печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Старший слідчий в особливо важливих справах Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 , за погодженням прокурором відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на речі, які вилучені в ході обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , а саме: грошові кошти в сумі 1660 (одна тисяча шістсот шістдесят) євро; грошові кошти в сумі 635 (шістсот тридцять п`ять) доларів США; картки на пальне заправки «WOG» в кількості 14 штук, кожна номіналом по 20 літрів; картки на пальне заправки «WOG» в кількості 7 штук, кожна номіналом по 10 літрів; картки на пальне заправки «Авіас» в кількості 20 штук, кожна номіналом по 30 літрів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 внесене клопотання підтримала повністю та просила його задовольнити.

Фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів на підставі ч. 1 ст. 107 КПК України не здійснювалась, оскільки таке клопотання не заявлялось.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши подане клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено в судовому засіданні, Управлінням з розслідування кримінальних проваджень у сферах державної служби та власності Департаменту з розслідування та нагляду у кримінальних провадженнях у сферах державної служби та власності Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002239 від 13.10.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що начальник ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_6 , будучи особою, яка займає особливо відповідальне становище, всупереч інтересам служби прийняв ряд адміністративно-розпорядчих рішень, які призвели до недоотримання державним бюджетом України грошових коштів (у вигляді штрафних санкцій) у розмірі понад 1 942 217 230 грн.

В ході проведеного 05 квітня 2016 року обшуку квартири АДРЕСА_1 , в якій проживає начальник ГУ ДФС у Тернопільській області ОСОБА_6 , здійснюваного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, було вилучено грошові кошти в сумі 1660 євро, 635 доларів США та картки на пальне.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на вказані грошові кошти та талони на пальне необхідно накласти арешт для забезпечення кримінального провадження, а саме з метою можливої конфіскації майна та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як визначено ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінального-правового характеру у виді конфіскації майна.

Враховуючи, що санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за ознаками якої здійснюється досудове провадження, не передбачає додаткового виду покарання у вигляді конфіскації майна, доводи клопотання в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги про накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті (відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди), арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктах 3,4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідні данні мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону слідчий не дотримався, оскільки не дивлячись на те, що кримінальне провадження № 0002239 зареєстроване ще 12.10.2015 року за фактом зловживання владою та службовим становищем посадовими особами Державної фіскальної служби України, що спричинило тяжкі наслідки, на час розгляду клопотання слідчого про накладення арешту на вказане майно, ОСОБА_6 в статусі підозрюваного не перебуває та не вказаний у витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування, який міститься в матеріалах судового провадження.

Таким чином, стороною кримінально провадження не доведено правових підстав необхідності у накладенні арешту на грошові кошти та картки для пального, вилучених під час проведення обшуку, а отже клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :
В задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1