АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
обвинуваченого ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
перекладача ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження за № 0012393 щодо
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чіатура Республіка Грузія, громадянина Грузії, безробітного, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та йому призначено покарання, із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 9 (дев`ять) місяців.

Як встановив суд у вироку, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, в ніч з 24 на 25 грудня 2015 року через аварійні сходи драбини піднявся на 4 поверх будинку, після чого переліз на балкон квартири АДРЕСА_2 , та за допомогою заздалегідь підготовлених спеціальних пристосувань і відповідних інструментів, проник у приміщення даної квартири, яка на праві власності належить ОСОБА_10 , в якій на той час
_____________________________________________
Справа: 11-кп/796/1620/2016

Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_11

Доповідач: ОСОБА_1

проживали ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , та користуючись відсутністю власника і користувачів квартири, таємно викрав ланцюжок з жовтого металу з кулоном, що належали ОСОБА_12 на загальну суму 2000 грн., проте не зміг довести до кінця свій злочинний умисел з причин, що не залежали від його волі, оскільки при спробі вийти з квартири був затриманий працівниками міліції.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, дослідити докази, які містять дані про особу обвинуваченого і ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Не оспорюючи фактичні обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та доведеність його вини, прокурор послався на порушення судом вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п.п. 1, 8, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», який обґрунтовуючи прийняте рішення щодо виду та міри покарання ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України та призначаючи йому покарання нижче від найнижчої межі встановленої санкцією ч.3 ст. 185 КК України, послався виключно на те, що обвинувачений ОСОБА_6 має позитивні характеристики з місця роботи в минулому, щиро розкаявся та має ряд захворювань, які відмічені в довідці наданою СІЗО, тобто в порушення вищевказаних вимог, суд першої інстанції зазначив фактично одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, при цьому інші обставини, що пом`якшують покарання засудженого у вироку відсутні.
Крім того, вважає, що поза увагою суду залишилось те, що ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, вчиненого з посяганням на власність інших осіб із заздалегідь підготовленими спеціальними пристосуваннями та відповідних інструментів, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність як вчиненого діяння так і самого засудженого, тобто на думку прокурора, під час ухвалення вироку суд неправильно застосував ст. 69 КК України, що вплинуло на призначення ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження №0012393 та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України за обставин викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і грунтуються на зібраних та досліджених в судовому засіданні доказах, а оскільки встановлені судом першої інстанції фактичні обставини його вчинення, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність його вини в апеляційній скарзі не оскаржуються, то відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора у даному провадженні, колегія суддів вважає, що вирішуючи питання, яка саме міра покарання повинна бути призначена ОСОБА_6 , суд, у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, який раніше не судимий, є громадянином Грузії, позитивно характеризується за місцем роботи в минулому, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому, згідно довідки медчастини СІЗО має ряд захворювань, що суд обґрунтовано врахував як обставини, які пом`якшують покарання та за відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також позиції прокурора у провадженні, який у судових дебатах просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 185 КК України.

Отже, незважаючи на доводи апеляційної скарги прокурора у провадженні щодо неправильного застосування судом вимог ст. 69 КК України, що на його думку вплинуло на призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі і за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає, що призначене судом покарання, з урахуванням як позиції прокурора у судових дебатах, який орієнтував суд на призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, так і наведених у вироку обставин є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Апеляційні посилання прокурора на ту обставину, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог, передбачених статтею 69 КК України, суд зазначив лише одну обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, є безпідставними, оскільки як вбачається з вироку, обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину суд врахував щире каяття обвинуваченого, позитивну характеристику з місця роботи та наявність ряду захворювань, які відмічені у довідці медичної частини СІЗО, на підставі яких дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст. 185 КК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

За вищенаведених обставин, колегія суддів вважає вирок суду законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, покарання справедливим і підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 більш суворого покарання не вбачає.

Враховуючи вимоги, передбачені частиною п`ятою ст. 72 КК України, колегія суддів вважає необхідним зарахувати у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 строк його попереднього ув`язнення з 25 грудня 2015 року по 20 липня 2016 року та з 21 липня 2016 року по 14 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати його таким, що відбув призначене судом покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 21 липня 2016 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні без задоволення.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 25 грудня 2015 року по 20 липня 2016 року та з 21 липня 2016 року по 14 листопада 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та вважати його таким, що відбув призначене судом покарання.

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3