Справа № 522/3847/16-к
Провадження 1-кс/522/5807/16
У Х В А Л А
28 березня 2016 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника підозрюваної ОСОБА_5 , підозрюваної ОСОБА_6 , представника потерпілого - захисника ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Легніца Польща, громадянки України, українки, не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
Органами досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, за наступних обставин.

Досудовим розслідуванні встановлено, що у серпні місяці 2012 року ОСОБА_8 вступила у злочинну змову з ОСОБА_6 , спрямовану на заволодіння грошовими коштами громадян.

Так, 03.08.2012 року з метою уникнення нотаріального посвідчення, ОСОБА_8 уклала з ОСОБА_6 у простій письмовій формі договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна - будинку, загальною площею 711,3 кв.м., з гаражем, площею 65кв.м., що разом розташовані на земельній ділянці загальною площею 0,13га, за адресою АДРЕСА_3 . Згідно умов договору ОСОБА_6 нібито передала на користь ОСОБА_8 грошові кошти у сумі 345.000 (триста сорок п`ять тисяч) доларів США в рахунок сплати за вказаний житловий будинок.

В подальшому ОСОБА_6 , діючи разом з ОСОБА_8 згідно раніш досягнутої злочинної домовленості, на основі попередньо штучно створених обставин - укладання нотаріально не посвідченого договору купівлі продажу об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 , подала до Київського районного суду м. Одеси позовну заяву до ОСОБА_8 про визнання письмової форми договору купівлі-продажу укладеним та визнання письмової форми договору купівлі-продажу укладеним та визнання за нею права власності на вказану земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно.

Після вступу у законну силу рішення Київського районного суду від 16.04.2013 року, згідно якого позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_6 задоволені, остання фактично набула статус власника об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 .

В той же час, з метою подальшої реалізації своїх злочинних намірів щодо заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_6 покладені на неї обов`язки щодо реєстрації себе як власника об`єкту нерухомості у Державній реєстраційній службі не здійснила.

Таким чином, створивши підґрунтя для подальшого введення в оману осіб, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих спонукань, стали підшукувати потенційного інвестора, який мав би позичити грошові кошти ОСОБА_8 під заставу належного за даними Державної реєстраційної служби їй на той момент нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 із замовчуванням інформації про існування рішення Київського районного суду м. Одеси про перехід права власності на це майно ОСОБА_6 , що вже набуло чинності.

В подальшому, підшукавши таку особу, а саме - ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 запропонували йому позичити грошові кошти в сумі 393 000 доларів США під заставу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , запевнивши його в тому, що об`єкт належить ОСОБА_8 , увівши, його, таким чином, в оману стосовно фактичного права власності.

08.07.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір позики на суму 1 128 680 гривень, та договір іпотеки на забезпечення його виконання з обтяженням об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 . При цьому ОСОБА_8 , тримаючи від ОСОБА_9 грошові кошти на вказану суму, діючи разом з ОСОБА_6 , не мали наміру на повернення грошових коштів та забезпечення виконання договору позики через договір іпотеки, а переслідували лише мету заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 шахрайським шляхом.

08.10.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір про внесення змін до договору позики від 08.10.2013 р., при цьому ОСОБА_8 , продовжуючи свої шахрайські дії, отримала від ОСОБА_9 грошові кошти на суму 1055600 гривень, не маючи наміру в подальшому повертати борг, а переслідуючи лише мету заволодіння коштами ОСОБА_9

07.02.2013 року у приміщенні нотаріальної контори, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 укладений договір про внесення змін до договору позики від 08.10.2013 р., згідно якого ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти на суму 1 251 980 гривень, отримавши гроші, не мала наміру в подальшому повертати борг, переслідуючи лише мету заволодіння коштами ОСОБА_9 .

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 , з метою звільнення об`єкту іпотеки по договору між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від 08.07.2013 року, що забезпечував виконання договору позики, звернулась з позовом до Київського районного суду м. Одеси про скасування іпотеки на підставі того, що на момент укладання договору іпотеки спірний об`єкт нерухомості належав не ОСОБА_8 , а їй на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.04.2013 року.

23.04.2014 року рішенням Київського районного суду м. Одеси вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про визнання договору позики від 08.07.2013 року з додатковими угодами, договору іпотеки від 08.07.2013 року, скасування та вилучення записів щодо обтяжень, задоволені повністю - визнано недійсними договори позики та іпотеки від 08.07.2013 року, укладені між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , та вилучено з державного реєстру прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку 1562972 і 1564522 від 08.07.2013, щодо житлового будинку з гаражем та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 .

Таким чином ОСОБА_6 та ОСОБА_8 шляхом створення фіктивних правочинів шахрайським шляхом заволоділи грошовими коштами ОСОБА_9 , завдавши йому матеріальних збитків на суму 3436260 гривень, що є особливо великим розміром.

Таким чином, своїми навмисними діями ОСОБА_6 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.190 КК України, а саме: заволодіння чужим майном шляхом обману/ та зловживання довірою (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах.

Пред`явлена підозра ОСОБА_6 підтверджується допитом потерпілого ОСОБА_9 , та протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 . Протоколами одночасних допитів між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , потерпілим ОСОБА_9 , а також матеріалами вилученими в ході тимчасових доступів у приватного нотаріуса ОСОБА_10 , та Київського районного суду м. Одеси і Апеляційного суду Одеської області та іншими матеріалами досудового розслідування.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Легніца Польща, громадянка України, українка, не одружена, не працююча, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , раніше не судима
В діях ОСОБА_6 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.4, ст. 190 КК України.

Підозрювана ОСОБА_6 вчинила особливо тяжкий злочин, який відповідно до ч. 4 ст.190 КК України карається позбавленням волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

24.02.2016 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України

«22» березня 2016 підозрювану ОСОБА_6 було повідомлено про підозру та допитано в якості підозрюваної.

Підозрювана ОСОБА_6 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який відповідно до ч. 4 ст.190 КК України карається позбавленням волі на строк до 12 років з конфіскацією майна. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризику, передбаченого у п. 1 п.3 п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

У зв`язку з чим, слідчий звернувся до суду із клопотанням, про застосування відносно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні підтримали клопотання в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на те, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування, впливати на свідків та потерпілого, вичинити новий злочин, продовжуючи свою злочинну діяльність, що свідчить про неможливість запобігання вищезазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Підозрювана ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, пред`явлена підозра є необґрунтованою, підозрювана постійно з`являлась до слідчого, коли її викликали, не з`являлась до слідчого тільки тоді, коли вона хворіла, про що слідчому надала довідки.

Представник потерпілого захисник ОСОБА_7 просив слідчого суддю задовольнити клопотання слідчого та обрати підозрюваній альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який дорівнює сумі шкоди, заподіяної даним кримінальним правопорушенням.

Дослідивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання слідчого, допитавши підозрювану, заслухавши учасників судового розгляду, приходжу до висновку, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрювана ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, який карається позбавленням волі на строк до 12 років.
У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Легніца Польща, громадянка України, українка, не одружена, не працююча, зареєстрована та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає АДРЕСА_2 , раніше не судима.
Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини
Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до практики ЄСПЛ, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, передбачених законом (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).
Крім того, слідчий суддя враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Слідчий суддя виходить з того, що діючий Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (Нечипорук і Йонкало проти України, no. 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року).
Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57).
Підозра, яка пред`явлена ОСОБА_6 підтверджується: допитом потерпілого ОСОБА_9 та протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 ; протоколами одночасних допитів між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , потерпілим ОСОБА_9 , а також матеріалами, вилученими в ході тимчасових доступів у приватного нотаріуса ОСОБА_10 та Київського районного суду м. Одеси і Апеляційного суду Одеської області та іншими матеріалами досудового розслідування.
Клопотання слідчого про необхідність обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вмотивоване належним чином, так як відсутні докази наявності ризиків, вказаних в клопотання слідчого, тому слідчий суддя залишає його без задоволення.

Так, сама лише тяжкість інкримінованого злочину, не є підставою для застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в клопотанні слідчого просто перелічені та не мають ніяких доказів, тобто нічим не підтверджуються та мають ймовірний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Виходячи з вищевикладеного, слідчий суддя вважає, що зважаючи на тяжкіть інкримінованого підозрюваній ОСОБА_6 злочину, а саме, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також з метою забезпечення належної поведінки підозрюваної та виконання покладених на неї процесуальних обов`язків, до підозрюваної ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, зважаючи на те, що ОСОБА_6 є громадянкою України, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, слідчий суддя вважає, що саме такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та належне виконання нею процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст. 132, 176, 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 20:00 години до 10:00 години.

Покласти на підозрювану обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

2) не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 без дозволу слідчого, прокурора або суду з 20:00 години до 10:00 години;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) заборонити спілкування з ОСОБА_8 .

Строк дії ухвали слідчого судді становить два місяці і обчислюється з моменту оголошення ухвали слідчого судді, тобто з 18:30 години 28 березня 2016 року.

Ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 27 травня 2016 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1
28.03.2016