11-кп/775/170/2016(м)
229/757/14-к

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Апеляційного суду Донецької області у м.Маріуполі кримінальне провадження №0000178 за апеляційною скаргою прокурора Донецької області на вирок Дружківського міського суду Донецької області від 9 квітня 2014 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дружківки Донецької області, громадянина України, не працюючого, інваліда ІІІ групи, судимого: 1) 2 лютого 1998 року Дружківським міським за ч.3 ст.141 КК України до покарання у виді позбавленні волі на строк сім років з конфіскацією майна; 2) 18 жовтня 2004 року Дружківським міським судом за ч.2 ст.309, ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років; 3) 10 вересня 2004 року Дружківським міським судом за ч.3 ст.185, ч.4 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк шість років три місяці; 4) 28 листопада 2011 року Дружківським міським судом за ч.1 ст.311 КК України до покарання у виді штрафу 510 грн., який був зареєстрований та мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.311 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, за ч.1 ст.317 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням (іспитовим строком один рік) з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати в сумі 244,72 грн.

Вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_6 засуджено за те, що він 5 лютого 2014 року, в денний час за місцем свого мешкання по АДРЕСА_1 , маючи одноразовий шприц ємністю 20 мл., з невстановленою кількістю соляної кислоти, таблеток «Солпадеїн», йоду та красного фосфору, виготовив наркотичний засіб-дезоморфін. В той же день, в період часу з 16 годин 35 хвилин до 17 годин у встановленому законом порядку під час огляду квартири по АДРЕСА_1 працівниками міліції Дружківського МВ ГУМВС був виявлений та вилучений одноразовий медичний шприц ємністю 20 мл., який містить рідину об`ємом 7,5 мл., що є розчином соляної кислоти - прекурсором (масова доля кислоти 18%), який ОСОБА_6 умисно незаконно придбав і зберігав з метою використання для виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу дезоморфін. Також 5 лютого 2014 року, приблизно о 16 годині 30 хвилин ОСОБА_6 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , надав своїм знайомим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 приміщення зазначеної квартири для виготовлення та подальшого вживання наркотичного засобу дезоморфіну.

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності обвинувачення та кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 , просить вирок суду щодо останнього скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити свій вирок, яким визнати рецидив злочину, як обставину, що обтяжує покарання, ОСОБА_6 , визнати його винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК України та призначити покарання за ч.1 ст.311 КК України у виді обмеження волі на строк два роки, за ч.1 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. На підставі ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, тобто за змістом фактично ставить питання про незаконне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання. Зазначає, що судом належним чином не враховані дані про особу обвинуваченого та обставини провадження, оскільки ОСОБА_6 вчинив два злочини середньої тяжкості у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та прекурсорів, неодноразово судимий, зокрема, за вчинення аналогічних злочинів, на шлях виправлення не став та продовжив вживати небезпечні наркотичні засоби і надавати своє житло для їх вживання. Крім того, вказує, що ОСОБА_6 має низку непогашених судимостей, в тому числі за ст.140 КК України (в редакції 1960 року), ст.185 КК України, що утворює рецидив злочинів, але суд першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст.67 КК України не врахував цю обставину, що обтяжує покарання та не навів мотивів свого рішення, а тому звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України вважає необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, думку прокурора на підтримання апеляційної скарги, обвинуваченого про необґрунтованість апеляційної скарги та законність судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, були зроблені на підставі його визнавальних показань, а провадження було розглянуте в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.311, ч.1 ст.317 КК України.

А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд належним чином врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, ступінь їх тяжкості, дані щодо особи обвинуваченого, та призначив йому покарання, яке відповідає вимогам ст.ст.65,70 КК України, вид якого та розмір за змістом фактично не оскаржуються в апеляційній скарзі, а тому також не підлягає перегляду.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, суд взяв до уваги саме ті обставини, що ОСОБА_6 хоча і має судимості, але щиро розкаявся, про що свідчить його процесуальна поведінка під час досудового розслідування та судового розгляду, є інвалідом третьої групи, що підтверджено відповідним посвідченням НОМЕР_1 , має постійне місце мешкання, що в сукупності стало підставою для обґрунтованого висновку суду про можливість виправлення обвинуваченого без фактичного відбування покарання у виді позбавлення волі.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків спростовуються матеріалами провадження, оскільки останній має постійне місце мешкання, яке співпадає з місцем реєстрації, засоби зв`язку. З урахуванням даних про його особу, інвалідність, більш поширені соціальні зв`язки навряд чи можливі, крім того, це є лише власний вибір обвинуваченого. Характеристика, що міститься в матеріалах провадження, є неконкретною, без уточнення в чому саме полягає негативна поведінка обвинуваченого, а тому не може об`єктивно свідчити про поведінку останнього. Також колегія суддів бере до уваги ті обставини, що з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років, через що само вчинене ним діяння втратило суспільну небезпеку та резонанс, сам ОСОБА_6 за цей час не вчиняв нових злочинів та правопорушень, що свідчить про те, що останній також перестав бути суспільно небезпечним і фактично довів надану йому можливість для виправлення.

Як визнав суд першої інстанції, та з цим погоджується й колегія суддів апеляційного суду, це буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження нових кримінальних правопорушень, цілком відповідає вимогам ст.ст.50,65,75 КК України.

Доводи прокурора про невизнання судом першої інстанції рецидиву злочинів як обставини, що обтяжує покарання, є слушними, проте встановлення даної обставини не спростовує правильність висновків суду з цього приводу.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни вироку у даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Донецької області залишити без задоволення.

Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 9 квітня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів Апеляційного суду

Донецької області