Справа № 380/1795/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/780/588/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 18.05.2016

УХВАЛА
Іменем України
18 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

законного представника

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресінське, Переяслав - Хмельницького району, Київської області та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна середня, не одруженого, учня ДНЗ «Тетіївське ПТУ», допризовника, раніше не судимого,

визнано винним за ч. 1 ст. 185 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік. В силу ст. ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
В С Т А Н О В И Л А:
Як вбачається з вироку суду, 04.02.2015 року близько 03 год. 40 хв. в м. Тетієві, Київської області неповнолітній ОСОБА_7 перебуваючи на прилеглій території кафе бару « Буржуй», що по вул. Леніна 52 А, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна та привласнення його з корисливих мотивах, скориставшись темною порою доби та бійкою між потерпілою ОСОБА_10 і групою осіб, таємно, протиправно шляхом вільного доступу, здійснив крадіжку мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 марки htc Desire HD НОМЕР_1 , вартістю 1140 грн. з карткою пам`яті Sumsung PRO mikro SDНC 8 Gb, вартістю 119 грн. та SIM карткою оператора мобільного зв`язку Life, вартістю 10 грн, на рахунку якої було 180 грн, який знаходився на землі поряд із кафе баром «Буржуй», чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 1449 грн.
Не погоджуючись з вироком суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, свої вимоги обґрунтовує тим, що вирок постановлений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що суд першої інстанції не мав права допустити жодні відомості, що були отримані в процесі судового розгляду як докази, оскільки стороною обвинувачення не було здійснено відкриття матеріалів провадження відповідно до положень ст. 290 КПК України. Крім цього зазначає, що між обвинуваченим і потерпілою виникли цивільно-правові відносини та мали б понести цивільно-правову відповідальність, а тому не можуть бути кримінальним правопорушенням.

Просить вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року скасувати та закрити провадження в справі.

В запереченнях, які надійшли до суду прокурор просить апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9.03.2016 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого, його захисника та законного представника, які підтримали подану захисником ОСОБА_8 апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються доказами, які судом всебічно, повно та об`єктивно досліджені і є обґрунтованими.

Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи винність ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується: поясненнями потерпілої ОСОБА_10 , заявою потерпілої від 04.02.2015 року з якої вбачається, що ОСОБА_10 просить прийняти міри до невідомих осіб, котрі під час бійки здійснили 04.02.2015 року крадіжку мобільного телефону, протоколом огляду місця події від 04.02.2015 року, повідомленням про підозру ОСОБА_7 .

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 не вчиняв крадіжки мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 , а знайшов його є необґрунтованими, оскільки дане твердження спростовується показами самого ОСОБА_7 , а саме, що в ніч на 4.02.2015 року він зі своїми друзями були біля кафе-бару «Буржуй», де відбулась бійка, в якій він приймав участь, після бійки ОСОБА_7 разом з ОСОБА_11 повернулися до бару за курткою, коли йшли назад ОСОБА_7 побачив, що світиться телефон, взяв його запитав у товаришів чи телефон не їх, після чого викинув сім карту, а телефон залишив собі.

Посилання в апеляційній скарзі захисника про те, що під час досудового розслідування було порушено вимоги ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів кримінального провадження є безпідставними і необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 2.12.2015 року було повідомлено прокурором про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування (а.с. 90) і в той же день підозрюваному в присутності захисника та законного представника надано доступ до матеріалів досудового розслідування, про що свідчать їх особисті підписи (а.с. 91). Будь-яких клопотань та зауважень не надходило.
Відповідно до висновку Постанови Пленуму Верховного суду України від 11 грудня 2014 року щодо роз`яснення застосування судом касаційної інстанції норми закону про кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна та відмежування цієї норми від привласнення майна, на яке поширюється правовий режим знахідки, визначений статтею 337 Цивільного кодексу України, за нормативним визначенням крадіжка це таємне викрадення майна, яке завідомо є чужим для винного, тобто воно перебуває у власності іншої особи, і винний не має на це майно ні дійсного, ні гаданого права.

Заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі, і усвідомлювала, що він може за нею повернутися, або ж, у разі появи власника з метою поновлення свого права володіння майном, умисно перешкоджала йому в цьому, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

На відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: а) воно вибуло з володіння власника; б) місцезнаходження цього майна власнику не відомо; в) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; г) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; д) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Установлені в кримінальному провадженні щодо обвинуваченого обставини: а саме фактичні дані про те, що ОСОБА_7 знайшовши мобільний телефон, усвідомлював, що право власності на нього належить іншій особі, маючи реальну можливість ідентифікувати власника за допомогою номерів у телефонній книзі та повернути його власнику, не заявив про знахідку до правоохоронних органів або органу місцевого самоврядування, а реалізуючи злочинний умисел, спрямований на крадіжку, який у нього виник раптово, заволодів мобільним телефоном, при цьому вимкнув телефон та викинув сім карту. Крім того, телефон потерпілої був вилучений у ОСОБА_7 працівниками міліції після подання заяви потерпілої щодо вчинення крадіжки телефону.

Як вбачається з вироку, суд при обранні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.
Правомірним і достатньо обґрунтованим є застосування ст.ст. 75, 104 КК України, а саме: звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону України, які б могли бути підставою для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 9 березня 2016 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Головуючий:

Судді: