Справа № 152/414/16-к
В И Р О К
іменем України
12 квітня 2016 року Шаргородський районний суд Вінницької області
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
заступника керівника
Жмеринської місцевої
прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, невійськовозобов`язаного, раніше судимого: 27.06.2012 року Шаргородським районним судом Вінницької області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на два роки з випробуванням та іспитовим строком на один рік; 17.09.2012 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.316 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на один рік десять місяців з випробуванням та іспитовим строком на один рік десять місяців; 12.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на три роки; звільненого 06.06.2014 року від відбування покарання у виді позбавлення волі за вироком Жмеринського міськрайонного суду від 12.04.2013 року відповідно до ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2014 року на підставі п. «а» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2014 році»,

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 27.06.2012 року Шаргородським районним судом та 12.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом за вчинення крадіжок, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, а саме: 07.12.2015 року приблизно о 23 годині, перебуваючи на другому поверсі під`їзду житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно, викрав дві пари жіночого взуття, бувшого у використанні, зокрема, осіннього взуття вартістю 300 грн. та зимового взуття вартістю 500 грн., загальною вартістю 800 грн., що належить ОСОБА_5 , після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 800 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 07.12.2015 року приблизно о 24 годині обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді житлового будинку за АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу повторно викрав велосипед «Україна» вартістю 900 грн., що належить ОСОБА_6 , після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 900 грн.
Продовжуючи скоювати злочини, 18.12.2015 року у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в залі очікування залізничної станції «Ярошенка», що знаходиться на вул. Леніна в с. Пеньківка Шаргородського району, побачивши ОСОБА_7 , жителя с. Пеньківка, котрий спав на сидінні і поруч із яким знаходився рюкзак з речами, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу повторно викрав із рюкзака належні ОСОБА_7 речі, що були у використанні, а саме: планшет «Samsung Galaksy Tab 2» вартістю 1000 грн. та зарядний пристрій вартістю 30 грн. і навушники до нього вартістю 60 грн., телефон «Sunup» вартістю 90 грн., осінню чоловічу куртку вартістю 120 грн., а всього майна на загальну суму 1300 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_7 на загальну суму 1300 грн.
Будучи допитаним під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_4 винуватим себе у вчиненні злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро покаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що 07.12.2015 року із с. Пеньківка Шаргородського району поїхав електропотягом до с. Рахни-Лісові разом із своїми знайомими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Вирішивши свої справи в с. Рахни-Лісові, у вечірній час, приблизно о 23 годині вони прогулювалися по вулицях с. Рахни-Лісові, так як не знали, яким чином їм повернутися додому в с. Пеньківку. Проходячи вздовж багатоповерхових будинків, він залишив своїх знайомих, а сам зайшов спершу у під`їзд п`ятиповерхового будинку, де нічого не викрав, вийшов і зайшов у під`їзд двохповерхового будинку, де вирішив викрасти жіноче взуття, дві пари якого знаходилися біля вхідних дверей до квартири на другому поверсі будинку. Викравши взуття, він вийшов на подвір`я біля будинку, але його знайомих вже не було. Викрадене взуття він вирішив подарувати своїм знайомим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Після крадіжки він планував іти до залізничного вокзалу, але згадав про те, що в п`ятиповерховому будинку в під`їзді бачив велосипед і вирішив його викрасти, щоб на цьому велосипеді поїхати додому. Приблизно о 24 годині він зайшов у один із під`їздів п`ятиповерхового будинку і викрав велосипед. Після цього на велосипеді він поїхав до вокзалу, де зустрів ОСОБА_8 , який також мав велосипед і повідомив, що викрав його біля багатоповерхового будинку, а також ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які ділили між собою жіночий одяг. Він, як і планував, подарував ОСОБА_9 і ОСОБА_10 викрадене взуття, а вони взамін подарували йому сірий чоловічий светр. Після цього він, ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 пішли до будинку, в якому раніше проживала ОСОБА_9 , де переночували, а вранці електропотягом поїхали в с. Пеньківку. Велосипед він взяв у с. Пеньківку із собою. Через деякий час після крадіжки до нього приїхали працівники поліції, яким він зізнався про вчинення крадіжки і добровільно видав велосипед. Також, йому відомо, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 видали викрадене ним жіноче взуття працівникам поліції.
Крім того, будучи допитаним в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що 18.12.2015 року у вечірній час, приблизно о 18-19 годині він проходив біля залізничної станції «Ярошенка», що знаходиться на вул. Леніна, в с. Пеньківка. Зайшовши до залу очікування, він побачив, що на стільці спав хлопець, якого він спершу не впізнав, а збоку біля нього знаходився рюкзак. Він вирішив викрасти речі, що були в рюкзаку. Підійшовши до хлопця, він пересвідчився, що останній спить і що пасажири в залі очікування за ним не спостерігають, взяв рюкзак, виніс його за приміщення залізничної станції, де відкрив, виявив та викрав планшет із навушниками та зарядним пристроєм, мобільний телефон та осінню чоловічу куртку. В рюкзаку залишилися чоловічі штани. Рюкзак із штанами він заніс назад до залу очікування залізничної станції, поклав біля хлопця і пішов додому. Через кілька днів, коли про крадіжку стало відомо працівникам поліції, він дізнався, що крадіжку вчинив у свого однокласника ОСОБА_7 , тому викрадений телефон і куртку він повернув ОСОБА_7 . Планшет він давав покористуватися ОСОБА_12 , який втопив цей планшет у криниці, тому за планшет він відшкодував потерпілому ОСОБА_7 грошові кошти.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому злочинах, які передбачені ч.2 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , викладені в заявах до суду, обвинуваченого ОСОБА_4 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_4 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.
Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_4 , що при таких обставинах він позбавляється права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 в заявах до суду просили судовий розгляд проводити у їх відсутності, не заперечують щодо розгляду справи в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, при цьому, потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що він не має претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 (а.с.15, 16, 28).
Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.
За таких обставин, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Таким чином, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжки (таємне викрадення чужого майна), вчинені повторно, а саме: будучи раніше судимим 27.06.2012 року Шаргородським районним судом та 12.04.2013 року Жмеринським міськрайонним судом за вчинення крадіжок, та маючи незняту і непогашену в передбаченому законом порядку судимість за вчинення крадіжок, ОСОБА_4 повторно скоїв умисні злочини, пов`язані з таємним викраденням чужого майна, зокрема 07.12.2015 року приблизно о 23 годині, перебуваючи на другому поверсі під`їзду житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, повторно, викрав дві пари жіночого взуття, бувшого у використанні, зокрема, осіннього взуття вартістю 300 грн. та зимового взуття вартістю 500 грн., загальною вартістю 800 грн., що належить ОСОБА_5 , після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_5 на загальну суму 800 грн.
Крім того, продовжуючи скоювати злочини, 07.12.2015 року приблизно о 24 годині обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в під`їзді житлового будинку за АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу повторно викрав велосипед «Україна» вартістю 900 грн., що належить ОСОБА_6 , після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_6 на загальну суму 900 грн.
Продовжуючи скоювати злочини, 18.12.2015 року у вечірній час, обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи в залі очікування залізничної станції «Ярошенка», що знаходиться на вул. Леніна в с. Пеньківка Шаргородського району, побачивши ОСОБА_7 , жителя с. Пеньківка, котрий спав на сидінні і поруч із яким знаходився рюкзак з речами, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу повторно викрав із рюкзака належні ОСОБА_7 речі, що були у використанні, а саме: планшет «Samsung Galaksy Tab 2» вартістю 1000 грн. та зарядний пристрій вартістю 30 грн. і навушники до нього вартістю 60 грн., телефон «Sunup» вартістю 90 грн., осінню чоловічу куртку вартістю 120 грн., а всього майна на загальну суму 1300 грн., після чого залишив місце крадіжки, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 заподіяв збитку ОСОБА_7 на загальну суму 1300 грн.
Виходячи з обвинувального акту та оцінки показань обвинуваченого, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 вчинив три злочини, передбачені ч.2 ст.185 КК України, тобто крадіжку (таємне викрадення чужого майна), вчинену повторно, а саме: 07.12.2015 року приблизно о 23 годині, маючи незняту і непогашену судимість за вчинення крадіжок за вироками Шаргородського районного суду від 27.06.2012 року та Жмеринського міськрайонного суду від 12.04.2013 року, повторно вчинив крадіжку двох пар жіночого взуття, належного ОСОБА_5 , з під`їзду будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , заподіявши потерпілій збитків на суму 800 грн.; 07.12.2015 року приблизно о 24 годині повторно скоїв крадіжку велосипеда з під`їзду будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , заподіявши потерпілому збитків на суму 900 грн.; 18.12.2015 року повторно вчинив крадіжку планшета з навушниками та зарядним пристроєм, мобільного телефону, чоловічої куртки у ОСОБА_7 , який перебував на залізничній станції «Ярошенка» в с. Пеньківка на вул. Леніна, заподіявши потерпілому збитків на суму 1300 грн.
Отже, обвинувачений ОСОБА_4 повинен нести кримінальну відповідальність за вчинені злочини за ч.2 ст.185 КК України.
При цьому, суд виходить також із того, що, відповідно до ч.1 ст.32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу, а відповідно до примітки до ст.185 КК України, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається злочин, вчинений особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.
До того ж, суд враховує роз`яснення, що містяться в абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.06.2010 року за №7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки», відповідно до яких, якщо вчинені злочини, крім повторності, утворюють ще й сукупність, вони відповідно до частини другої статті 33 КК України повинні отримувати окрему кваліфікацію (наприклад, крадіжка без кваліфікуючих ознак і крадіжка, вчинена повторно, або крадіжка, поєднана із проникненням у житло). А якщо ж злочини, які утворюють повторність, відповідають одному і тому самому складу злочину (наприклад, три крадіжки, поєднані з проникненням у житло, п`ять розбоїв, вчинених організованою групою, тощо), їх кваліфікація здійснюється за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК. У таких випадках повторність злочинів повинна зазначатися у процесуальних документах, які стосуються обвинувачення особи, як кваліфікуюча ознака відповідних злочинів.
Така правова позиція висловлена і Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №5-757км13.
Крім того, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості, та відповідно до вимог та ч.3 ст.6 ЗУ «Про застосування амністії в Україні», питання про погашення чи зняття судимості стосовно осіб, до яких застосовано амністію, вирішується відповідно до положень Кримінального кодексу України, тому обвинувачений ОСОБА_4 має непогашену судимість за вчинення крадіжок за вироками Шаргородського районного суду від 27.06.2012 року та Жмеринського міськрайонного суду від 12.04.2013 року.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до ст.12 КК України, є злочинами середньої тяжкості, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч.2 ст.50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
ОСОБА_4 щиро покаявся у скоєному, добровільно відшкодував заподіяні злочином збитки потерпілому ОСОБА_7 . Ці обставини суд враховує як пом`якшуючі покарання обвинуваченого ОСОБА_4 .
При цьому, суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, оскільки упродовж всього досудового розслідування та судового розгляду обвинувачений визнав вину, надав показання, які відповідають обставинам, встановленим під час досудового розслідування і викладеним у обвинувальному акті, що свідчить про наявність належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та про готовність нести кримінальну відповідальність.
Обставин, обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , судом не встановлено.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та з врахуванням відсутності обтяжуючих покарання обставин і особи ОСОБА_4 , його ставлення до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, позитивно виявив себе після вчинення злочину, добровільно видавши працівникам поліції викрадене, а також відшкодувавши збитки, заподіяні злочином, потерпілому ОСОБА_7 , з врахуванням думок потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , які в заявах до суду зазначили, що при призначенні покарання покладаються на вирішення суду, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливе в умовах ізоляції від суспільства, тобто в умовах призначення покарання у виді арешту.
Покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого в умовах ізоляції і встановлюється на строк від одного до шести місяців (ч.1 ст.60 КК України).
Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Зазначене вище узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якими встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом… Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.
Цивільний позов у даній кримінальній справі не заявлявся.
Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Велосипед «Україна»; дві пари жіночого осіннього та зимового взуття; мобільний телефон «Sunup», навушники та зарядний пристій до планшета «Samsung Galaksy Tab 2», осінню чоловічу куртку, що визнані речовими доказами, приєднані до матеріалів кримінального провадження (а.с.38, 41, 48) і знаходяться на зберіганні в потерпілих, відповідно, ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 до вирішення кримінальної справи (а.с.39, 41, 49), слід, відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України, повернути законним володільцям ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 .
Керуючись ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.373-376 КПК України, на підставі ч.2 ст.185 КК України, суд
засудив:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, за якою засудити його до покарання у виді арешту строком на чотири місяці.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 вираховувати з дня звернення вироку до виконання.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: велосипед «Україна» повернути володільцю ОСОБА_6 ; дві пари жіночого осіннього та зимового взуття повернути володільцю ОСОБА_5 ; мобільний телефон «Sunup», навушники та зарядний пристій до планшета «Samsung Galaksy Tab 2» та осінню чоловічу куртку повернути володільцю ОСОБА_7 .
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку суду надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1