учасники провадження були ознайомлені зі змістом даного доказу під час судового слідства та не заперечували проти його долучення до матеріалів справи, суд вважає, що клопотання прокурора про визнання даного доказу недопустимим є безпідставним.

Суд зазначає, що сама по собі зазначена ухвала суду не може мати самостійного доказу, щодо підтвердження невинуватості обвинуваченої за фактом невиконання останньою рішення суду про допуск в домоволодіння техніка-будівельника, яке мало місце 21.12.2012 року, однак сам факт скасування судом акта, яким на ОСОБА_5 було накладено стягнення, ставить під сумнів взагалі правомірність твердження сторони обвинувачення в необхідності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, в контексті порядку притягнення особи до кримінальної відповідальності, що визначений ст.. 75 ЗУ «Про виконавче провадження», де визначена підстава ініціювання притягнення особи до кримінальної відповідальності за невиконання рішення суду, а саме в разі повторного невиконання рішення суду, що потягло за собою накладення стягнення.

Згідно ч.3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи наведене, суд вважає, що обвинувачена ОСОБА_5 у невиконанні нею рішення Царичанського районного суду №443/1273/2012 від 03.09.2012 у даному кримінальному провадженні підлягає виправданню з підстав, передбачених п.1.ч.1 ст. 373 КПК України, тобто у зв`язку з не доведенням, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому вона обвинувачується.

Щодо підстав виправдання за обвинуваченням в умисному невиконанні рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, суд зазначає наступне.

Об`єктивна сторона злочину за ч. 1 ст. 382 КК полягає в одному із таких, альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: а) невиконання (ухилення від виконання) вироку, рішення ухвали, постанови суду або б) перешкоджання їх виконанню.

За частиною 1 ст. 382 КК склад злочину є формальним, бо його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання), і саме з цього моменту злочин визнається закінченим та набуває триваючого характеру.

Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає у незастосуванні передбачених законом і судовим актом заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт. Форми (способи) невиконання судового акта можуть бути різними, наприклад, пряма і відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати. Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання (умисно не розпечатує пошту, не приймає державного виконавця, направляє документ не за адресою тощо).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013, що набрало законної сили 10.06.2013, було ухвалено вселити ОСОБА_4 у житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_4 у користуванні житловим будинком за вказаною адресою. На підставі рішення 15.07.2013 року Царичанським районним судом було видано виконавчий лист про вселення ОСОБА_4 у житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а 18.07.2013 року державним виконавцем ОСОБА_16 була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с. 87-93).

З актів державного виконавця від 20.09.2013, 15.10.2013, 09.12.2013 та 20.06.2014 слідує, що вимоги виконавчого документа не виконані, а боржник ОСОБА_5 перешкоджає примусовому виконанню рішення суду про примусове ОСОБА_4 у житловий будинок розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Під час виконавчих дій залучалися працівники Царичанського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області. За невиконання рішення суду на ОСОБА_5 15.10.2013 року та 11.12.2013 року відділом державної виконавчої служби накладалося стягнення у вигляді штрафу (т.1 а.с. 102, 110-128).

Відповідно до ст.. 79 ЗУ «Про виконавче провадження», примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, на нього накладається штраф та застосовуються інші заходи, передбачені законом. При цьому вселення здійснюється у присутності понятих із залученням поліцейських.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складення акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню

(перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Таким чином, процес примусового вселення розділений на два етапи: забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, що зазначене у виконавчому документі та забезпеченні державним виконавцем безперешкодного проживання (перебування) в цьому приміщенні стягувача.

При цьому, учасниками виконавчого провадження з виконання рішення суду щодо вселення стягувача на першому етапі виконання рішення є державний виконавець, який зобов`язаний безпосередньо забезпечити безперешкодне входження стягувача у приміщення, а також сам стягувач. На другому етапі виконання рішення, яке може мати місце лише після самого забезпечення державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, вже безпосередньо на боржника, що зазначений у виконавчому документі, покладається обов`язок не перешкоджати стягувачу користуватися приміщенням.

Отже, боржник в даному виконавчому провадженню не є тим суб`єктом, який зобов`язаний і має реальну можливість виконати рішення суду в частині забезпечення безперешкодного входження стягувача у приміщення.

В разі невиконання рішення суду про вселення, відповідальність боржника може мати місце лише за умови його перешкоджанню виконання в частині забезпечення безперешкодного входження стягувача у приміщення, а після входження стягувача у приміщення - за невиконання рішення суду щодо його зобов`язання не чинити перешкоди в користуванні приміщенням.

Таким чином суд приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_5 не була зобов`язана виконувати рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013 в частині забезпечення безперешкодного входження ОСОБА_4 у житловий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки такий обов`язок законом покладено на державного виконавця.

При цьому на ОСОБА_5 на етапі забезпечення безперешкодного входження ОСОБА_4 у житловий будинок, зобов`язана була лише не перешкоджати цьому, а в подальшому, після входження ОСОБА_4 у житловий будинок на ОСОБА_5 покладався обов`язок виконати рішення суду щодо не перешкоджання ОСОБА_4 у користуванні вказаним житловим будинком.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується доказами, що були досліджені в судовому засіданні: поясненнями свідків, потерпілої, актами державного виконавця від 20.09.2013,15.10.2013, 09.12.2013 та 20.06.2014 року, що складені за фактами невиконання рішення суду щодо вселення ОСОБА_4 у житловий будинок, відеозаписами про виконання державним виконавцем вселення ОСОБА_4 до житлового будинку від 15.10.2013 року, 09.12.2013 року та 20.06.2013 року, дії ОСОБА_5 можуть лише свідчити про перешкоджання останньою виконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №196/475/13-ц від 30.04.2013 в частині забезпечення безперешкодного входження ОСОБА_4 у житловий будинок. При цьому, як вбачається з зазначених доказів, активних дій, щодо перешкоджання вселення ОСОБА_5 не вчиняла, оскільки обмежувалася лише усними висловлюваннями про небажання допустити потерпілу до подвір`я. Активні фізичні дії, що перешкоджали виконанню даного рішення чинили інші люди, які перебували на подвір`ї, особи яких під час досудового слідства встановлені не були.

Суд вважає, що не виконання зазначеного рішення суду з боку обвинуваченої, могло б мати місце лише після забезпечення безперешкодного входження ОСОБА_4 у житловий будинок, чого фактично не відбулося, і лише за умови в подальшому чинення ОСОБА_5 перешкод в користуванні житловим будинком ОСОБА_4 . До цього часу, мова про вину ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, може йти лише у разі встановлення фактів, що свідчать про перешкоджання обвинуваченою виконанню рішення суду.

Разом з тим, за обвинувальним актом стороною обвинувачення ОСОБА_5 пред`явлене обвинувачення в тому, що вона маючи зобов`язання і реальну можливість виконати судове рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013, шляхом не відчинення вхідних дверей до території домоволодіння унеможливила вселення ОСОБА_4 у житловий будинок, чим не виконала зазначене рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що прокурор, встановивши обставини, що можуть свідчити про перешкоджання виконання рішення суду, безпідставно пред`явив звинувачення у вчиненні ОСОБА_5 альтернативно зазначеного у диспозиції ч. 1 ст. 382 КК України дії, що містить такий альтернативний склад злочину, як невиконання рішення суду.

Згідно ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

У зв`язку з вищезазначеним, враховуючи, що в судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт невиконання ОСОБА_5 рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013, суд позбавлений можливості самостійно змінювати правову кваліфікацію дій обвинуваченої, оскільки це погіршує становище останньої, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 належить виправдати за ч.1 ст. 382 КК України заобвинуваченням у невиконанні нею рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013, з підстав, передбачених п.3.ч.1 ст. 373 КПК України, тобто за відсутності в діянні ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, про який йде мова в обвинувальному акті.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 через виправдання обвинуваченої за відсутності в її діях складу кримінального правопорушення за правилами ч. 3ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України слід залишити без розгляду.
Суд вирішує питання про долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 129, 369-374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України за фактом умисного невиконання рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області №443/1273/2012 від 03.09.2012 року визнати невинуватою та виправдати з підстав, передбачених п.1.ч.1 ст. 373 КПК України, за фактом умисного невиконання рішення Царичанського районного суду №196/475/13-ц від 30.04.2013 року визнати невинуватою та виправдати з підстав, передбачених п.3.ч.1 ст. 373 КПК України.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченої матеріальної шкоди у розмірі 157 540 грн. та моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. залишити без розгляду.
Речовий доказ - два дискових накопичувача «DVD-R» з відеозаписами про виконання державним виконавцем вселення ОСОБА_4 до житлового будинку, що по АДРЕСА_1 від 15.10.2013 року, 09.12.2013 року та 20.06.2013 року зберігати при матеріалах справи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Петриківський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1