1Справа № 335/4699/16-к 1-кс/335/2855/2016
У Х В А Л А
25 квітня 2016 року слідчий суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Протягом зазначеного часу вказані підприємства були задіяні в схемах мінімізації податкових зобов`язань та конвертації грошових коштів. У період 2015 2016 р.р. через рахунки зазначених вище підприємств без належних правових підстав було переведено в готівку понад 45,0 млн. грн., які в подальшому було використано у тіньовому обігу, а також безпідставно сформовано «штучний» податковий кредит з ПДВ для контрагентів-покупців на загальну суму понад 7.8 млн. грн.?
Слідчий зазначає, що грошові кошти, що знаходяться на вказаних рахунках, є предметом протиправної діяльності вказаної групи осіб щодо сприяння суб`єктам підприємницької діяльності в мінімізації ними податкових зобов`язань, розкраданню державного майна, нажиті злочинним шляхом та можуть бути засобами для розкриття злочину, виявлення винних осіб, та в подальшому визнання їх речовими доказами по кримінальному провадженню.
У судовому засіданні слідчий доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити.
Представник АТ «РАЙФФАЙЗЕНБАНКАВАЛЬ» у м. Києві у судове засідання не викликався.
Заслухавши слідчого, розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільне небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Слідчий суддя зазначає, що станом на час розгляду клопотання цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, а тому відсутні підстави для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову.
Санкція частини 2 статті 205 КК не передбачає такого виду покарання як конфіскація чи спеціальна конфіскація, а тому відсутні підстави для накладення арешту на банківський рахунок з підстав забезпечення конфіскації майна.
Крім того, слідчий у своєму клопотанні посилається на положення не дійсної станом на момент розгляду клопотання ч. 2 ст. 170 КПК України відповідно до вимог якої, слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.
Натомість, на теперішній час допускається накладення арешту на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Проте, слідчим не доведено, що зазначені грошові кошти відповідають вимогам статті 98 КПК України, а тому відсутні підстави для накладення арешту з метою збереження речових доказів.
Також слід зазначити, що вимога слідчого про зобов`язання службових осіб банку надати письмову інформацію про залишок грошових коштів не ґрунтується на законі, а тому не підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, на даний час слідчий суддя не вбачає наявності всіх передбачених правових підстав для накладення арешту на майно, з огляду на що у задоволенні клопотання слід відмовити.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 170 173, 167 КПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання старшого слідчого з ОВС першого відділу кримінальних розслідувань СУ ФР ГУДФС у Запорізькій області ОСОБА_3 про арешт майна та зобов`язання вчинити дії відмовити.
На ухвалу слідчого судді може бути подано апеляційну скаргу протягом п`яти діб з дня її постановлення.
Слідчий суддя: ОСОБА_1