Справа № 357/5153/16-к
1-кп/357/496/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.05.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000032 від 23.04.2016 року, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, українця, громадянина України, з середньою технічною освітою, не одруженого, не працюючого, призваного на військову службу за мобілізацією 30.04.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , яку проходить на посаді водія-електрика радіостанції взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , -

обвинуваченого у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до ст.ст. 1, 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», Указів Президента України «Про часткову мобілізацію»: від 17.03.2014 року №303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 року № 1126-VII; від 06.05.2014 року № 454/2014, затвердженого Законом України від 06.05.2014 року № 1240-VII ; від 21.07.2014 року № 607/2014, затвердженого Законом України від 22.07.2014 року № 1595-VII; від 14.01.2015 року № 15/2015, затвердженого Законом України від 15.01.2015 року № 113-VIII, з 18 березня 2014 року в Україні діє особливий період, що охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 за № 22 від 23 січня 2016 року військовослужбовця призваного на військову службу під час мобілізації 30 квітня 2015 року ІНФОРМАЦІЯ_2 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду водія-електрика радіостанції взводу управління протитанкового артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_1 та зараховано до списків цієї частини, яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 .

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4, 11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, призваним на військову службу під час мобілізації і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, без поважних причин, в умовах особливого періоду, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 2 лютого 2016 року близько 08 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , яка до 8 лютого 2016 року дислокувалася за адресою АДРЕСА_2 , та вибув до місця свого постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 .

У період з 2 лютого по 26 квітня 2016 солдат ОСОБА_4 ухилявся від обов`язків військової служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

26 квітня 2016 року солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової прокуратури Білоцерківського гарнізону.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального злочину визнав повністю і показав суду, що він був призваний 30.04.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації і спочатку проходив навчання в учбовому підрозділі в м. Полтава, після чого в кінці травня 2015 року його направили для проходження служби до військової частини номер НОМЕР_3 в АДРЕСА_3 , в зону АТО. Він приймав безпосередню участь в АТО, мав поранення, після чого його направили для проходження подальшої служби до в/ч НОМЕР_4 в АДРЕСА_2 . Перебуваючи в АДРЕСА_2 , він вирішив залишити самовільно військову частину, щоб побути дома, відпочити після контузії, тому 02.02.2016 року він без будь-яких дозволів самовільно залишив військову частині і повернувся до себе додому. Однак, розуміючи, що він вчинив злочин, 26.04.2016 року він добровільно з`явився до прокуратури Білоцерківського гарнізону.

У скоєному ОСОБА_4 розкаюється, просить суворо не карати та не позбавляти волі, та просить надати йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Визнаючи себе повністю винним та не оспорюючи фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати докази зібрані під час досудового розслідування і після роз`яснення положень ч. 3 ст. 349 КПК України у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого і суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином суд вважає, що вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому дій доведено у повному обсязі і його дії вірно кваліфіковані за ст. 407 ч. 4 КК України, оскільки він вчиняв самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини справи.

ОСОБА_4 за місцем проживання характеризується позитивно, при цьому чистосердечно розкаюється, активно сприяв розкриттю злочину наведені обставини суд розцінює як пом`якшуючі відповідальність.

Обтяжуючі відповідальність обставини судом не встановлені.

Призначаючи міру покарання, суд враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, чистосердечно розкаюється і активно сприяв розкриттю злочину.

Враховуючи всі наведені вище обставини, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства.

Речові докази у провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у провадженні відсутні.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Відносно ОСОБА_4 запобіжний захід не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
ОСОБА_6 визнати винним у скоєнні кримінального злочину, передбаченого ст. 407 ч. 4 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_4 покласти на відділ поліції за місцем його проживання.

Вирок може бути оскаржений всіма учасниками процесу до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1 ,