№ 755/9281/15-к
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 грудня 2015 року колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі трьох професійних суддів:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку триманні під вартою обвинуваченого, в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002489 від 20 лютого 2015 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянин України, з середньо-технічною освітою, не одружений, не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , раніше судимий:
1) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2002 року за ст. 186 ч. 3 КК України до 4 років позбавлення волі;
2) вироком Деснянського районного суду м. Києва від 08 грудня 2009 року за ст. 185 ч.3 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 17 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, ч.2 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и л а:
В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні захисник заявив клопотання про зміну останньому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись на тривале перебування обвинуваченого під вартою, його слабкий стан здоров`я та відсутність ризиків, передбачених вимогами ст.177 КПК України, що були відсутні в тому числі на момент застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як тримання під вартою, крім того зазначив, що останній має місце проживання у м. Києві, а тому такий запобіжний захід як домашній арешт забезпечить його належну процесуальну поведінку.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Потерпілі та прокурор проти зміни обвинуваченому запобіжного заходу не заперечували.

Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку, зокрема з дня застосування до обвинуваченого судом запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.
При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при визначенні запобіжного заходу (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.
Статтею 29 Конституції України передбачено, що «кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність» і що «ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Вказані гарантії права на свободу та особисту недоторканність, які передбачені ст. 29 Конституції України, поєднуються з такими ж положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована 17 липня 1997 р. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).
Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.
Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
Крім того, за результатами судового розгляду прокурором заявлено клопотання щодо надання додаткового часу для підготовки зміни обвинувачення та погодження з прокуратурою вищого рівня.
Натомість, мотиви, наведені захисником у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 має допустиму репутацію та стійкі соціальні зв`язки, а також тяжкий стан здоров`я, які дають змогу суду прийти до висновку про можливість запобігання встановленим слідчим суддею ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, у зв`язку з чим останній підлягає зміні.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_7 без прийняття судом рішення по суті висунутого йому обвинувачення перебуває під вартою більше 9 місяців, складність справи обумовлює її тривалий судовий розгляд, і самі потерпілі в судовому засіданні заявили про відсутність необхідності перебування обвинуваченого під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що подальше утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою не викликано необхідністю і міра запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту забезпечить його належну процесуальну поведінку. Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України щодо можливості обвинуваченого перешкоджати кримінальному провадженню, зі ступеню тяжкості інкримінованих йому злочинів та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.
При цьому колегія суддів враховує, що на даний час судовий розгляд даного кримінального провадження перебуває на стадії завершення: допитано потерпілого, свідків, обвинуваченого, досліджено письмові докази
Таким чином, враховуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, колегія суддів вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на домашній арешт є доцільною та виправданою.
При цьому, судом у судовому засіданні встановлено, що обвинувачений проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий, негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.
Суд також вважає за доцільне покласти на обвинувачених ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.
З урахуванням наведеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 2, 131, 132, 177, 178, 194, 202, 331 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
У задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.
Клопотання захисника ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому - задовольнити.
Запобіжний захід, застосований щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Київському СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області змінити на цілодобовий домашній арешт.
Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти в залі суду.
Заборонити ОСОБА_7 цілодобово залишати адресу проживання: АДРЕСА_2 , крім розумного фактичного часу, необхідного для прибуття за викликом до суду і часу перебування в приміщенні суду під час розгляду кримінального провадження.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:
?прибувати до Дніпровського районного суду м. Києва за першою вимогою в судові засідання у даному кримінальному провадженні;
?не відлучатись з м. Києва без дозволу суду;
?повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
?носити електронний засіб контролю.
Розписку обвинуваченого про ознайомлення з покладеними на них обов`язками та зобов`язання останніх прибути до місця свого проживання долучити до матеріалів справи.
Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинувачених, які перебувають під домашнім арештом, мають право з`являтись в їх житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань пов`язаних із виконанням покладених на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.
Виконання ухвали в частині здійснення контролю за дотриманням обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків відповідно до даної ухвали суду покласти на Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя:

Суддя:
Суддя: