АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11/793/37/16 Справа № 1-145/11 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9

цивільного відповідача ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальну справу за апеляціями прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 та захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2014 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Поправка Білоцерківського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено процесуальні обов`язки, передбачені п.п.2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.

Судом прийнято рішення про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_11 з:

- ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 40513 грн. 67 коп. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого;

- ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 9976 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП;

- ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 24990 грн. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілого;

- ФОП ОСОБА_10 65503 грн. 67 коп. в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП;

- ФОП ОСОБА_10 64022 грн. 93 коп. в рахунок відшкодування шкоди заподіяної майну

- ФОП ОСОБА_10 243600 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відмовлено в задоволенні заявленого прокурором Черкаської області цивільного позову про стягнення з ОСОБА_7 на користь: Городищенського РТМО 1521 грн. 73 коп.; Черкаської обласної лікарні 4190 грн. 97 коп.; КНП «Перша Черкаська міська лікарня» 12301 грн. 92 коп., які затрачено на лікування потерпілого.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати в сумі 10238 грн.

Вирішено долю речових доказівв порядку ст. 81 КПК України 1960 року.

в с т а н о в и л а :
Вироком Городищенського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2014 року ОСОБА_7 засуджений за те, що близько 15 год. 00 хв. 01.09.2010 року, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz 914», р/н НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Об`їзна, що в м. Городище Черкаської області, яка має по одній смузі руху в кожному напрямку, у напрямку м. Сміла, в порушення вимог п.п. 2.3 б) та п. 11.2Правил Дорожнього руху України (у редакції, чинній на час ДТП), не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та, відповідно не реагував на її зміну, у зв`язку з чим, при наближенні по спуску до перехрестя з вулицею Героїв Чорнобиля, не рухався якнайближче до правого краю проїжджої частини, грубо порушуючи вимоги лінії горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил Дорожнього руху України, виїхав на смугу зустрічного руху, чим створив небезпеку для руху водієві ОСОБА_11 , який керував автобусом «Богдан А09202», т/р/н НОМЕР_2 , який наближався до вказаного перехрестя по вул. Об`їзна у зустрічному напрямку, внаслідок чого, перед ближньою межею вулиці Героїв Чорнобиля, скоїв зіткнення з вказаним транспортним засобом.

У результаті даної ДТП, водій автобуса «Богдан А09202» т/р/н НОМЕР_2 ОСОБА_11 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 194 м/д від 25.06.2011 року, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому-вивиху голівки лівої стегнової кістки, відкритого багато уламкового перелому правої великогомілкової кістки, закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки, закритого перелому правої п`яткової кістки, численних ран обличчя, верхніх та нижніх кінцівок, травми голови з забоєм головного мозку, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 , захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та цивільний відповідач ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

Прокурор в своїй апеляції, не заперечуючи доведеність вини засудженого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просить вирок суду першої інстанції змінити. Позов прокурора Черкаської області до ОСОБА_7 про стягнення на користь Городищенського районного територіального медичного об`єднання коштів в сумі 1521 грн. 73 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 задовольнити. Позов прокурора Черкаської області до ОСОБА_7 про стягнення на користь Черкаської обласної лікарні коштів в сумі 4190 грн. 97 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 задовольнити. Позов прокурора Черкаської області до ОСОБА_7 про стягнення на користь КНП «Перша Черкаська міська лікарня» коштів в сумі 12301 грн. 92 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що відшкодування витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину регулюється ст. 93-1 КПК України та ст.1206 ЦК України. Довідки про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого були надані разом з позовними заявами та досліджені судом, проте, суд необґрунтовано відмовив у їх задоволенні, пославшись на положення ст. 1187 ЦК України.

Представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції, а саме: стягнути з ВАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_11 40513 грн.67 коп., у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, 9976 грн.33 коп. у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 24990 грн. у рахунок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Стягнути з ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_12 солідарно на користь ОСОБА_11 65503 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 64022 грн.93 коп. у рахунок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого та 718 502 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Вимоги апеляційної скарги мотивуються тим, що суддею не було застосовано ч.2 ст. 799, ч.1 ст. 220 ЦК України, які підлягали застосуванню, що призвело до того, що в порушення вимог ч.1 ст. 51 КПК України 1960 року шкода, завдана потерпілому, не була стягнута з усіх осіб, які в силу закону несуть матеріальну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями обвинуваченого. Не відповідає обставинам справи висновок суду про те, що розмір моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_11 становить 243 600 грн., оскільки згідно висновку судово-психологічної експертизи, грошовий еквівалент компенсації моральної шкоди, завданої потерпілому становить 633,60 мінімальних заробітних плат, розмір якої дорівнює розміру мінімальної заробітної плати в Україні, прийнятий на момент винесення судом рішення, тобто на момент складення відповідного висновку грошовий еквівалент становив 718 502 грн. 40 коп.

Захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції в повному обсязі. На підставі п.2 ст. 6 та керуючись ст..376 КПК України закрити кримінальну справу відносно ОСОБА_7 , у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину.

В обґрунтування своєї апеляції захисник зазначає, що ОСОБА_7 не вчиняв інкримінованого йому злочину, а при виникненні небезпеки почав гальмувати на своїй полосі руху, що підтверджується висновком додаткової авто технічної експертизи. Крім того, вказує, що спершу ОСОБА_7 по справі був визнаний потерпілим, а пізніше було порушено кримінальну справу відносно його підзахисного, за відсутності доказів вини останнього.

Цивільний відповідач ОСОБА_10 у своїй апеляції просить відмовити у задоволенні позову про стягнення з неї на користь потерпілого ОСОБА_11 шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, шкоди заподіяної майну потерпілого та моральної шкоди. Крім того, просить скасувати вирок суду в повному обсязі на підставі п.2 ст.6 та закрити кримінальну справу відносно ОСОБА_7 у зв`язку з відсутністю в його діянні складу злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що моральна шкода в розмірі 243600 грн. не доведена та необґрунтована. При винесенні вироку на було враховано жодних доказів, які були добуті в ході судового слідства. Суд по даній кримінальній справі продовжувався на протязі 4-х років, і вході судового слідства було зібрано достатньо доказів, які вказують на невинність ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який брав участь в розгляді справи судом першої інстанції, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого, а апеляційні скарги захисника та цивільного відповідача просив залишити без задоволення, представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 , який підтримав вимоги своєї апеляції, не заперечував проти задоволення апеляції прокурора, апеляції захисника та цивільного відповідача просив залишити без задоволення, захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який наполягав на задоволенні своєї апеляції та підтримав вимоги апеляційної скарги цивільного відповідача, а апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого просив залишити без задоволення, думку засудженого ОСОБА_7 , який підтримав позицію свого захисника, та просив її задовольнити з наведених підстав, підтримав апеляцію цивільного відповідача та заперечував проти апеляцій прокурора та представника потерпілого, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить висновку, що подані апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Так, відповідно до статті 323 КПК України (в редакції 1960 року) вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.324 КПК України (в редакції 1960 року) визначено, що суд при постановленні вироку повинен вирішувати поміж з іншими питання щодо доведеності вини і питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується підсудний, чи має це діяння склад злочину який інкримінується обвинувачуваному.

Згідно ст. 365 КПК України 1960 року вирок, ухвала чи постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції. Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, які не оспорювалися і стосовно яких відповідно до вимог частини першої статті 299 і статті 301-1 цього Кодексу докази не досліджувалися, не перевіряються.

Згідно ст.ст. 367, 369, 370 КПК України (в редакції 1960 року) підставами для скасування вироку є невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи та істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону.

Вирок вважається такими, що не відповідає фактичним обставинам справи коли висновки суду викладенні у вироку містять істотні суперечності.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст.327 КПК України в редакції 1960 року обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України при обставинах, викладених у вироку, підтверджений зібраними по справі доказами, яким суд першої інстанції дав вірну юридичну оцінку.

Як встановлено по справі, незважаючи на невизнання засудженим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому у вину злочину, його вина в ньому повністю доведена зібраними по справі доказами. Зокрема, по справі проведено декілька судово-медичних експертиз, судову транспортно-трасологічну експертизу, судову автотехнічну експертизу, які вказують на наявність вини саме у діях водія автомобіля «Mersedes-Benz 914» ОСОБА_7 .

Крім цього, його вина підтверджується:

- показами потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_13 ;

- показами свідка ОСОБА_14 , які він надавав в судовому засіданні суду першої інстанції про те, що 01.09. 2010 року, він, як слідчий СВ Городищенського РВ УМВС України в Черкаській області, проводив огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, що сталася на перехресті вулиць Об`їзна - Г. Чорнобиля, що в м. Городище, Черкаської області. Оглядом встановлено, що на вказаному перехресті, відбулося зіткнення вантажного автомобіля Мерседес з автобусом Богдан. При цьому, автомобіль Мерседес знаходився перекинутим на лівий бік, збоку проїзної частини, а автобус ОСОБА_15 стояв посередині перехрестя. У обох транспортних засобів були пошкоджені передні частини. На той час, проїзна частина була вологою від дощу. В ході проведення огляду місця події, ним були зроблені відповідні заміри, зокрема розташування ТЗ на дорозі, слідів гальмування та ін., про що було відображено у протоколі огляду та схемі ДТП.;

- показами свідка ОСОБА_16 , які він виклав в суді першої інстанції, про те, що він працював на СТО, що розташована на перехресті вулиць Об`їзна - Г. Чорнобиля в м. Городище. Точної дати ДТП він не пам`ятає, але він був свідком зіткнення на вказаному перехресті автобуса ОСОБА_15 та автомобіля Мерседес. При цьому, самого зіткнення він не бачив, а почувши звук удару, вийшовши на подвір`я та помітив, що на перехресті, відбулося зіткнення вантажного автомобіля Мерседес та автобусу Богдан. При цьому, автомобіль Мерседес знаходився перекинутим на лівий бік, збоку проїзної частини, а автобус Богдан стояв посередині перехрестя. У обох транспортних засобів були пошкоджені передні частини. У подальшому, він був запрошений працівниками міліції та брав участь в якості понятого при огляді місця події та складанні схеми ДТП, в яких і засвідчив відповідність записів у даних документах фактичним обставинам, що були виявлені на місці події;

- дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції показами свідка ОСОБА_17 , які фактично збігаються з показами свідка ОСОБА_16

- даними протоколу огляду місця події від 01.09.2010 року із схемою та фото таблицею, в ході проведення якого, зафіксовано місця розташування автобуса Богдан А09202 т.р. НОМЕР_3 та автомобіля Mercedes-Benz 914 д.н. НОМЕР_1 у кінцевому положенні після зіткнення, сліди гальмування та юзу транспортних засобів. При цьому, сліди гальмування автомобіля Mercedes-Benz, розпочинаються на смузі зустрічного руху, на відстані 16 см від краю дорожньої розмітки 1.1.;

- даними висновків судово-медичної експертизи № 193, №194, №195 м/д від 25.06.2011 року.

- даними довідок з філії «Смілянська ДЕД» ДП «Черкаський облавтодор» за вих. № 90 від 15.06.2011 року та Служби автомобільних доріг у Черкаській області за вих. № 1201/02 від 06.07.2011 року, згідно яких, після 01.09.2010 року робіт по вдосконаленню організації дорожнього руху та зміні параметрів проїзної частини автомобільної дороги «Київ-Знам`янка», в місці її перехрещення з вул. Героїв Чорнобиля в місті Городище Черкаської області, не проводилось. Горизонтальна дорожня розмітка на зазначеній ділянці дороги поновлюється щорічно з дотриманням нормативних вимог, які в період з 01.09.2010 року не змінювались.;

- даними висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/147 від 19.08.2011 року, відповідно до якої: натурним співставленням було встановлено, що на момент первинного контакту, автомобіль Mercedes-Benz 914, своєю передньою лівою частиною, на відстані близько 1,20 м від лівого краю автомобіля, контактував із передньою лівою частиною автобуса Богдан А09202 таким чином, що кут між повздовжніми вісями даних транспортних засобів, у момент їх первинного контакту, складав близько 160-175 градусів. Враховуючи розташування слідів на проїзній частині дороги, зіткнення транспортних засобів повинно було мати місце в районі нанесення суцільної горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України між різким відхиленням слідів гальмування автобуса Богдан А09202 та припиненням сліду гальмування правих коліс автомобіля Mercedes-Benz 914;

- даними протоколів відтворення обстановки і обставин події за участю водіїв ОСОБА_11 та ОСОБА_7 від 18.08.2011 року, із схемою та фототаблицями, в ході проведення яких водії відтворили обставини виникнення та розвитку ДТП. Як вбачається з матеріалів кримінальної справи, в подальшому покази водія ОСОБА_7 щодо обставин ДТП експертом визнані неспроможними.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібрані у кримінальній справі та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності підтверджують пред`явлене органом досудового розслідування обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційних скарг захисника ОСОБА_8 та цивільного відповідача ОСОБА_10 , стосовно відсутності в діях ОСОБА_7 складу злочину за ч.2 ст. 286 КК України. У відповідності до даних висновку судової автотехнічної експертизи № 4/219 від 26.08.2011 року: показання водія автомобіля Mercedes-Benz 914 р/н НОМЕР_1 ОСОБА_7 , в частині розташування автобуса Богдан А09202 т/р/н НОМЕР_4 відносно елементів проїзної частини, в момент, коли водій ОСОБА_7 його виявив та в частині того, що він застосував гальмування, коли його автомобіль перебував на своїй ( правій ) смузі руху і що в процесі гальмування автомобіль винесло на зустрічну смугу руху, є технічно не спроможними. Показання водія автобуса ОСОБА_15 А09202 ОСОБА_11 , у частині розташування транспортних засобів, у момент виявлення ним автомобіля Mercedes-Benz 914 р/н та застосування ним гальмування суперечностей технічного характеру не мають. У дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП, водій автомобіля Mercedes-Benz 914 ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності до вимог лінії дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України та вимог п. 11.2 Правил дорожнього рухуУкраїни. У дорожній обстановці, що склалася на момент ДТП, водій автобуса ОСОБА_15 А09202 ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути зіткнення з автобусом Богдан А09202 для водія автомобіля Mercedes-Benz 914 ОСОБА_7 полягала у виконанні ним вимог лінії дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, для виконання яких він перешкод технічного характеру не мав. У момент виникнення небезпеки для руху, водій автобуса ОСОБА_15 А09202 ОСОБА_11 своїми одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz 914 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. Так як водій автобуса ОСОБА_15 А09202 ОСОБА_11 , в момент виникнення небезпеки для руху, своїми одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz 914 шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди, тому в його діях не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, є виїзд автомобіля Mercedes-Benz 914 р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на смугу зустрічного руху в момент, коли водій автобуса Богдан А09202 т/р/н НОМЕР_4 ОСОБА_11 своїми одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди.

Висновки вказаної судової авто-технічної експертизи не спростовані, є об`єктивними та неупередженими, узгоджуються з іншими доказами по справі, та доводять вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Крім того, висновки комплексної авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи від 31.10.2013 року №971/972/13-52, авто технічної експертизи від 26.08.2011 року №4/219, та додаткової авто технічної експертизи від 07.04.2014 року №224/14-52, на які у своїх апеляціях звертають увагу захисник ОСОБА_8 та цивільний відповідач ОСОБА_10 , не спростовують висновків судової автотехнічної експертизи № 4/219 від 26.08.2011 року, щодо технічної неспроможності показів ОСОБА_7 та встановленні причинного зв`язку з виникненням даної ДТП, чим з технічної точки зору, є виїзд автомобіля Mercedes-Benz 914 р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_7 на смугу зустрічного руху в момент, коли водій автобуса Богдан А09202 т/р/н НОМЕР_4 ОСОБА_11 своїми одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди. До того ж, висновки вказаних експертиз дають відповіді на інші питання, поставлені експертам, зокрема, відповідності шин автомобілів, характеру розташування слідів гальмування, та ін.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги прокурора щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь Городищенського районного територіального медичного об`єднання коштів в сумі 1521 грн. 73 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 ; на користь Черкаської обласної лікарні коштів в сумі 4190 грн. 97 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 ; на користь КНП «Перша Черкаська міська лікарня» коштів в сумі 12301 грн. 92 коп., які затрачені на лікування потерпілого ОСОБА_11 .

Стаття 1206 ЦК України закріпляє обов?язок особи, яка вчинила злочин, відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Таким чином, законодавець наділяє такий заклад правом зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину (див. коментар до ч.2 ст.1191 ЦК). Підставами звільнення від обов?язку відшкодувати витрати є завдання шкоди внаслідок: а) перевищення меж необхідної оборони (див. коментар до ст.1169 ЦК); б) знаходження у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого (див. коментар до ст.1186 ЦК України). Тобто мова йде про можливість покладення обов?язку відшкодувати витрати закладові охорони здоров?я на лікування потерпілого тільки на особу, яка умисно вчинила злочин.

В даному випадку, вчинений ОСОБА_7 злочин не відноситься до умисних злочинів, а тому положення статті 1206 ЦК України, як підстави для відшкодування особою, яка вчинила злочин, витрат на лікування - не застосовується.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляції представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_9 з приводу відшкодування ОСОБА_11 моральної шкоди в сумі 718 502 грн., як визначено у висновку судово-психологічної експертизи.

У відповідності до ст.65 КПК України 1960 року доказами в кримінальній справі є всякі фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган дізнання,

слідчий і суд встановлюють наявність або відсутність суспільно небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, і висновком експерта, який суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно положень ст. 67 КПК України 1960 року ніякі докази для суду, прокурора, слідчого і особи, яка провадить дізнання, не мають наперед встановленої сили. Висновок експерта для особи, яка провадить дізнання, слідчого, прокурора і суду не є обов`язковим.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з ФОП ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_11 , врахував всі обставини справи, зокрема, і висновок судово-психологічної експертизи, матеріальний стан потерпілого, завдані психологічні, душевні та фізичні страждання потерпілому, і вірно визначив розмір моральної шкоди в сумі 243600 грн., виходячи з засад спів розмірності та розумності.

Дії ОСОБА_7 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, а строк покарання призначений в межах санкції статті кримінального закону і він є наближений до мінімального, передбаченого ч.2 ст. 286 КК за якою він засуджений, і дане покарання на думку колегії суддів є необхідним, достатнім і спів розмірним скоєному та його особі, з врахуванням характеру злочину, наслідків, які настали після його вчинення для потерпілого по справі - ОСОБА_11 , перенесених в зв`язку з цим ним крім матеріальної шкоди і також моральних страждань.

При призначенні покарання засудженому ОСОБА_7 судом враховано відсутність обставин, що як пом`якшують так і обтяжують його відповідальність, ті обставини, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, є особою, що постійно проживає або працює на території посиленого радіоекологічного контролю, внаслідок ДТП отримав третю групу інвалідності, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про застосування до ОСОБА_7 положень ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

За таких обставин вид та строк покарання ОСОБА_7 визначені судом першої інстанції у відповідності до вимог закону.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29.12.2014 року є законним, обґрунтованим і вмотивованим, будь-яких підстав передбачених ст.ст.367,373, 374 КПК України 1960 року для його зміни чи скасування не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 362, 365, 367, 373, 374 КПК України 1960 року, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційні скарги прокурора, представника потерпілого ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_18 , захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Городищенського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2014 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту проголошення ухвали апеляційним судом, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий :

Судді :