Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/916/16-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.04.2016 м.Виноградів
Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю скаржника та його представника адвоката ОСОБА_3 , прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 та слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів матеріали скарги ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 31.03.2016р.,
В судовому засіданні скаржник та його представник доводи скарги підтримали повністю з підстав, наведених в ній, а відтак просили її повністю задоволити, прокурор та слідчий заперечували проти задоволення даної скарги, вважають оскаржувану постанову слідчого законною та обґрунтованою.
При розгляді даної скарги суд виходить з того, що відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а відтак, саме в запровадженні такого механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді і полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Так, інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Зокрема, главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, зокрема, ч.1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким.
Пріоритетним завданням кримінального провадження (ч.1 ст.3 КПК України) визначено захист осіб від кримінальних правопорушень.
Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Відповідно до ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дії чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, а відтак, саме в запровадженні такого механізму реального захисту громадянами своїх прав у суді і полягає здійснення функцій правової держави та її утвердження як такої.
Зокрема, главою 26 КПК України визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування, зокрема, ч.1 ст.303 КПК України передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким.
Згідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Отже, досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Зокрема, кримінальне провадження закривається в разі (п.2 ч.1 ст.284 КПК України), якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Так, відповідно до ч.3 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймають постанову, яка може бути оскаржена у порядку, установленому п.п.3,4 ч.1 ст.303 цього Кодексу.
Розглядаючи дану скаргу суд виходить з того, що інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу, зокрема, відповідно до приписів п.17 ч.1 ст.7 КПК України забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності є однією із загальних засад кримінального провадження.
Так, відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження, зокрема, потерпілим або його представником.
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З дня внесення відомостей до ЄРДР слідчим не проведено жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення об`єктивної істини по справі, а навпаки з матеріалів даного кримінального провадження перекопіровані протоколи допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 змінивши тільки номер провадження та дату допиту свідків.
Разом з тим, суд погоджується з доводами скаржника, що слідчим необгрунтовано не проведено допит безпосередніх свідків події, на яких вказував потерпілий, а саме ОСОБА_10 - дружина скаржника, сусідів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , принаймні, в оскаржуваній постанові слідчий з цього приводу не вмотивував своє рішення, при цьому в судовому засіданні вказав, що про цих свідків він знав, у зв`язку з чим і не було дотримано вимоги ст.ст.2,91 КПК України- не було проведено повне і неупереджене розслідування даної справи, .
Слідчим не враховано той факт, що згідно висновку судово-медичної експертизи №456 від 01.12.2015 року встановлено, що у скаржника ОСОБА_6 мали місце тілесні пошкодження у вигляді: синців шкірних покровів черевної стінки зліва, лівої гомілки в середньо-нижній третині по передній поверхні та в ділянці гомілково-ступневого суглобу по внутрішній поверхні ; садна шкірних покровів в ділянці лівого гомілково- ступневого суглобу по внутрішній поверхні ; забою м`яких тканин лівої ступні по тильній поверхні. По давності винекнення описані вище тілесні ушкодження вкладаються в дату події, що мала місце 16.09.2015р. , а відтак належним чином не вмотивував у оскаржуваній постанові своє рішення щодо прийняття одних доказів і чому, з яких підстав відкинув інші докази, з цього приводу не навів обґрунтування.
Між тим, ст.92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню (ст.84 КПК).
Проте, в рамках даного провадження слідчим при винесенні оскаржуваної постанови не було дотримано вимоги ст.ст.2,91 КПК України- не було проведено повне і неупереджене розслідування даної справи, проводив розслідування із «виправдувальним уклоном», надав беззаперечну доказову силу лише показам ОСОБА_7 , при цьому не прийняв до уваги пояснення скаржника, належним чином не вмотивувавши свою позицію.
З огляду на встановлене суд вважає за необхідне зазначити, що слідчий суддя має право залишити в силі лише обґрунтовану постанову органу досудового розслідування про закриття кримінального провадження, що прийнята після відкриття кримінальної справи за результатами належно та об`єктивно проведеного досудового розслідування, проте, необхідною умовою для такої позиції слідчого судді слід вважати встановлення ним факту повного, всебічного і об`єктивного дослідження органами досудового розслідування усіх обставин протиправного діяння, що зазначені у скарзі, поданої в порядку, встановленому чинним КПК.
Разом з тим, при розгляді даної скарги, встановивши порушення з боку слідчого при проведенні досудового розслідування даного кримінального провадження, суд також встановив і неналежну процесуальну поведінку самого скаржника під час досудового розслідування даного кримінального провадження, яка виразилась в тому, що він допускав неодноразову необґрунтовану неявку до слідчого, що стверджено даними рапортів слідчого від 01.02.2016р., 24.02.2016р., 01.03.2016р. /а.п.38-43/.
Окрім того, будучи допитаним 10.03.2016р. в якості потерпілого Січ у даній справі, скаржник відмовився надавати свідчення слідчому, що у сукупності з іншими недоліками під час досудового розслідування, негативно вплинуло на весь хід досудового розслідування даної справи.
З огляду на встановлене, суд вважає за необхідне додатково роз`яснити скаржнику вимоги ст.92 КПК України, згідно яких обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого, а саме на скаржника.
Так, відповідно до ч.2 ст.56 КПК України пі час досудового розслідування потерпілий має право: 1) на негайне прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення, визнання його потерпілим; 2) отримувати від уповноваженого органу, до якого він подав заяву, документ, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; 3) подавати докази на підтвердження своєї заяви; 4) брати участь у слідчих (розшукових) та інших процесуальних діях, під час проведення яких ставити запитання, подавати свої зауваження та заперечення щодо порядку проведення дії, що заносяться до протоколу, а також знайомитися з протоколами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, виконаних за його участі; 5) отримувати копії матеріалів, які безпосередньо стосуються вчиненого щодо нього кримінального правопорушення, після закінчення досудового розслідування.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303-307,318-380 КПК України, суд-
Скаргу ОСОБА_6 на постанову старшого слідчого СВ Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження від 31.03.2016р.- задоволити.
Матеріали справи направити безпосередньо начальнику Виноградівського відділення поліції Берегівського відділу поліції ГУНП України в Закарпатській області для належної організації проведення ретельної та об`єктивної перевірки скарги ОСОБА_6 .
Копію ухвали невідкладно направити учасникам кримінального провадження та прокурору.
Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора (ч.3 ст.307 КПК України) не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Головуючий ОСОБА_1