УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №287/87/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.289 КК Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2016 року Апеляційний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №287/87/15-к за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_8 на вирок Олевського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року відносно
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.289 КК України,
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді реального позбавлення волі на строк 4 роки та стягнути з нього завдану правопорушеннями шкоду в розмірі 4962 грн. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене судом покарання за своєю м`якістю не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого та фактичним обставинам справи. При цьому, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду щиро каявся та запевняв його і суд, що відшкодує завдані збитки до закінчення судового розгляду, однак цього не виконав, а суд залишив його на волі. Наголошує на тому, що за наявності обставини що обтяжує покарання, а саме вчинення правопорушень ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння, останньому необхідно було призначити реальну міру покарання. Крім того, звертає увагу, що під час розгляду справи у суді не досліджувалися фактичні обставини по справі, тоді як учасники судового провадження мають право ставити запитання з приводу речових доказів свідкам, експертам, спеціалістам, які їх оглядали. В своїй позовній заяві, поданої в порядку ст.128 КПК України, просить стягнути з обвинуваченого 4692 грн. у відшкодування матеріальної та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.
Згідно вироку суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.289 КК України і призначити покарання за:
- ч.1 ст.185 КК України у виді одного року позбавлення волі;
- ч.3 ст.185 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі;
- ч.1 ст.289 КК України у виді трьох років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням із визначенням іспитового строку 2 роки.
Згідно до ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого повідомляти органи КВІ про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів КВІ, періодично з`являтися для реєстрації в органи КВІ.
Питання про речові докази вирішено відповідно до норм ст.100 КПК України.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 196,56 грн.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до набранням вироком законної сили залишено попередній у виді особистого зобов`язання.
Крім того, вчиняючи незаконне заволодіння транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , маючи також умисел на таємне викрадення чужого майна, вчинив крадіжку мотошолому червоного кольору, бувшого у використання, виробництва «Китай», який знаходився на ручці керма мотоцикла, вартістю 160 грн., та 9 літрів пального, марки А-95, вартістю 13 гривень за один літр на суму 117 гривень, яке знаходилося в паливному баку вищезазначеного мотоцикла, заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_9 , матеріальний збиток в розмірі 277 грн.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 , в кінці березня місяця 2014 року вчинив продовжуваний злочин, а саме крадіжку чужого майна, який був охоплений єдиним умислом та вчинявся на протязі нетривалого проміжку часу, що був направлений на один і той же об`єкт посягання при наступних обставинах.
Так, в кінці березня місяця 2014 року, у невстановлений досудовим слідством день, об 15 год., ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, повторно, перебуваючи на території домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, пересвідчившись, що в житловому будинку за вищевказаною адресою нікого не має, за допомогою палиці, яка знаходилася на території зазначеного домогосподарства, через щілину між дверима відкривши защіпку вхідних дверей будинку ОСОБА_8 , на яку було замкнено вхідні двері до будинку останнього, проник до його середини, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: б/в мобільний телефон, марки «Nокіа», вартістю 100 грн.; сім-карту мобільного оператора «Діджус», вартістю 10 грн.; б/в чоловічу куртку зі шкірозамінника на блискавці, вартістю 182 грн., заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_8 , матеріальний збиток на суму 292 грн.
В цей же день березня місяця 2014 року, у вечірню пору доби, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_7 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, продовжуючи свої злочинні дії, прийшов на територію домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_8 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, пересвідчившись, що в житловому будинку за вищевказаною адресою нікого не має, проник до житла ОСОБА_8 , двері якого не були замкнені, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: б/в цифровий супутниковий приймач, вартістю 200 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_8 , матеріальний збиток на вищевказану суму.
Наступного, невстановленого досудовим слідством дня березня місяця 2014 року, у вечірню пору доби, у невстановлений досудовим слідством час, ОСОБА_7 , з метою таємного викрадення чужого майна, вкотре прибув на територію домогосподарства, що знаходиться в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_8 , де переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються непоміченими, пересвідчившись, що в житловому будинку ОСОБА_8 , за вищевказаною адресою нікого не має, проник до житла останнього, двері до якого не були замкнені, звідки таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_8 , а саме: б/в холодильник марки ; «Snaige FR 240», вартістю 2300 грн.; три пари б/в спортивних штанів, вартістю 30 грн., за одну пару, на суму 90 грн.; б/в газовий балон, вартістю 100 грн.; б/в двокамфорну, настільну, газову плиту, вартістю 80 три.; б/в резиновий шланг, довжиною 1 м., вартістю 20 грн.; б/в редуктор, газовий, вартістю 30 грн.; б/в чоловічі туфлі зі шкірозамінника, вартістю 50 грн., заподіявши при цьому потерпілому ОСОБА_8 , матеріальних збитків на суму 2670 грн.
А всього в результаті злочинних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_8 , було завдано матеріальних збитків на загальну суму 4962 грн.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив вирок суду залишити без змін, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Згідно ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В ході судового розгляду кримінального провадження суд першої інстанції вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Так, відповідно до звукозапису судового засідання від 07.05.2015 року в ході судового розгляду суд першої інстанції належно не роз`яснив потерпілому ОСОБА_8 положення ч.3 ст.349 КПК України, у зв`язку з чим, допустив істотне порушення процесуальних прав потерпілого, що згідно ст.412 КПК України є підставою для скасування вироку.
Оскільки, при скасуванні вироку, з врахуванням вимог ч.3 ст.404 КПК України остаточно вирішити дане кримінальне провадження в апеляційному порядку є неможливим, а ч.1 ст.415 КПК України не передбачено таку підставу для скасування вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції як порушення вимог ч.3 ст.349 КПК України, за відсутності інших положень процесуального закону, які б регулювали вказане питання кримінального провадження, апеляційний суд вважає за можливе застосувати вимоги ст.7, ч.6 ст.9, ч.6 ст.22 КПК України, та скасувавши вирок, призначити кримінальне провадження до нового розгляду в суді першої інстанції.
В ході нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно ретельніше дослідити правильність юридичної оцінки дій обвинуваченого.
З врахуванням тяжкості кримінальних правопорушень у вчиненні, яких обвинувачується ОСОБА_7 , особи обвинуваченого, обставин, що обтяжують та пом`якшують його покарання, рішення суду про звільнення ОСОБА_7 , від відбування покарання з випробуванням в порядку ст.75 КК України не є належно обґрунтованим.
Згідно матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_7 після проголошення щодо нього вироку, в порушення обов`язків покладених на нього обраним запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання, залишив місце проживання та з 05.10.2015 року перебував у розшуку. За таких обставин, в порядку ст.331 КПК України запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підлягає скасуванню. На підставі ст.ст.177, 178, 183 КПК України, з метою запобігти обвинуваченим ОСОБА_7 спробам ухилитися від суду, з врахуванням особи обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Олевського районного суду Житомирської області від 07 травня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати, а по кримінальному провадженню призначити новий судовий розгляд в Олевському районному суді Житомирської області.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати. Обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30.09.2016 року.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :