АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004748 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженки м. Богуслав, громадянка України, з середньо-технічною освітою, що зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судима,

обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року ОСОБА_5 визнано винуватою за ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України з призначенням покарання: - за ч. 1 ст. 200 КК України штраф у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 2 ст. 200 КК України з застосуванням ст. 69 КК України штраф у розмірі 3750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання у виді штрафу у розмірі 3750 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Заступник прокурора міста Києва ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий, яким ОСОБА_5 призначити покарання за ч. 1 ст. 200 КК України штраф 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, за ч. 2 ст. 200 КК України штраф 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне покарання у виді 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Такі вимоги обґрунтовує тим, що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через мякість та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ОСОБА_5 вчинила 88 епізодів підробки документів та незаконно зняла з банківських рахунків 4640093,95 грн., сприяла вчиненню злочинів у сфері господарської діяльності, та визнала свою провину намагаючись уникнути суворого та справедливого покарання, тому вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченої можливе за умови призначення їй покарання у виді штрафу в розмірі 5000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В судовому засіданні апеляційної інстанції прокурор апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, обвинувачена та її заисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вказували на незаконність вирок суду через відсутність інкримінованого складу злочину.

За вироком суду ОСОБА_5 визнана винуватою у підробці документів на переказ, інших засобів доступу до банківських рахунків та їх використання, а також у тих самих діях вчинених повторно, тобто у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 200 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 , працюючи, згідно з наказу № 159-п від 1 березня 2011 року на посаді касира - економіста сектора касових операцій Київського відділення № 10 групи відділень № 1 (м. Києва) у складі департаменту роздрібних продаж Північного комерційного макрорегіону (м. Київ) ПАТ «Укрсоцбанк» до 20 квітня 2015, в обов`язки якої згідно посадових інструкцій входить проведення касового обслуговування клієнтів фізичних осіб усіх сегментів, згідно з вимогами нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх нормативних документів Банку, а саме: видача готівки з поточних рахунків та депозитних рахунків та інші, діючи всупереч інтересам держави у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків, умисно з корисливих мотивів, діючи умисно, в порушення посадових інструкцій, а також вимог Закону України № 234 6-ІІІ від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з метою підробки та використання документів на переказ, інших засобів доступу до банківських рахунків, діючи як касир - економіст сектора касових операцій, 08 вресня 2014 року в невстановлений досудовим слідством час, перебуваючи на робочому місці в приміщенні каси № 3 Київського відділення № 10 групи відділень № 1, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9/11, використовуючи зовнішні електронні носії інформації (комп`ютерне обладнання), що у приміщенні каси, склала у електронному вигляді, шляхом внесення обов`язкових реквізитів- передбачених законодавством заяву на видачу готівки від імені ОСОБА_9 в яку внесла завідомо неправдиві відомості, а саме щодо звернення ОСОБА_9 до ПАТ «Укрсоцбанк» про зняття з власного банківського рахунку грошових коштів у розмірі 1296, 00 грн., яку роздрукувала та особисто виконала в ній підпис від імені ОСОБА_9 у графі «Підпис отримувача» та виконала особистий підпис як касир - економіст сектора касових операцій, чим засвідчила завідомо підроблений документ як співробітник ПАТ «Укрсоцбанк».
Використовуючи вищевказану заяву, як завідомо підроблений документ, а також службове програмне забезпечення, яке завантажене на зовнішні електронні носії інформації (комп`ютерне обладнання) зазначеної банківської установи, ОСОБА_5 отримала вільний доступ до банківського рахунку, який належить ОСОБА_9 у результаті чого особисто здійснила зняття грошових коштів з зазначеного рахунку у сумі 1296,00 грн., які у повному обсязі передала невстановленій слідством особі (досудове розслідування відносно якої проводиться в рамках іншого кримінального провадження).
Такими ж аналогічними діями ОСОБА_5 , шляхом використання зовнішніх електронних носіїв інформації, розташованих у приміщенні каси, складала у електронному вигляді заяви на видачу готівки від імені клієнтів банку та вносила завідомо неправдиві вдомості про зняття з банківського рахунку грошових коштів, після чого роздруковуючи заяви особисто виконувала підпичи від імені цих осіб та особистий підпис підпису як касир - економіст сектора касових операцій,чим засвідчила завідомо підроблений документ як співробітник ПАТ «Укрсоцбанк» та використовуючи завідомо підроблений документ та службове програмне забезпечення, яке завантажене на зовнішні електронні носії інформації ОСОБА_5 отримала вільний доступ до банківських рахунків, у результаті чого особисто здійснювала зняття грошових коштів з зазначених рахунків, а саме:
- 11 вересня 2014 року у сумі 1305,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 15вересня 2014 року у сумі 400,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 19 версеня 2014 року у сумі 680,00 грн.,з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 29 вересня 2014 року у сумі 1502,4 8 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 29 вересня 2014 року у сумі 1500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 9 жовтня .2014 року у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 9 жовтня .2014 року у сумі у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 9 жовтня .2014 року у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 145000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 1500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 145000,00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 13 жовтня 2014 року у сумі 1000, 00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_12 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 1500,00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_12 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 140000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 13 жовтня 2014 року у сумі 2060,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 13 жовтня 2014 року у сумі 149000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;
- 13 жовтня 2014 року у сумі 750,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 14 жовтня 2014 року у сумі 149900,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 14 жовтня 2014 року у сумі 149000,00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_12 ;

- 14 жовтня 2014 року у сумі 149100,00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 14 жовтня 2014 року у сумі 149000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 14.10.2014 року у сумі 149100,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 14 жовтня 2014 року у сумі 100,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 14 жовтня 2014 року у сумі 144900,00 грн. з рахунку який належить ОСОБА_13 ;
- 15 жовтня 2014 року у сумі 148300,00 грн з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 15 жовтня 2014 року у сумі 149900,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 15 жовтня 2014 року у сумі 149900,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 15 жовтня 2014 року у сумі 149900,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 16 жовтня 2014 року у сумі 2500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 16 жовтня 2014 року у сумі 1000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 16 жовтня 2014 року у сумі 1000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 17 жовтня 2014 року у сумі 1200,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 20 жовтня 2014 року у сумі 16,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 21 жовтня 2014 року у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 21 жовтня 2014 року у сумі 149000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 21 жовтня 2014 року у сумі 250,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 22 жовтня 2014 року у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 22 жовтня 2014 року у сумі 750,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 22 жовтня 2014 року у сумі 149999,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 23 жовтня 2014 року у сумі 113000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 23 жовтня 2014 року у сумі 87000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 .

Крім того, ОСОБА_5 працюючи, згідно наказу № 159-п від 1 березня 2011 року на посаді касира - економіста сектора касових операцій Київського відділення № 10 групи відділень № 1 (м. Києва) у складі департаменту роздрібних продаж Північного комерційного макрорегіону (м. Київ) ПАТ «Укрсоцбанк» до 20.04.2015, в обов`язки якої згідно посадових інструкцій входить проведення касового обслуговування клієнтів фізичних осіб усіх сегментів, згідно з вимогами нормативно-правових актів НБУ та внутрішніх нормативних документів Банку, а саме: видача готівки з поточних рахунків та депозитних рахунків та інші, діючи всупереч інтересам держави у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків, умисно з корисливих мотивів, діючи умисно, в порушення посадових інструкцій, а також вимог Закону України № 234 6-ІІІ від 05 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» з метою підробки та використання документів на переказ, інших засобів доступу до банківських рахунків, діючи повторно, перебуваючи на робочому місці в приміщенні каси № З Київського відділення № 10 групи відділень № 1, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9/11, використовуючи зовнішні електронні носії інформації (комп`ютерне обладнання), розташовані у приміщенні каси, склала у електронному вигляді заяви на видачу готівки в які вносила завідомо неправдиві відомості, а саме щодо звернення клієнтів банку ПАТ «Укрсоцбанк» про зняття з власного банківського рахунку грошових коштів та в подальшому з використанням зовнішніх електронних носіїв інформації роздруковувала ці заяви та особисто виконувала в них підписи від імені у графі «Підпис отримувача» та виконувала особистий підпису як касир - економіст сектора касових операцій, чим засвідчувала завідомо підроблені документи як співробітник ПАТ «Укрсоцбанк». Та використовуючи цей докемнт отримувала вільний доступ до банківських рахунків, у результаті чого особисто здійснювала зняття грошових коштів з зазначених рахунків, а саме:
- 24 жовтня 2014 рпоку у сумі 92000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 24 жовтня 2014 року у сумі 108000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;
- 27 жовтня 2014 року у сумі 1510,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 27 жовтня 2014 року у сумі 101440,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 28 жовтня 2014 року у сумі 100000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;
- 29 жовтня 2014 року у сумі 86000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 29 жовтня 2014 року у сумі 114000,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 30 жовтня 2014 року у сумі 111838,79 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;
- 30 жовтня 2014 року у сумі 89672,54 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 31 жовтня 2014 року у сумі 107808,56 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 31.жовтня 2014 року у сумі 93702,77 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 04 листопада 2014 року у сумі 112846,35 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 04 листопада 2014 року у сумі 88664,99 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 10 листопада 2014 року у сумі 100755,67 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 10 листопада 2014 року у сумі 120906,80 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 21 листопада 2014 року у сумі 1500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 26 листопада 2014 року у сумі 1450,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 26 лисопада 2014 року у сумі 14 50,00 грн.,з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 02 грудня 2014 року у сумі 555,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 23 грудня 2014 року у сумі 1500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 24 грудня 2014 року у сумі 1500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_13 ;

- 26.12.2014 року у сумі 500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;

- 26 грудня 2014 року у сумі 500,00 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 30 грудня 2014 року у сумі 1350 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 30 грудня 2014 року у у сумі 1350 грн.,з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 26 січня 2015 року у сумі 690 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 26 січня 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 27 січня 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 27 січня 2015 року у сумі 500 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 28 січня 2015 року у сумі 100 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;

- 28 січня 2015 року у сумі 84 0 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 13 лютого 2015 року у сумі 1300 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 26 лютого 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 26 лютого 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 27 лютого 2015 року у сумі 200 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 27 лютого 2015 року у сумі 300 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 ;
- 03 березня 2015 року у сумі 10 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 03 березня 2015 року у сумі 50 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;
- 23 березня 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_9 ;
- 30 березня 2015 року у сумі 1000 грн., з рахунку який належить ОСОБА_10 ;

- 30 березня 2015 року у сумі 1100 грн., з рахунку який належить ОСОБА_11 .

Усі вищевказані кошти ОСОБА_5 у повному обсязі передавала невстановленій слідством особі (досудове розслідування відносно якої проводиться в рамках іншого кримінального провадження).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив вирок скасувати через мякість призначеного покарання, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та вказували на незаконність вироку суду через відсутність складу ззлочину, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченої, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, проте вирок суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

За ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно із положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, асаме журналу судового засідання та аудіозапису від 21 липня 2015 року (а.с. 52-53 т. № 3), суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому, з матеріалів кримінального провадження (а.с. 61-151 т. № 3) видно, що після зясування порядку дослідження доказів прокурором у кримінальному провадженні було складено обвинувальний акт про зміну обвинувачення, який погоджено з виконуючим обовязків прокурора Оболонського району м. Києва ОСОБА_14 .

Вказаний обвинувальний акт про зміну обвинувачення ОСОБА_5 отримала в судовому засіданні 7 вересня 2015 року (а.с. 152 т. № 3), з урахуванням чого розгляд судового засідання було відкладено для ознайомлення із зміненим обвинуваченням.
Стаття 338 КПК України передбачає, що з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор після виконання вимогстатті 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення.
Частина 4 цієї ж статті вказує, що у разі зміни обвинувачення в суді суд роз`яснює обвинуваченому, що він буде захищатися в судовому засіданні від нового обвинувачення, після чого відкладає розгляд не менше ніж на сім днів для надання обвинуваченому, його захиснику можливості підготуватися до захисту проти нового обвинувачення.

Однак, суд першої інстанції вказаної норми кримінально процесуального закону у повному обсязі не дотримався і переконавшись в ориманні обвинуваченою зміненого обвинувального акту та відкладаючи розгляд справи не розяснив останній, що вона буде захищатися від нового обвинувачення.
Також, у відповідності до ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий, окрім іншого, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Згідно ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.
В порушення вказаних вимог закону, суд під час розгляду кримінального провадження після зміненого обвинувачення, не надав прокурору можливості оголосити змінене обвинувачення, не зясував думку учасників судового розгляду щодо обсягу дослідження доказів, та не обговоривши можливості проведення судового розгляду в порядку ст. 349 КПК України, провів його за цим порядком, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. т. № 3) та диском із записом судового засідання, чим порушив процесуальні права обвинуваченої.
Крім того, стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

У ст. 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження 15 червня 2015 року між ОСОБА_5 та адвокатом ОСОБА_15 укладено договір щодо надання правової допомоги (а.с. 195 т. № 1), а обвинувальні акти щодо ОСОБА_5 складені 16 червня та 26 червня 2016 року.

Вказані обставини свідчать про те, що адвокат ОСОБА_15 був залучений як захисник на здійснення захисту ОСОБА_5 у кримінальному провадженні на стадії закінчення досудового розслідування.

При цьому, із звукозапису судового засідання від 4 листопада 2015 року із контексту відповіді обвинуваченої на запитання прокурора зрозуміло, що обвинувачена ОСОБА_5 покладається на добросовістність прокурора який складав обвинувальний акт та думає про правильність викладення в зміненому обвинувальному акті фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, дати та місце їх вчинення, бо їй немає з чим звірити.

З урахуванням наведеного слід прийти до висновку, що участь захисника ОСОБА_15 на здійснення захисту в данному кримінальному провадженні обвинуваченої ОСОБА_5 найімовірніше свідчить про символічний характер йогопослуг, що вказує на неефективністьта недотримання складових права на захист навіть за умови участі його у провадженні на різних стадіях.
Належна реалізація права на захист у кримінальному провадженні вимагає застосування практики ЄСПЛ, згідно з правовою позицією якого, відображеною, зокрема, у п. 262 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду».
Із вказаного слідує, що суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, чим порушено право обвинуваченої на захист, які тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у відповідності до п. 1 ч.1 ст. 415 КПК України.
Обґрунтування доводам апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченоїтакож оцінка доказів в цій частині, колегією суддів не надається, оскільки призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, немає права вирішувати наперед питання про достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду першої інстанції здійснити судове провадження згідно з вимогами розділу 4 КПК України в іншому складі суду.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

У задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити.
У порядку ч. 2 ст. 404 КПК України вирок Соломянського районного суду міста Києва від 4 листопада 2015 року відносно ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0004748 за обвинуваченням за ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України, скасувати.
Призначити новий розгляд кримінального провадження № 0004748 за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 200, ч. 2 ст. 200 КК України в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 0004748,
№ апеляційного провадження 11-кп/796/215/2016
Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_16 ,
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1