Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/393/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.05.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000256 за апеляційними скаргами прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Звенигородка, м. Олександрія, Кіровоградська область, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, який не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 2 ст.1 21 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати в розмірі 7138 грн. 80 коп.

Доля речових доказів вирішена відповідно до ст.100 КПК України

за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7
ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за таких обставин.

23 вересня 2015 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_7 виявив крадіжку металобрухту з території свого домоволодіння АДРЕСА_1 . Запідозривши в крадіжці мешканця с. Головківки ОСОБА_9 , ОСОБА_7 в той же вечір близько 21 год. 30 хв. прийшов за місцем проживання ОСОБА_9 в будинок АДРЕСА_2 , який в цей час знаходився вдома.
В ході розмови з потерпілим, який заперечував свою причетність до крадіжки, обвинувачений, невдоволений його поведінкою, діючи з мотивів особистої неприязні, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , почав в будинку бити останнього, наніс йому не менше семи ударів руками в обличчя, після чого вивів потерпілого на подвір`я, де повалив його на землю і наніс потерпілому численні удари руками і ногами по голові і тілу, заподіявши ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: крововиливу під твердою мозковою оболонкою з формуванням кров`яного згортку приблизно 400 мл крові в проекції по конвекситальній поверхні головного мозку лівої півкулі, крововиливу у м`які тканини голови у тім`яній області справа та у тім`яно-потилично-скроневій області зліва, перелому носової кістки, рани у зовнішніх кутів правої та лівої брови, садна у внутрішнього кута лівої брови, на носі, синців навколо лівого ока та на верхній повіці правого ока, на кінчику носа, на правій вушній раковині та на нижній губі. У своїй сукупності ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя в момент заподіяння та знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю потерпілого. Переломи 3, 7, 8 ребер зліва мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості з розладом здоров`я на термін понад 21 добу та не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю. Синці на рівні 7-10 ребер справа по передньо-пахвинній лінії, по внутрішній поверхні правого стегна, у верхній третині, в правій поперековій ділянці, садна на рівні 6-7 ребер справа по середньо-ключовій лінії, кваліфікуються як тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості зі скороминучим розладом здоров`я на термін до 6 діб та не знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю.
Внаслідок заподіяних ОСОБА_7 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 останній ІНФОРМАЦІЯ_2 о 16 год. 10 хв. помер в приміщенні реанімаційного відділення Олександрійської центральної районної лікарні. Смерть ОСОБА_9 настала внаслідок здавлення головного мозку гематомою в комплексі з його набряком внаслідок черепно-мозкової травми.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 скасувати через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йрму покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Свої вимоги апелянт обгрунтовує тим, що судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посереднього, матеріальні збитки, заподіяні внаслідок вчиненння злочину, а тому числі, витрати на поховання, потерпілій не віщкодував, що на думку апелянта, значно підвищує ступінь небезпеки його особи. Вважає, що призначене судом ОСОБА_7 покарання не відповідає його меті, визначеної у ст. 50 КК України.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 , просить вирок суду стосовно її підзахисного в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити йому покарання, призначивши мінімальний строк, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України, тобто 7 років позбавлення волі. На думку апелянта, призначене покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, а тому є явно несправедливим.
В обґрунтування вимог посилається на те, що судомпершої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання належним чином не враховано, що обвинувачений раніше не судимий, має позитивні характеристики, постійне місце проживання. Також сторона захисту зазначила, що допитаний в судовому засідання її підзахисний надав щирі та правдиві показання, визнав вину, розкаявся, що свідчить, на переконання апелянта, що ОСОБА_7 став на шлях виправлення та зробив для себе відповідні висновки.
До апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 обвинувачений ОСОБА_7 подав доповнення, в яких просив вирок суду в частині призначення покарання змінити, призначивши йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 121 КК України. Своє прохання обґрунтовує аналогічними доводами, які викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 , та окрім них зазначає, що він має на утриманні малолітню дитину, не відшкодував потерпілій матеріальні збитки на поховання брата, оскільки знаходився в СІЗО.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника адвоката ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, проти апеляційної скарги прокурора заперечили, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, при цьому заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.
Викладені у вироку суду висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 121 КК України ґрунтуються на зібраних органами досудового слідства та досліджених у судовому засіданні у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України доказах і в апеляційних скаргах не оспорюються.
При цьому районний суд дотримався вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинуваченого та роз`яснив йому наслідки застосування такої норми закону, зокрема неможливість оскаржити такі обставини в апеляційному порядку, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорювалися, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень вимог кримінального процесуального законодавства під час проведення досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів не встановила.
Доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_7 внаслідок суворості є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря нарколога не перебуває.
Обставинами, яка пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.
Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги, що на вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, вплинула поведінка самого потерпілого, який своїми діями сприяв вчиненню злочину обвинуваченим.
Врахувавши наведені вище обставини, а також те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення внаслідок якого наступила смерть потерпілого, що свідчить про його суспільну небезпеку як особи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.
Посилання сторони захисту про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивні характеристики, постійне місце проживання, визнав вину, розкаявся у вчиненому є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з вироку, вказані обставини були враховані судом при призначенні обвинуваченому покарання.
За вказаних обставин, враховуючи, що в апеляції захисника не наведено переконливих обставин, які давали б суду можливість пом`якшити призначене обвинуваченому покарання на мінімальний строк, а тому колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Що стосується доводів прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не врахував, що останній за місцем проживання характеризується посередньо, то вони є безпідставними.
Як вбачається з оскаржуваного вироку, характеризуючи особу обвинуваченого суд прийняв до уваги, що дані негативного характеру за місцем проживання відсутні, скарги на поведінку в сільську раду не надходили, що свідчить про те, що ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується посередньо.
Разом з тим, необґрунтованими є і доводи прокурора про неврахування міськрайонним судом того, що матеріальні збитки, заподіяні внаслідок вчинення злочину, а тому числі, витрати на поховання, обвинувачений ОСОБА_7 потерпілій не відшкодував, з огляду на наступне.
Згідно положень Глави 9 КПК України підставою для відшкодування (компенсації) школи у кримінальному провадженні є заявлення особою, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, цивільного позову.
Як встановлено матеріалами кримінального провадження, потерпілою від кримінального правопорушення була визнана ОСОБА_10 , яка являється рідною сестрою загиблого та нею не було подано цивільного позову.
З вищевикладеного слідує, що у даному кримінальному провадженні відсутні підстави для стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальної шкоди.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що запропоноване в апеляції прокурором нове покарання, яке на пів року більше ніж призначив суд першої інстанції, не може бути підставою для твердження, що призначене судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, явно несправедливе через м`якість.
Таким чином, призначене судом ОСОБА_7 покарання, на думку колегії суддів, відповідає вимогам статей 50, 65, 66 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування вироку чи для пом`якшення обвинуваченому покарання, а тому апеляційні скарги прокурора та захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів.
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора,захисника - адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 лютого 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2