Номер провадження: 11-кп/785/491/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.05.2016 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілих: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одесі кримінальне провадження №0004215 від 09.07.2015 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Троїцьке, Біляївського району, Одеської області, з середньою освітою, працюючий приватним підприємцем, одружений, маючий на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до взяття під варту, проживаючий за адресою АДРЕСА_2 ,раніше судимий:
1) 12.03.2001 року Біляївським районним судом Одеської області за ч. 3 ст. 206 КК України (в ред.1960 року) до 3 (трьох) років позбавлення волі, звільнений 04.06.2003 року умовно-достроково на 9 місяців 9 днів;
2) 25.04.2005 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст.307 КК України, з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
3) 28.11.2008 року Малиновським районним судом м. Одеси за ст.ст. 121 ч. 1, 296 ч. 4, на підставі ст.70 КК України, до 5 (п`яти) років позбавлення волі, з застосуванням положень ст.75 КК України, з іспитовим строком 2 (два) роки;
4) 28.04.2011 Київським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.309КК України до штрафу в розмірі 1000 грн.,
визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115 ч.4 ст.187КК України, -

встановив:
Оскаржуваним вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року, обвинувачений ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, та йому призначено покарання:
- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.Строк відбування ОСОБА_10 покарання обчислюється з дня набрання вироком законної сили.Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбутого ОСОБА_10 основного покарання у виді позбавлення волі, зарахований строк його попереднього ув`язнення з дня затримання - 20 липня 2015 року до дня ухвалення вироку 27 січня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_10 залишений незмінним тримання під вартою в ОУВП УДПТСУ № 21 в Одеській області.Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати на залучення експертів в сумі 2930 (дві тисячі дев`ятсот тридцять) грн. 66 коп. Доля речових доказів вирішена у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, 09 липня 2015 року, приблизно о 15 годині ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, проник шляхом вільного доступу через незачинені вхідні двері до квартири АДРЕСА_3 , в якій знаходилась ОСОБА_11 , 1936 року народження. Діючи умисно, реалізуючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті з корисливих мотивів, ОСОБА_10 напав на ОСОБА_11 з метою заволодіння майном. Застосовуючи до потерпілої ОСОБА_11 насильство, небезпечне для життя і здоров`я, він знайденим в квартирі кухонним ножем з метою спричинення смерті наніс їй численні удари в область правої передньої поверхні шиї, один удар ножем в область лівого боку тулуба, спричинивши їй численні колото-різані поранення шиї з численними пошкодженнями дрібних судин шиї, лівої спільної сонної артерії, щитовидної залози, глотки, правої яремної вени, надгортанника, розвитком масивної зовнішньої кровотечі, від яких ОСОБА_11 померла на місці події.
В результаті злочинних дій ОСОБА_10 потерпілій були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя у вигляді численних колото-різаних поранень шиї з численними пошкодженнями дрібних судин шиї, лівої спільної сонної артерії, щитовидної залози, глотки, правої яремної вини, надгортанника, розвитком масивної зовнішньої кровотечі. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_11 виявився шок.
В подальшому, скориставшись тим, що потерпіла не може чинити опір, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_10 заволодів майном, яке знайшов в квартирі і яке належало онуці ОСОБА_11 ОСОБА_7 , а саме: планшетом «Samsung Galaxy TAB 2» вартістю 4000 грн., цифровою камерою «Samsung EC-ST 150F» вартістю 1034,90 грн., годинником «Nike» вартістю 200 грн., годинником «Nike» вартістю 250 грн., годинником «Romanson» вартістю 500 грн., срібним кільцем вартістю 350 грн., предметами жіночої біжутерії на загальну суму 3000 грн., сумкою вартістю 250 грн., мобільним телефоном «Nokia Lumia 820» вартістю 4102,09 грн., який належав співмешканцю ОСОБА_7 ОСОБА_12 , після чого помістив викрадене майно до сумки і зник з місця злочину, розпорядившись ним на свій розсуд, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 13686,99 грн.
Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок в частині визнання винним ОСОБА_10 за ч.4 ст.187 КК України скасувати та закрити провадження за відсутністю в його діях складу злочину, а вирок в частині визнання ОСОБА_10 винним за п.6 ч.2 ст.115 КК України змінити, перекваліфікувати його дії за ч.2 ст.15, п.6 ч.2 ст.115 КК України та призначити покарання згідно вимог ч.3 ст.68, 69 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги адвокат посилалася на недоведеність вини обвинуваченого, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильну кваліфікацію дії обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_10 також подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року скасувати, посилаючись на свою непричетність до скоєння злочинів.

В судовому засіданні апеляційного суду, до початку апеляційного розгляду, в порядку ст.403 КПК України адвокат ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_10 змінили вимоги своїх апеляційних скарг, не оспорювали фактичні обставини скоєння злочинів та доведеність вини обвинуваченого, просили суд призначити обвинуваченому покарання з застосуванням положень ст.69 КК України. При цьому, обвинувачений ОСОБА_10 заявив суду про визнання вини у повному обсязі та заявив, що його позиція щодо зміни апеляційних вимог є добровільною, оскільки він переоцінив своє відношення до скоєного.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку змінених апеляційних скарг; прокурора, який заперечував проти задоволення змінених апеляційних скарг; думку потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення змінених апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи змінених апеляційних скарг;провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_10 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованим, обвинуваченим та його захисником, а також прокурором та потерпілими не ставиться під сумнів та не оскаржується, а тому вирок в цій частині апеляційним судомне переглядається.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_10 і чи повинен він її відбувати, суд першої інстанції встановив відсутність обставин, які у відповідності до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого.

Суд вірно врахував обставину, яка у відповідності до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого - скоєння злочину відносно щодо особи похилого віку (т.1, а.с.37).

При призначені покарання судом враховано ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень та данні про особу обвинуваченого: його сімейний стан, зокрема знаходження на його утриманні дружини та двох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом; посередню характеристику; попередні судимості (т.2, а.с. 63-64, 68-70, 71).

Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства.

З огляду на зазначене, доводи обвинуваченого та захисника, на які вони посилаються в своїх апеляційних скаргах, судом першої інстанції були враховані в повній мірі.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_10 має захворювання, які зазначені в медичних документах щодо його стану здоров`я, які містяться в матеріалах кримінального провадження та в документах, наданих захисником під час апеляційного розгляду, не є тією обставиною, яка може свідчити про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання.

Що стосується доводів захисника про можливість застосування при призначені покарання положень ст.69 КК України, то вони на думку апеляційного суду, є безпідставними в зв`язку з відсутністю обставин, які б давали можливість застосування цієї норми закону.

Доводи захисника на щире каяття обвинуваченого, також є непереконливими.

Так, відповідно до роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23 грудня 2005 року, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Як убачається з журналу судового засідання та технічного запису судового процесу в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів фактично визнав частково, жалю з приводу вчиненого не висловлював (т.2, а.с. 112-115, 123-124, 126). Зазначене вказує на те, що суд першої інстанції обґрунтовано не визнав зазначену апелянтом обставину такою, що пом`якшує покарання.

Той факт, що в судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою вину в повному обсязі та заявив, що жалкує про вчинені злочини, на думку апеляційного суду, не може свідчити про його щире каяття, оскільки щире каяття означає, що особа, крім визнання вини, демонструє готовність понести заслужене покарання, щиро шкодує про вчинене і співчуває потерпілому.

З урахуванням вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 особливо тяжких злочинів, характеру та спрямованості його протиправних дій, районний суд, в повній мірі врахувавши положення ст.ст. 50, 65 КК України, дійшов обґрунтованого висновку про підвищену небезпечність обвинуваченого для суспільства та призначив йому покарання, яке є домірним скоєному, необхідне й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових злочинів.
За таких обставин, оскільки зміненні апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не містять у собі достатніх підстав для зміни вироку суду та пом`якшення призначеного обвинуваченому покарання, а судомапеляційноїінстанціїне встановлено будь-якихновихобставин, які не були врахованісудомпершої інстанціїприухвалені вироку, іякі бпом`якшувалиабо суттєвомоглизнизитипризначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, в тому числі і шляхом застосування положень ст.69 КК України, про що просить захисник, апеляційний суд вважає необхідним вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Істотних порушень норм кримінального та кримінально-процесуального закону при перевірці справи апеляційним судом, що стали б підставою для скасування вироку суду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:
Змінені апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 27.01.2016 року у кримінальному провадженні №0004215 від 09.07.2015 року відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моментуїї проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді апеляційного судуОдеської області
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4