АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 193/1397/16-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/702/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар ОСОБА_5
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі 20 вересня 2016 року, в режимі дистанційного судового провадження, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
представник Софіївської ВК № 45 ОСОБА_8
засуджений ОСОБА_6
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 11.09.2014 року ОСОБА_6 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.1 ст.289, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці, за сукупністю вироків в порядку ст. 71 КК приєднано частину не відбутого покарання за вироком Мар`їнського районного суду Донецької області від 22.01.2013 року у вигляді 3 місяців позбавлення волі і остаточно призначено строк покарання у виді три роки і шість місяців позбавлення волі.
14 липня 2016 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_6 надійшло клопотання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення було відмовлено, та своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 характеризується посередньо, вимоги режиму відбування покарання не порушує. Заохочень та стягнень не має. На виробництві не працевлаштований, але в силу своїх фізичних можливостей та за власним бажанням виконує роботи з благоустрою. За власним бажанням працює днювальним без оплати праці. До виконання передбачених законом вимог персоналу ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Засуджений не бере участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу. Також не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в їх роботі. Вину у скоєному злочині визнає повністю, розкаюється. Підтримує зв`язки з рідними.
Як вбачається з матеріалів особової справи, питання про можливість зміни умов тримання відповідно до ст.100 КВК України та про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким відповідно до ст.82 КК України, не розглядалося.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги засуджений ОСОБА_6 посилається на ті обставини, що суд безпідставно відмовив в задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, на що є усі підстави, а саме, за період відбування покарання він характеризується посередньо, стягнень не має, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку та ввічливих взаємовідносин з адміністрацією установи і засудженими. Не має заохочень за станом здоров`я, є інвалідом 2 групи. Працює в медичній частині санітаром, виконує всю роботу по благоустрою і по прибиранню палат, приміщень без оплати праці. Вважає, що сумлінною поведінкою довів своє виправлення.
В судовому засіданні при апеляційному розгляді прокурор та представник Софіївької ВК № 45 заперечували проти задоволення апеляційної скарги засудженого та вважали ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою.
Засуджений ОСОБА_6 свою апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.
Відповідно до ст. 402 КПК України заперечення на апеляційну скаргу сторонами апеляційного розгляду подані не були.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду Дніпропетровської області, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_6 , обговоривши наведені у апеляційній скарзі доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття засудженим певного терміну покарання, передбаченого ч.3 ст.81 КК України.
На думку колегії суддів, розглядаючи клопотання засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини провадження та в достатній мірі вмотивував свій висновок про те, що він не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, посилаючись на те, що таке звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд врахував не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, головною підставою умовно-дострокового звільнення є виправлення особи.
Висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_6 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений своїм відношенням до праці та поведінкою не довів своє виправлення та не відбув необхідну частину покарання, яка передбачена для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.
З цим висновком суду колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає обставинам кримінального провадження, даним про особу і поведінку засудженого ОСОБА_6 , який за період відбуття покарання в установі виконання покарання характеризується посередньо, скоїв злочин в період відбування іспитового строку, заохочень немає (а.кп. 6, 7,8).
Крім того, засуджений не відбув необхідну частину покарання, передбачену ч.3 ст. 81 КК України, яка є обов`язковою умовою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення, тому клопотання засудженого ОСОБА_6 є передчасним.
На думку колегії суддів, за викладених обставин доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню, та підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 405, 407, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 28 липня 2016 року про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_6 щодо умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання - залишити без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
На судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді Апеляційного суду
Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4