УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №295/9863/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.176 КПК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 та першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2016 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , -
з участю: прокурора ОСОБА_9
захисника ОСОБА_6
законного представника ОСОБА_10
встановила:
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 389 ч.2 КК України за наступних обставин.
12.06.2016 року, близько 2 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні кафе «Гриль», що по вул. Михайлівській, 17 в м. Житомирі таємно викрав у громадянки ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Леново», вартістю 2000 грн., який був в силіконовому чохлі вартістю 100 грн., всього викрав майна на загальну суму 2100 грн. та з місця скоєння злочину зник.
В подальшому, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій матеріального збитку на суму 2100 грн.
Крім цього, ОСОБА_7 , будучи засудженим Корольовським районним судом м. Житомира за ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, оскільки ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт.
16.06.2016 року ОСОБА_7 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України.
20.07.2016 року ОСОБА_7 оголошено про зміну підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України.
21 липня 2016 року слідчий СВ Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_12 звернувся до суду з клопотанням про застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2016 року клопотання слідчого задоволено та застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, з 26 липня 2016 року по 24 вересня 2016 р. включно. Одночасно визначено ОСОБА_7 розмір застави у розмірі 14 500 грн. та у разі її внесення покладено на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК України.
Задовольняючи клопотання, суд умотивував своє рішення тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років. Крім того, слідчий суддя, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, вважає, що є всі підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить цю ухвалу слідчого судді скасувати і постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого, обравши підозрюваному ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід. Апелянт вважає, що оскаржувана ухвала винесена судом першої інстанції з порушенням норм кримінального процесуального закону. При цьому зазначає, що клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу ОСОБА_7 , ні підозрюваному, ні їй не було вручено в строки, передбачені ч.2 ст. 184 КПК України. Крім того, не враховано, що підозрюваний добровільно, на вимогу міліції, повернув майно. Також зазначає, що суддя формально в ухвалі перелічив ризики, зазначені в ст. 177 КПК України, без конкретного зазначення їх. Захисник звертає увагу, що розшук ОСОБА_7 було оголошено за заявою його матері. Захисник вважає, що обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_7 на даному етапі судового розслідування є занадто суворим.
В апеляційній скарзі прокурор просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів.
В обгрунтування апеляції прокурор вказав, що підозрюваний притягувався до кримінальної відповідальності, ухиляється від відбування покарання за попереднім вироком, крім того, щодо останнього 26.04.2016 року направлено до суду обвинувальний акт за ч.2 ст.186 КК України. Зазначив, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України та вищезазначені ризики, дають підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу.
Однак, вказав, оскільки ОСОБА_7 є неповнолітнім та підозрюється у вчиненні злочинів середньої тяжкості, то відповідно до положень ч.2 ст. 492 КПК України до нього не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що не взято до уваги слідчим суддею.
Заслухавши доповідь судді, думки учасників судового провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою прокурора підлягає закриттю, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до положень ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Згідно ст. 393 КПК України, прокурор, який здійснює повноваження у кримінальному провадженні має право на апеляційне оскарження судового рішення у даному кримінальному провадженні.
Як встановлено в апеляційному суді, прокурор ОСОБА_8 , який подав апеляційну скаргу, не є процесуальним прокурором в кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 389 КК України і не має права на апеляційне оскарження, а тому порушене апеляційне провадження за його скаргою підлягає закриттю.
Відповідно до положень ч.2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.
Як убачається з матеріалів справи ОСОБА_7 є неповнолітнім та підозрюється у скоєнні злочинів середньої тяжкості, тому до нього не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
За таких обставин, клопотання слідчого про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не підлягає задоволенню.
Оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України колегія суддів,-
Провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Житомирської місцевої прокуратури ОСОБА_8 закрити та апеляційну скаргу з доданими матеріалами повернути заявнику, оскільки апеляційна скарга подана особою, яка не має права подавати апеляційну скаргу.
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_13 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 липня 2016 року щодо ОСОБА_7 скасувати і постановити нову.
Клопотання слідчого Житомирського ВП ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_12 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.
Звільнити ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.
Судді: