АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/1522/15-кГоловуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/789/230/16 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2016 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах

апеляційного суду Тернопільської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 22 березня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, тимчасово не працюючого, раніше не судимого,

визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Стягнуто з обвинуваченого в користь потерпілої ОСОБА_9 1500 грн. моральної шкоди.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_7 06.10.2015 року, біля 08год.00хв., в квартирі АДРЕСА_2 , на грунті особистих неприязних стосунків з бувшою дружиною, в ході словесного конфлікту, який виник між ними через відмову обвинуваченого виділити грошові кошти на навчання дочки, умисно, схопив лівою рукою за верхній одяг, в ділянці грудей, свою тещу ОСОБА_9 , у її житловій кімнаті, коли та намагалась по телефону викликати працівників міліції а правою рукою за ліве плече, намагаючись повалити її на підлогу, стиснувши кисті своїх рук у вказаних ділянках, а коли та стала чинити опір, ОСОБА_7 кинув потерпілу на дерев`яне бильце крісла, яке стояло поруч, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді синців лівого плеча, правої грудної залози, передньої черевної стінки і лівої стопи, які відносяться до легких тілесних пошкоджень.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження відносно нього через відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і судом допущено істотне порушення кримінального процесуального закону. Свої доводи обґрунтовує тим, що суд безпідставно поклав у основу вироку показання потерпілої ОСОБА_9 та її дочки ОСОБА_11 , які є зацікавленими особами, оскільки паралельно у цивільному порядку, триває розгляд справи про його виселення. Зазначає, що у нього не було прямого умислу на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень і доказів такого умислу в судовому засіданні не здобуто. Також стверджує, що суд першої інстанції без з`ясування думки учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів, встановивши, що він не визнає своєї вини, розпочав судовий розгляд з його допиту, чим порушив та обмежив його права як обвинуваченого;

- захисник ОСОБА_8 мотивуючи свої вимоги тими ж доводами, що і його підзахисний, просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 через відсутність в його діях складу інкримінованого правопорушення.

В запереченні на апеляційні скарги потерпіла ОСОБА_9 просить їх відхилити та оскаржуваний вирок залишити без змін, як законний та обґрунтований.

Заслухавши доповідача суддю апеляційного суду, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, потерпілу та її представника, які просили залишити оскаржений вирок без змін, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи та частково дослідивши обставини провадження, колегія суддів з`ясувала наступне.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки про доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК України, судом першої інстанції зроблені на підставі детально досліджених в судовому засіданні та оцінених у вироку доказів.

Так, з показань потерпілої ОСОБА_9 слідує, що вона разом зі своєю дочкою та колишнім зятем, який у даному провадженні є обвинуваченим, проживає в одній квартирі де користується окремою кімнатою. 06 жовтня 2015 року близько 08.00 год. між дочкою і обвинуваченим виник конфлікт, в ході якого вони почали шарпати один одного. З метою припинення цього конфлікту вона перебуваючи в своїй кімнаті намагалась зателефонувати в міліцію, однак обвинувачений забіг у її кімнату, де схопив її руками за одяг в ділянці грудей та ліве плече, штовхнув її на дерев`яне бильце м`якого крісла, яке стояло поруч, і таким чином умисно спричинив тілесні ушкодження. Також, потерпіла повідомила, що вона є інвалідом і про незадовільний стан її здоров`я обвинуваченому було відомо.

Будучи допитаною в ході апеляційного розгляду потерпіла підтвердила зазначені обставини, зазначивши що обвинувачений застосовував до неї значну силу, схопивши за плече і одяг в районі грудей сильно стиснув їх, а потім кинув її на крісло, яке знаходилось поруч з ними.

Факт спричинення обвинуваченим зазначених тілесних ушкоджень потерпілій за вказаних нею обставин повністю підтвердила допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 .

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги показання потерпілої та свідка, оскільки вони об`єктивно узгоджуються з іншими обставинами провадження, що свідчить про їх послідовність.

Так, під час судового розгляду встановлено, що потерпіла у зв`язку зі спричиненням їй тілесних ушкоджень звернулася у оперативну частину Бережанського РВ УМВСУ в Тернопільській області, повідомивши, що 06 жовтня 2015 року її колишній зять умисно наніс їй тілесні пошкодження та вказала на спосіб їх спричинення, що підтверджується протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення.

Також, показання ОСОБА_9 , повністю знайшли своє підтвердження під час проведення з її участю 11 листопада 2015 року слідчого експерименту, в ході якого вона детально розповіла і показала місце та спосіб нанесення їй тілесних ушкоджень, а тому суд першої інстанції обґрунтовано при винесенні вироку врахував повідомлені потерпілою обставини.

Показання потерпілої і результати слідчого експерименту об`єктивно підтверджуються висновком експерта від 09 жовтня 2015 року, згідно якого при судово-медичній експертизі ОСОБА_9 було виявлено синці лівого плеча, правої грудної залози, передньої черевної стінки і лівої стопи. При цьому, утворення вказаних ушкоджень у час та за умов, на які потерпіла вказала при проведенні експертизи, не виключається.

Як вбачається з матеріалів провадження показання потерпілої та свідка, є послідовними, не мають протиріч по обставинах кримінального правопорушення, а також повністю узгоджуються з об`єктивними даними судово-медичної експертизи і результатами слідчого експерименту, а тому колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційних скарг про їх упередженість є необґрунтованими.

Будь-яких об`єктивних даних, які би давали підстави сумніватися в наведених судом першої інстанції доказах вини обвинуваченого не встановлено, а його доводи про те, що він захищався від потерпілої, яка нібито разом зі свідком першою напала на нього, є безпідставними.

Так, згідно показань обвинуваченого в суді першої інстанції в той день потерпіла і свідок стягнули його з дивану і тягнули в кімнату потерплої. У відповідь на такі дії він чинив опір і міг випадково заподіяти їм тілесні ушкодження. Однак, в матеріалах провадження відсутні відомості про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, які би підтверджували напад на нього, а також відсутні будь-які інші докази на підтвердження його версії.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дав вірну оцінку зазначеним показанням обвинуваченого, як таким, що направлені на ухилення від відповідальності за вчинене, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи і спростовуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку доказами, які повністю підтверджують показання потерпілої та свідка.

З урахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, на те, що тілесні ушкодженні потерпілій він не наносив, а лише випадково міг її штовхнути є необґрунтованими і надуманими, а тому колегією суддів до уваги не беруться.

Встановлено, що обвинувачений забіг в кімнату до потерпілої, де схопив її за плече з такою силою, що внаслідок цього спричинив тілесні ушкодження у вигляді синців. Наведене вказує на те, що застосовуючи фізичне насильство до потерпілої, обвинувачений передбачав можливість заподіяння зазначеного тілесного ушкодження і бажав його спричинити, тобто діяв з прямим умислом.

Безпосередньо після цього, утримуючи потерпілу за плече він кинув її на дерев`яне бильце крісла, внаслідок чого вона отримала решту виявлених у неї тілесних ушкоджень.

Враховуючи в сукупності встановлені в даному провадження відомості про розвиток подій в ході конфлікту, застосовану обвинуваченим силу впливу на потерпілу, яка є особою похилого віку та інвалідом, умисне заподіяння їй тілесних ушкоджень на плечі і грудях та обстановку на місці події, а саме наявність там сторонніх предметів (меблів), колегія суддів приходить до переконання, що обвинувачений передбачав можливість отримання потерпілою тілесних ушкоджень від падіння на них і свідомо припускав їх настання, тобто в цій частині діяв з непрямим умислом, що також охоплюється складом інкримінованого йому діяння.

За таких обставин, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що дії обвинуваченого відносно потерпілої були спрямовані на заподіяння їй тілесних ушкоджень, а тому погоджується з кваліфікацією дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, як умисне заподіяння легких тілесних ушкоджень.

Також, колегія суддів вважає такими, що не є підставою для скасування вироку, наведені в апеляційних скаргах доводи про порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону, а саме допит обвинуваченого перед з`ясуванням його думки щодо порядку дослідження доказів.

Так, згідно технічного запису судового засідання від 03 лютого 2016 року після оголошення прокурором обвинувального акту суд з`ясував чи визнає обвинувачений свою вину і запропонував йому дати показання, на що останній погодився. Після цього, суд дав можливість його допитати учасникам провадження, в тому числі захиснику, який жодних зауважень з приводу такого порядку дослідження доказів не висловлював. В подальшому під час дослідження доказів та після закінчення з`ясування обставин провадження обвинувачений та його захисник на запитання суду з приводу обсягу дослідження доказів чи необхідності доповнення судового розгляду також жодних клопотань не заявляли, в тому числі і не ставили питання про необхідність додаткового допиту обвинуваченого.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що наведені в апеляційних скаргах порушення послідовності дослідження доказів не є істотними, оскільки вони не перешкодили і не могли перешкодити ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Будь-яких порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, в ході апеляційного розгляду не виявлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.ст.50,65 КК України, врахував тяжкість вчиненого і відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, а також думку потерпілої, та дійшов до вірного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, про необхідність обрання найбільш м`якого, з передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України, покарання у виді штрафу та призначив його в максимальному розмірі згідно санкції вказаної статті.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку і закриття провадження, як про це порушується питання в апеляційних скаргах.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404-419, 426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду від 22 березня 2016 року відносно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи
З оригіналом згідно:
Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2