печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2016 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника начальника Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001196 від 22.12.2015, за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В :
13 травня 2016 року до провадження слідчого судді надійшло клопотання заступника начальника Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на все майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де б воно не знаходилось та у чому б не виражалось, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,5 м. кв., заборонивши розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Обґрунтовуючи внесене клопотання прокурор вказав, що управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сферах державної служби та власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001196, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період 2014-2015 року жителі міста Києва ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та інші особи, діючи умисно за попередньою змовою між собою організували стійку озброєну банду з метою нападу на окремих осіб, заволодіння чужим майном, житлом та грошовими коштами громадян.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 повідомлено про підозру за ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Також досудовим розслідуванням встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_7 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Тому, прокурор звернувся з вказаним клопотанням до слідчого судді та просив накласти арешт на зазначене майно з метою забезпечення конфіскації майна та можливого цивільного позову. Необхідність арешту майна зумовлюється обґрунтованою підозрою вважати, що незастосування цього заходу зумовить труднощі чи неможливість виконання вироку в частині забезпечення можливої конфіскації майна, а також забезпечення можливого цивільного позову внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене або пошкоджене або можливе настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Судове засідання проводилось без фіксації технічними засобами, оскільки таке клопотання не заявлялось.

Слідчий суддя розглянув клопотання без повідомлення власника такого майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна відповідно ч.2 ст. 172 КПК України.

Заслухавши думку прокурора та дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження являється арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

З метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкціями ст. 257, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачає міру покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за ОСОБА_7 зареєстровано право приватної власності на квартиру

АДРЕСА_1 , слідчий суддя дійшов висновку про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,5 м. кв., що належить підозрюваному ОСОБА_7 , з метою забезпечення можливої конфіскації.

Відповідно до ч. 11, 12 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

У зв1зку з цим, слідчий суддя дійшов висновку про заборону особам, у володінні яких перебуває зазначене майно та/або права на таке майно, будь-яким чином відчужувати його та розпоряджатися ним відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, оскільки незастосування такої заборони призведе до втрати, знищення відчуження майна.

Разом з тим, доводи прокурора, що арешт на вказану квартиру необхідно з метою забезпечення цивільного позову, є необґрунтованими, оскільки слідчому судді не надано доказів заявлення цивільного позову від потерпілого.

Необхідність накладення арешту на все майно підозрюваного прокурором у судовому засіданні не доведено та не відповідає вимогам п. 2, 3 ч. 1 ст. 171 КПК України, оскільки не конкретизоване перелік і види майна, що належить арештувати та не додано документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. Тому, клопотання у цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309 КПК України,

У Х В А Л И В :
Клопотання заступника начальника Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України старшого радника юстиції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001196 від 22.12.2015, за підозрою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 19,5 м. кв. та заборонити особам, у володінні яких перебуває зазначене майно та/або права на таке майно, будь-яким чином відчужувати його та розпоряджатися ним.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1