Справа № 602/470/16-к
Провадження № 1-кп/602/49/2016
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" липня 2016 р.

Лановецький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ланівці кримінальне провадження № 0000126 від 30 травня 2016 року по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ланівці Лановецького району Тернопільської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , українки, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, має одну малолітню дитину, не працюючої, судимої 10 листопада 2015 року Лановецьким районним судом за ч.1 ст.185 КК України до 140 годин громадських робіт, 30 травня 2016 року Лановецьким районним судом за ч.2 ст.389 КК України та звільненої від покарання
за ч.3 ст.357 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2016 року близько 16 год. у ОСОБА_4 , яка перебувала в приміщенні приватного будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння офіційними документами ОСОБА_5 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 27 травня 2016 року близько 16 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні приватного будинку ОСОБА_5 , що знаходиться в АДРЕСА_3 , скориставшись тимчасовою відсутністю ОСОБА_5 , переконавшись, що за нею ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрала з верхньої полиці дерев`яної шафи паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 21.01.2000 року Лановецьким РВ УМВС України Тернопільської області ОСОБА_5 та пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 . Викрадені документи вона винесла з будинку ОСОБА_5 , заволодівши ними.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала повністю та заявила клопотання не досліджувати докази, зібрані по справі, фактичні обставини яких вона не заперечує. Обвинувачена ОСОБА_4 дала суду показання про те, що дійсно вона тимчасово проживала в ОСОБА_5 і залишила в нього свої документи, які пропали і вона не могла їх знайти.

27 травня 2015 року, пояснила обвинувачена, вона прийшла у будинок ОСОБА_5 і вирішила забрати його документи. ОСОБА_5 перебував у веранді свого будинку, а вона зайшла в кімнату, де з верхньої полиці дерев`яної шафи забрала зошит з документами ОСОБА_5 . Через два дні прийшла працівники поліції і обвинувачена повернула викрадені документи.

Обвинувачена ОСОБА_4 розкаюється у вчиненому, зрозуміла, що вчинила неправильно.

Крім повного визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення самою обвинуваченою, її вина повністю доведена зібраними органом досудового слідства доказами, які обвинувачена не оспорює та на підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників процесу, судом визнано недоцільним.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає.

Враховуючи наведені по справі обставини, суд прийшов до висновку про доведеність кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченою ОСОБА_4 і її дії слід кваліфікувати за ч.3 ст. 357 КК України незаконне заволодіння паспортом та іншими важливим особистим документом.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно із ст.66 КК України суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст.67 КК України суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку та рецидив злочину.

При обранні виду і міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує, що вона позитивно характеризується за місцем проживання та має неповнолітню дитину.

Санкцією ч.3 ст.357 КК України передбачено покарання у виді штрафу, арешту та обмеження волі.

Відповідно до вимог ч.3 ст.60 КК України арешт не застосовується до жінок, які мають дітей віком до семи років, а відповідно до вимог ч.3 ст.61 КК України обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

За змістом п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ч.1 ст.69 КК України. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Суд не вправі перейти до більш м`якого виду покарання у випадках, коли санкцією закону, за яким засуджується особа, передбачено лише такі покарання, які з огляду на її вік чи стан не можуть бути застосовані.

Згідно матеріалів кримінального провадження ОСОБА_4 має дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі наведеного суд вважає, що відповідно до зазначених вимог ОСОБА_4 слід визнати винною в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України і призначити покарання згідно статті звинувачення у виді штрафу.

Судом встановлено, що вироком Лановецького районного суду Тернопільської області від 30 травня 2015 року ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та звільнена він покарання на підставі ч.3 ст. 60, ч.3 ст. 61 КК України. Вирок Лановецького районного суду від 10 листопада 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджена до покарання у виді 140 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

На даний час ОСОБА_4 покарання у виді громадських робіт повністю не відбула.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Таким чином, покарання, призначене ОСОБА_4 у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України і призначити покарання за даною статтею у виді 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 грн. (шістсот вісімдесят гривень).

Вирок Лановецького районного суду від 10 листопада 2015 року, яким ОСОБА_4 засуджена до покарання у виді 140 годин громадських робіт, виконувати самостійно.

Речові докази по справі - паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_5 , який перебуває на відповідальному зберіганні в потерпілого ОСОБА_5 , повернути потерпілому;

- пенсійне посвідчення, видане на ім`я ОСОБА_5 , яке перебуває на відповідальному зберіганні в потерпілого ОСОБА_5 , повернути потерпілому;

- зошит ОСОБА_5 , який перебуває на зберіганні у камері зберігання речових доказів в Лановецькому ВП, повернути ОСОБА_5 .

Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Тернопільської області через Лановецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7 Сенюх