Провадження №1-кп/389/232/16
ЄУН № 389/2410/16-к
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 листопада 2016 року Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду міста Знам`янка кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001521 від 19.07.2016 року, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ноякерт Араратського району, Вірменія, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
за участю: прокурора Знам`янської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_3 скоїв порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, за наступних обставин.
18.07.2016 року, приблизно о 22.10 год. ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався в темну пору доби по ділянці автодороги, яка проходить по вул. М.Грушевського у м.Знам`янка Кіровоградської області. Наближаючись до перехрестя з вул.Трудовою у м.Знам`янка, в порушення вимог п. 2.3 (б) Правил дорожнього руху України, неуважно стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, що призвело до того, що він не помітив, що попереду нього перед пішохідним переходом у межах перехрестя зупинився автомобіль «ВАЗ 2107», державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався у попутному напрямку, з метою пропуску пішоходів, а також, в порушення вимог п.12.1, 14.6 Правил дорожнього руху України, почав здійснювати обгін вказаного транспортного засобу, виїхавши на пішохідний перехід, в порушення вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, не надав переваги в русі пішоходам, які рухалися по пішохідному переходу зліва направо (по відношенню до руху автомобіля під керуванням ОСОБА_3 ), а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , внаслідок чого допустив наїзд автомобілем на ОСОБА_5 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 2-3 ступенів, забою шийного відділу хребта, травми грудної клітини, перелому 1-7 ребер справа, пневмоторакс справа, забій черепу, перелом основи черепу, перелому скроневої кістки, перелому кісток правої гомілки, забою та розриву барабанної перетинки зліва, травматичний шок 2 ступеню, кома 1-2 ступенів, які згідно висновку судово-медичної експертизи №197 від 12.08.2016 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час утворення. Спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 знаходиться в прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_3 .
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, надавши суду показання про те, що 18.07.2016 року о 22:10 годині він керував автомобілем марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби по вул. М.Грушевського у м.Знам`янка Кіровоградської області, наближаючись до перехрестя з вул.Трудовою у м.Знам`янка неуважно стежив за дорожньою обстановкою, що призвело до того, що він не помітив, що попереду нього перед пішохідним переходом у межах перехрестя зупинився автомобіль «ВАЗ 2107», який рухався у попутному напрямку, з метою пропуску пішоходів. Він почав здійснювати обгін вказаного транспортного засобу, виїхавши на пішохідний перехід, не надав переваги в русі пішоходам, які рухалися по пішохідному переходу зліва направо, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , внаслідок чого допустив наїзд автомобілем на ОСОБА_5 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження. Після дорожньо-транспортної пригоди він покинув місце пригоди, перебуваючи у шоковому стані, хоча зрозумів, що здійснив наїзд на людей, почув вигуки щодо розправи. При цьому, одразу зателефонував батькові, який виїхав на місце ДТП і в подальшому упевнився в тому, що потерпілого доставлено до лікарні і надана необхідна медична допомога. Завдану шкоду потерпілому відшкодував та про вчинене шкодує.
Потерпілий ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні вказали, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченого не мають, так як всі завдані потерпілому збитки обвинуваченим відшкодовані, просили суворо не карати ОСОБА_3 .
Враховуючи, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважає можливим, відповідно до положення ч.3 ст.349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, проти чого не заперечують прокурор, потерпілий, його представник, обвинувачений, захисник, правильно розуміючи зміст даних обставин і не маючи сумнівів у добровільності їх позиції.
Учасникам процесу роз`яснено, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.
За таких обставин суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_3 доведеною, а його дії правильно кваліфікованими за ч.2 ст.286 КК України за ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», з наступними змінами, в п. 2 роз`яснив, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті ( частини статті ), що передбачає відповідальність за вчинений злочин, але із врахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, які щиро покаялися у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є необережним тяжким злочином; обставини, які пом`якшують покарання, якими суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку та відсутність обтяжуючих обставин; особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується посередньо, на обліку лікаря-нарколога не перебуває, його молодий вік; притягнення його до кримінальної відповідальності вперше за вчинення хоча і тяжкого, але неумисного кримінального правопорушення. Разом з цим суд також враховує думку потерпілого, його представника, які просили суворо не карати обвинуваченого, оскільки претензій матеріального та морального характеру до нього не мають, так як шкода відшкодована, та зрештою суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі. При цьому, визначаючи вказані декілька обставин у розумінні положень ст. 66 КК України такими, що пом`якшують покарання, суд вважає, що досягнення мети покарання за скоєне, упередження вчинення інших кримінальних правопорушень, як і мети виправлення та перевиховання ОСОБА_3 , можливе без реального відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.
Підстав для застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України суд не знаходить, оскільки з урахуванням особи винного, який характеризується достатньо посередньо за місцем проживання, під час керування автомобілем, маючи об`єктивну можливість передбачити настання суспільно-небезпечних наслідків, допустив грубе порушення Правил дорожнього руху України, що призвело до тяжких наслідків, враховуючи його поведінку після вчинення злочину, яка полягала у тому, що він покинув місце ДТП, зважаючи навіть на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, стверджувати, що сукупність таких обставин вказує на істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину з можливістю призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодексу за цей злочин, не представляється можливим.
Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 23.12.2005 року „Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи, що грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху України призвело до тяжких наслідків, діяння, яке вчинив ОСОБА_3 завдало потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а здоров`я людини за ст. 3 Конституції України визнається найвищою соціальною цінністю, з урахуванням характеру суспільної небезпеки злочину, а також того, що обвинуваченим було порушено одночасно низку пунктів Правил дорожнього руху, в результаті чого і сталася дорожньо-транспортна пригода, суд вважає, що обвинуваченому крім основного покарання, слід призначити також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Дане покарання на думку суду є небхідним та буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого. У даному кримінальному провадженні цивільний позов не заявлявся.
Судові витрати за проведення судової інженерно-транспортних експертиз в сумі 2638,80 грн. підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_3 в дохід держави.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.
Дія запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту закінчена 25.09.2016 року, після цього запобіжний захід не обирався.
Керуючись ст.ст.349, 368-371, 373-374, 375 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з іспитовим строком на 2 (два) роки.
У відповідності до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: - не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; - повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання; - періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 2638 (дві тисячі шістсот тридцять вісім) гривень 80 копійок процесуальних витрат за проведення експертиз.
Речовий доказ: автомобіль марки «BMW 520», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_9 повернути останньому, як йому належний; речовий доказ: DVD-диск із записом відео з камер спостереження Знам`янської районної державної адміністрації - зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.
Вирок суду згідно зі ст.ст. 395, 396 КПК України, з особливостями визначеними ч.2 ст.394 КПК України може бути оскаржений до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подачі апеляційної скарги через Знам`янський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1