Справа № 460/3535/15-к
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Яворівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді: ОСОБА_1 ,
при секретарі: ОСОБА_2 ,
з участю прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Красноград Харківської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта неповна вища, не одруженого, безпартійного, демобілізованого військовослужбовця п/п НОМЕР_1 ( колишня в/ч НОМЕР_2 ), водія-електрика ПАТ «Прикарпаття обленерго», такого, який не має судимості,
за ст.407 ч.2 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
23 травня 2014 року, відповідно до Указу Президента України від 06 травня 2014 року «Про часткову мобілізацію» та мобілізаційного плану, ОСОБА_4 , призвано для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 за мобілізацією.
Цього ж дня, він вибув для проходження військової служби у військову частину НОМЕР_2 , що знаходиться в АДРЕСА_2 , де наказом командира цієї частини від 23 травня 2014 року №115 був зарахований до списків особового складу поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду командира бойової машини-командиром відділення 1 механізованого взводу 9 механізованої роти 3 механізованого батальйону бригади.
Відповідно до вимог ст.65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно положень ст.1 п.9, ч.4 п.1. ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період, вважається день відправлення у військову частину з районного (міського) військового комісаріату.
Відтак, з моменту відправлення ОСОБА_4 з військового комісаріату у військову частину-польова пошта НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Згідно п.п.1,3 ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
У відповідності до плану відмобілізування та проведення військової частини НОМЕР_2 у бойову готовність та на виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10 червня 2014 року за №111, військову частину НОМЕР_2 з 10 червня 2014 року було переведено на умовне найменування воєнного стану «військова частина польова пошта НОМЕР_1 ».
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби, молодшому сержанту ОСОБА_4 було достеменно відомо і до часу самовільного залишення ним військової частини, він дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Під час проходження військової служби у військовій частині-польова пошта НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_4 , у періоди з 14 жовтня 2014 року по 27 жовтня 2014 року та з 28 жовтня 2014 року по 17 листопада 2014 року, не маючи наміру назавжди ухилитись від військової служби, самовільно залишав територію військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що знаходиться в місті Яворові по АДРЕСА_2 та без поважних причин перебував за місцем свого фактичного проживання у АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд.
Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст.407 ч.2 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину та підтвердив факт вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.407 КК України за обставин, викладених у обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що повернувшись із зони АТО, де повністю згоріли його речі та документи, він повинен був заново відновлювати свої особисті документи, а тому декілька разів, без дозволу командира, він навідувався додому. Щиро розкаюється у вчиненому, завіривши, що подібного більше вчиняти ніколи не буде, просить також суворо його не карати.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду визнає недоцільним подальше дослідження доказів, стосовно фактичних обставин самовільного залишення військової частини та місця служби, та нез`явлення ОСОБА_4 вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця, так як вони ніким не оспорюються і учасники судового розгляду не заперечують проти цього.
При цьому, суд з`ясував правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Аналізуючи докази, що були дослідженні по справі, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України в судовому засіданні доведена повністю і кримінальне правопорушення кваліфіковано вірно, оскільки він, як військовослужбовець, вчинив самовільне залишення військової частини та місця служби, нез`явившись вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад десять діб, але не більше місяця.
Обираючи вид і розмір покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем служби та місцем проживання, є учасником бойових дій, повністю визнає свою вину, обставини, які пом`якшують покарання, як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.
Керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.2 КК України, призначивши йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що нараховує суму 850 гривень.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, через Яворівський районний суд Львівської області.
Вирок виготовлений в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1