АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/2033/16 Справа № 205/1981/16-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
Головуючого: ОСОБА_2
Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 0000468 в порядку дистанційного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року, ухвалений відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого:

-10 січня 1996 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, за ст.ст. 229-6 ч. 1, 45 КК України до 2 років позбавлення волі, з випробувальним терміном 1 рік;

-23 квітня 1997 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ст. 14, 140 ч. 3, 42 КК України до 3 років позбавлення волі з конфіскацією ? майна, з лікуванням від наркоманії, на підставі ст. 43 КК України приєднаний невідбутий строк 1 рік за вироком від 10 січня 1996 року до відбуття 4 роки позбавлення волі; звільнений 31 березня 2000 року Криворізькою ВК Дніпропетровської області № 80 за ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2000 року умовно-достроково на 6 місяців 23 дні;

-23 травня 2001 року Ленінським районим судом м. Дніпропетровська за ст. 229-6 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі з лікуванням від наркоманії, звільнений 20 квітня 2002 по відбуттю строка покарання;

-09 грудня 2002 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 3, 75 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком 3 роки;

-17 червня 2004 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 3, 309 ч. 2, 70, 71 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 частково приєднаний невідбутий строк 6 місяців за вироком від 09 грудня 2002 року, до відбуття 3 роки 6 місяців позбавлення волі, за постановою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2005 року замінено невідбуту частину покарання 1 рік 8 місяців 2 дні більш м`яким на обмеження волі;

-10 жовтня 2008 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 2 років позбавлення волі; звільнився 09 лютого 2010 року умовно-достроково на 6 місяців 13 днів;

-29 січня 2015 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ст.ст. 185 ч. 2, 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст.71 КК України частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015 року, остаточно призначивши покарання у виді 2-х років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Судом першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 04 лютого 2016 року приблизно о 17 годині 12 хвилин, прибув до магазину «Варус № 38», розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Братів Трофимових, 38, де у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна. Впевнившись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 підійшов до торгових прилавків з алкогольною продукцією, з яких викрав чуже майно, яке належить ТОВ «Омега «Варус № 38», а саме: пляшку віски «Ханкі Банністер» об`ємом 0,35 л., ринкова вартість якої станом на 04 лютого 2016 року складає 202 гривні 45 копійок.

Після чого, не збираючись розраховуватись за вищевказану пляшку віскі, сховавши її до лівого рукаву куртки, одягненої на ньому, вважаючи свої дії непомітними для оточуючих. Проходячи касову лінію магазину за пляшку віски «Ханкі Банністер» об`ємом 0,35 л. не розрахувався. Таким чином, ОСОБА_8 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки на виході з магазину він був зупинений працівниками охорони ТОВ «Омега Варус № 38, яким він віддав пляшку віскі торгової марки «Ханкі Банністер» об`ємом 0,35 л. Своїми протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ТОВ «Омега» Варус № 38 майнову шкоду в розмірі 202 гривні 45 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, обвинуваченим подана апеляційна скарга, в якій просить пом`якшити йому міру покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при ухваленні вироку не було взято до уваги його стан здоров`я, а саме захворювання на туберкульоз.
Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, позицію захисника, який просив задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_8 , думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, за обставин, викладених у вироку суду, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі з огляду на положення ч. 3 ст. 349 КПК України не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень процесуального закону, які тягнуть за собою скасування вироку, судом першої інстанції допущено не встановлено.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується позитивно, раніше неодноразово засуджений, скоїв кримінальне правопорушення в період іспитового строку за попереднім вироком, обставину, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

З матеріалів кримінального провадження № 0000468 вбачається, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2015 року (а.с. 35-37) ОСОБА_8 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у вигляді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання, встановивши засудженому іспитовий строк 2 роки. На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_8 покладені обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію та повідомляти про зміну місця проживання.

Вищезазначений вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська набрав чинності 03.03.2015 року.

Ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд 1 інстанції з урахуванням даних, зазначених в апеляційній скарзі, правильно дійшов висновку щодо неможливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, призначивши покарання у вигляді позбавлення волі, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Таким чином, доводи обвинуваченого, які викладені в його апеляційній скарзі, є необґрунтованими, та за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання, призначеного обвинуваченому за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 за вироком суду першої інстанції.

Керуючись ст. 376, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2016 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 11 лютого 2016 року по 17 листопада 2016 року включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. На ухвалені рішення судів першої та апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той самий строк з моменту отримання копії судового рішення.
Судді: