АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/793/472/16 Справа № 707/3383/14-к Категорія: ч. 1 ст. 296 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 травня 2016 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Черкаського районного суд Черкаської області від 03.03.2016 року, яким

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей 2012 та 2014 років народження, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

Засуджено:

- за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 залишений попередній - особисте зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491.92 гривень.

Вирішена доля речових доказів, відповідно до положень ст. 100 КПК України, -

в с т а н о в и л а :
Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджений за те, що він, 30 листопада 2014 року близько 16 години 30 хвилин, керуючи автомобілем «Chevrolet Lacetti» державний номерний знак НОМЕР_1 та рухаючися на ділянці дороги с. Вергуни Черкаського району Черкаської області - м. Черкаси, поблизу с. Вергуни Черкаського району Черкаської області в напрямку с. Вергуни. Назустріч йому на вказаній дорозі напрямку м. Черкаси на автомобілі «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_2 рухалась ОСОБА_8 , яка свій автомобіль в зв`язку з поганим станом дорожнього полотна припаркувала по центру дороги, що змусило ОСОБА_9 виїхати на праве узбіччя, який обурившись неповагою ОСОБА_8 до інших учасників дорожнього руху, розвернув свій автомобіль та обігнав автомобіль яким керувала ОСОБА_8 та зупинив його, щоб зробити зауваження останній про дотримання правил дорожнього руху. ОСОБА_9 , підійшов до автомобіля марки «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_3 , який стояв на узбіччі дороги та за кермом якого перебувала ОСОБА_8 зробив їй зауваження, та отримавши відповідь яка його не задовольнила, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, викликаних віктимною поведінкою потерпілої спричинив потерпілій тілесні ушкодження, а саме: умисно наніс один удар кулаком правої руки в потиличну частину голови зліва, та шарпав її за комір куртки, від чого вона ударилась потилицею об сидіння автомобіля, а потім різко відпустив, в результаті чого ОСОБА_8 вдарилася грудною кліткою об руль автомобіля. В результаті вказаних дій обвинуваченого, ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у виді - травматичного набряку м`яких тканин шиї по задній поверхні з болевим синдромом, травматичний набряк м`яких тканин грудної клітки в ділянці груднини з болевим синдромом, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2565 від 12 грудня 2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень та могли виникнути за обставин вказаних у протоколі слідчого експерименту за її участю. Після цього ОСОБА_9 рухом правої руки пошкодив автомобіль марки «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_12 , а саме відбив бокове дзеркало та пошкодив ліві передні дверці автомобіля.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок суду районного суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить ухвалити новий вирок та засудити ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покласти на нього обов`язки, передбачені п. п. 2, 3, 4 ст. 76 КК України. Відповідно до вимог ст. 374 КПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку» суд зобов`язаний мотивувати постановлений вирок, а саме обґрунтувати свої висновки у кримінальному провадженні, аргументувати свою позицію та переконливо довести, чому одні докази покладені в основу вироку, а інші -відкинуті або не враховані. У судовому провадженні суд повинен ретельно перевірити та оцінити докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку. Як встановлено органом досудового розслідування дії ОСОБА_9 були направлені саме на порушення громадського порядку, і вчинені з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю, оскільки останній порушуючи установлені правила спілкування, проявляючи неповагу до особи, людської гідності та байдуже ставлення до правил поведінки, знаходячись в громадському місці, порушуючи установлені законом ПДР України, шляхом перекриття однієї із смуг руху в напрямку м. Черкаси, ініціював конфлікт, в ході якого наніс ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження та умисно пошкодив майно потерпілої, а саме: відбив бокове дзеркало та пошкодив ліві передні дверці автомобіля марки «Suzuki Swift», державний номер НОМЕР_2 . Разом з тим, суд, ці вимоги закону та судової практики не виконав і при зміні дій кваліфікації обвинуваченого не надав належної правової оцінки дослідженим у судовому засідання доказам. Крім того, суд першої інстанції мотивуючи своє рішення про відсутність в діях обвинуваченого хуліганських мотивів послався не на своє внутрішнє переконання з урахуванням досліджених в судовому засідання доказів, показань свідків та потерпілої, а на думку обвинуваченого, що є не припустимим. Разом з тим, суд, визнаючи винним обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України в резолютивній частині вироку призначив покарання у виді штрафу, а саме 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 гривень, однак неправильно визначив його розмір у грошовому еквівалентів, оскільки 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян становить 850 гривень;

- потерпіла ОСОБА_8 вважає, що ухвалений вирок суду відносно ОСОБА_9 є незаконним та необгрунтованим у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 з ч.1 ст. 296 КК України на ч.1 ст. 125 КК України. Вважає, що суд безпідставно залишив поза увагою покази ОСОБА_8 та інші вище перелічені докази, з яких вбачається, що ОСОБА_9 не являючись службовою особою, яка уповноважена здійснювати контроль за дотриманням учасниками правил дорожнього руху, порушив громадський порядок.

- адвокат ОСОБА_10 вважає, що вказаний вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК України, оскільки є незаконним та необгрунтованим з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, без наведення належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Суд першої інстанції не зазначив мотиви неврахування окремих доказів, а саме показання свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які разом з двома неповнолітніми дітьми перебували в автомобілі його підзахисного. Судом невмотивовано, залишено поза увагою та не спростовано заяву захисту про штучне залучення стороною обвинувачення ОСОБА_15 , в якості свідка в даній кримінальній справі. Районним судом не встановлено та не досліджено обставин, за яких ОСОБА_15 набув статусу свідка даного кримінального провадження, на чому наголошував захист. Не взято до уваги, що ОСОБА_15 є колишнім співробітником МВС України. Судом незаконно взято до уваги протокол проведення слідчого експерименту від 04.12.2014, оскільки вказаний доказ є неналежним та недопустимим. Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України просив повторно дослідити: протокол проведення слідчого експеримента від 04.12.2014 та висновок судово-медичного експерта № 2565 від 12.12.2014, протокол огляду місця події від 30 листопада 2014, висновок судово-автотоварознавчої експертизи № 8/152 від 22.12.2014 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.11.2014; доручення слідчого СВ Черкаського РВ УМВС України в Черкаській області ОСОБА_16 про проведення слідчих дій у порядку ст. 40 КПК України та повторно допитати потерпілу ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 та експерта ОСОБА_17 . Просив вирок Черкаського районного суду Черкаської області скасувати, закрити кримінальне провадження через невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 .

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, доводи ОСОБА_9 та його захисника щодо заперечення апеляційної скарги прокурора, думку потерпілої в підтримання своєї апеляційної скарги, вивчивши

матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, провівши в апеляційному суді дослідження доказів за клопотанням учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та про залишення апеляційних скарг потерпілої ОСОБА_18 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 без задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним та обґрунтованим. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ці вимоги закону судом виконані.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про винуватість ОСОБА_19 у спричиненні легких тілесних ушкоджень Пласі на грунті особистих неприязних відносин, які зібрані в установленому законом порядку, відповідають фактичним обставинам справи підтверджуються наведеними у вироку доказами, які судом першої інстанції досліджені всебічно, повно і об`єктивно.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено істотних порушень вимог кримінального-процесуального закону, а тому вирок суду першої інстанції законний та обґрунтований.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та даних журналу судового засідання, судом першої інстанції досліджені всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому доводи захисника ОСОБА_10 щодо невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 не грунтуються на матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що немає підстав вважати, що викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Так мотивуючи висновки про винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, суд обгрунтовано послався на показання потерпілої ОСОБА_18 , яка суду пояснила, що 30.11.2014 року близько 16-00 год. вона їхала за кермом автомобіля «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_2 , поверталась з

с. Вергуни. Їй на зустріч на великій швидкості проїхали два автомобілі, і коли вона майже доїхала до ПАТ «Азот» її обігнав автомобіль та почав підрізати та прижимати до обочини її автомобіль, а коли вона була змушена зупинитися, невідомий чоловій вийшов з автомобіля авто «Chevrolet Lacetti» чорного кольору та підійшов до неї. З салону автомобіля вона не виходила, опустила скло в передніх лівих дверцятах та обвинувачений ОСОБА_19 почав відразу виражатися нецензурною словами в її адресу. Після цього він продовжував кричати на неї, схопив за комір куртки спереду та почав штовхати її в різні боки від чого вона ударялась потилицею об сидіння автомобіля, а потім різко відпустив, в результаті чого ОСОБА_8 вдарилася грудною кліткою об руль автомобіля. Коли обвинувачений відходив від автомобіля, він навмисно кулаком вдарив по дзеркалу її автомобіля від чого воно розламалось. Під час події ні в її автомобілі, ні в автомобілі обвинуваченого нікого не було;

Згідно даних судово-медичної експертизи №2565 від 12.12.2014 року у ОСОБА_8 , мали місце ушкодження: травматичний набряк мяких тканин шиї по задній поверхні з болевим синдромом, травматичний набряк мяких тканин грудної клітки в ділянці груднини з болевим синдромом, вказані ушкодження виникли від дії тупих педметів та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виявлені у Плахи тілесні ушкодження могли виникнути за обставин на які вона вказала у протоколі слідчого експерименту від 04.12.2014 року;

Крім того вина ОСОБА_19 підтверджується й іншими доказами зібраними по справі та дослідженими судом, а саме:

- даними слідчого експерименту від 04.12.2014 року за участю потерпілої ОСОБА_8 де остання розповіла та показала порядок і механізм нанесення їй ОСОБА_9 тілесних ушкоджень;

- даними протоколу огляду місця події від 30.11.2014 року, а саме автомобіля «Suzuki Swift», державний номерний знак НОМЕР_2 , яким керувала потерпіла ОСОБА_8 , відповідно до якого вказаний автомобіль має пошкодження лівого дзеркала заднього виду.

- даними судово-автотоварознавчої експертизи №8/152 від 22.12.2014 року згідно висновків якої автомобіль «Suzuki Swift», номерний знак НОМЕР_2 має пошкодження лівого дзеркала заднього виду.

- показами свідка ОСОБА_15 , який показав що в кінці 2014 року він рухався із с. Вергуни Черкаського району Черкаської області, де був у власних справах до м. Черкаси, разом з ОСОБА_20 який перебував в якості пасажира на передньому сидінні його автомобіля марки УАЗ. Того ж дня близько 16-00 години, від знаку «Санжари» близько 500 метрів в сторону м. Черкаси, на узбіччі він побачив два автомобіля, а саме: один марки «Suzuki» червоного кольору, та другий автомобіль марки «Chevrolet», який стояв попереду. Вікно червоного автомобіля було відчинене та біля нього стояв невідомий йому чоловік, нахилившись до відкритого вікна. В автомобілі червоного та чорного кольору нікого з пасажирів не було.

Аналізуючи показання свідка ОСОБА_21 під час досудового розслідування та судового розгляду, суд першої інстанції навів у вироку зміст цих показань та прийшов до обґрунтованого висновку щодо відхилення доводів захисника Суботіна про недопустимість даного доказу.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України.

Таким чином, по справі зібрано достатньо доказів, які свідчать, що саме обвинувачений ОСОБА_9 на грунті особистих неприязних стосунків, спричинив ОСОБА_8 легкі тілесні ушкодження.

Виходячи із сукупності доказів, які отримали відповідну оцінку у вироку, суд обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_13 за ч.1 ст.125 КК України.

Колегія суддів вважає, що покази свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 про те, що вони спостерігали за конфліктом з салону автомобіля обвинуваченого слід відкинути, оскільки дані особи є зацікавленими, так як ОСОБА_13 є дружиною обвинуваченого, а ОСОБА_14 близьким другом.

Крім того, покази даних свідків протирічать іншим доказам в їх сукупності, покладеним в основу обвинувачення визнаного судом доведеним, а саме покази свідка ОСОБА_15 про те, що в зупинившихся на трасі автомобілях, сторонніх осіб, не було. Дані покази суд вважає правдивими, крім того свідок є сторонньою, незацікавленою особою.

Що стосується доводів захисника Суботіна в апеляційній скарзі, про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження є необґрунтованими, оскільки перевіркою матеріалів кримінального провадження не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що явної неповаги до суспільства в діях ОСОБА_19 не вбачається, при цьому громадський порядок, який зачіпляє інтереси багатьох осіб не мав місце, а тому у діях ОСОБА_19 міститься склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України - нанесення легких тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до ст.125 КК України, об`єктом злочину є здоров`я особи, тоді як хуліганство полягає в грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. Грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли йому заподіюється істотна шкода, коли хуліганство пов`язане з посяганням на інші правоохоронювані цінності, задля збереження яких підтримується громадський порядок, коли це зачіпає важливі інтереси чи інтереси багатьох осіб, коли відновлення порядку вимагає значних, тривалих зусиль.

Хуліганство характеризується умисною виною і мотивом явної неповаги до суспільства. Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. Вказана неповага має бути явною. Це означає, що неповага до суспільства є очевидною, безсумнівною як для хулігана, так і для очевидців його дій.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вказав, що діями обвинуваченого ОСОБА_9 громадський порядок на дільниці автодороги с. Вергуни - м. Черкаси де відбувся конфлікт між обвинуваченим ОСОБА_9 , та потерпілою ОСОБА_8 не був порушений, умисел обвинуваченого не був направлений на вчинення хуліганських дій та порушення громадського порядку, а був викликаний неправомірними, на його думку, діями потерпілої при керуванні автомобілем, тобто мотиви спричинення потерпілій тілесних ушкоджень сталися на грунті особистих неприязних відношень і не мали мети порушення громадського порядку і не супроводжувались особливою зухвалістю, конфлікт тривав декілька хвилин.

Колегія суддів дійшла висновку про те, що посилання прокурора та потерпілої в апеляційних скаргах на те, що суд першої інстанції перекваліфіковуючи дії ОСОБА_19 за ч.1 ст125 КК України не врахував, що дії ОСОБА_19 були направлені саме на порушення громадського порядку і вчинені з хуліганських мотивів, з особливою зухвалістю є безпідставними, які спростовуються вищенаведеними доказами, яким суд першої інстанції дав оцінку з урахуванням вимог ст.94 КПК України та вжив всіх заходів до перевірки всіх доказів по справі.

При призначенні покарання суд першої інстанції вірно, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_19 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії невеликої тяжкості, обставини справи, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має двох малолітніх дітей, а тому прийшов до обґрунтованого висновку про можливість його виправлення застосувавши до останнього покарання у вигляді штрафу.

Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи покарання у виді штрафу, неправильно визначив його розмір, а саме визначив штраф в сумі 510 гривень, вказавши 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Враховуючи вищевикладене, обставини справи та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що покарання призначене ОСОБА_9 слід пом`якшити до 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому вирок суду підлягає зміні, а апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

Згідно ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального кодексу, які були б підставою для скасування вироку, при розгляді справи колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанціїї підлягає зміні, тому апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах бвинуваченого ОСОБА_9 слід залишити без задоволення.

З врахуванням викладеного, керуючись статтями 404. 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - задовольнити частково.

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Черкаського районного суд Черкаської області від 03.03.2016 року стосовно ОСОБА_11 змінити в частині призначеного покарання.

Покарання призначене ОСОБА_22 за ч.1 ст.125 КК України пом`якшити з штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян до штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень.

В решті вирок Черкаського районного суд Черкаської області від 03.03.2016 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 3 місяців з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :