УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого

ОСОБА_4 ОСОБА_5 на вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бобровиця Чернігівської області, проживаючого у тому АДРЕСА_1 , такого, що в силу ст. 89 КК не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 309 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
Вирішено питання про судові витрати та про долю речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним і засуджено за те, що він в кінці вересня 2015 року на звалищі у м. Бобровиця Чернігівської області зірвав верхівкові частини з листям та насінням дикоростучої рослин коноплі які переніс за місцем свого проживання, де висушив їх, частину подрібнив та розфасував в поліетиленові пакети, паперові згортки та став зберігати за місцем свого проживання без мети збуту.
18 січня 2016 року працівники міліції під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , в приміщенні літньої кухні та гаражу виявили та вилучили особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, загальною масою в перерахунку на суху речовину 3892, 273 г.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня

2016 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить ухвалу апеляційного суду скасувати, а вирок місцевого щодо ОСОБА_4 змінити, пом`якшити призначене останньому покарання, застосувавши положення

ст. 75 КК.
Перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Подію злочину, доведеність винуватості засудженого в його вчиненні, кримінально-правової оцінки діяння за ч. 3 ст. 309 КК, відповідно до вимог

ч. 2 ст. 433 КПК колегія суддів не перевіряє, оскільки законність і обґрунтованість вироку в цій частині не оскаржуються.
Доводи, викладені в касаційній скарзі захисника про надмірну суворість призначеного покарання, колегії суддів вважає необґрунтованими.
Відповідно до ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Як убачається з долучених до касаційної скарги судових рішень, суд першої інстанції, призначаючи покарання ОСОБА_4 із застосуванням

ст. 69 КК, згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу засудженого (одружений, має місце роботи, характеризуючи данні з місця проживання та роботи, схильність до вчинення кримінальних правопорушень), пом`якшуючі покарання обставини (визнання вини, щире каяття, сприяння розкриттю злочину, наявність на утриманні малолітньої дитини та стан здоров`я членів сім`ї) та відсутність обставин, що його обтяжують.
За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_4 більш м`якого, ніж передбачено санкцією статті за якою його засуджено з реальним його відбуттям.
Як вбачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, доводи наведені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_6 про суворість призначеного покарання, аналогічні твердженням які висловлював засуджений ОСОБА_4 у своїй апеляційній скарзі вказаний суд обґрунтовано залишив без задоволення, вмотивувавши свої висновки належним чином. Із огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суддів першої та апеляційної інстанцій щодо призначення ОСОБА_4 покарання є законним та обґрунтованим, а тому підстав вважати таке покарання надмірно суворим та явно несправедливим внаслідок суворості у колегії суддів немає.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Таким чином, із касаційної скарги та наданих до неї судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 ОСОБА_5 вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 26 квітня 2016 року відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3