У Х В А Л А
Іменем України

21.10.2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретаря ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина Російської Федерації, українця, одруженого, з базовою загальною освітою, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 396 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000650 від 20.07.2016 року,
за участі сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

09 серпня 2016 року між прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 укладено угоду про визнання винуватості, за якою обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у тому, що 28 березня 2016 року ОСОБА_3 , будучи проінформований про намір та спосіб свого товариша ОСОБА_6 незаконно заволодіти коштами «Продуктовий Дім», де той працював водієм, на прохання останнього приїхав в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області на автомобілі таксі до місця, де ОСОБА_6 , повертаючись із м. Могилів Подільський у м. Вінниця на підприємство після доставки сирної продукції покупцеві, залишив службовий транспорт та викрав гроші в сумі 186 269,33 грн., передані останньому за товар. Після чого, ОСОБА_3 забрав на автошляху ОСОБА_6 та, дізнавшись від нього про обставини скоєння ним тяжкого злочину таємного викрадення чужого майна, вчиненого у великих розмірах, діючи з прямим умислом на заздалегідь необіцяне приховування тяжкого злочину, з метою уникнення ОСОБА_6 відповідальності, допоміг йому та членам його сім`ї зникнути з м. Вінниця із викраденими грішми, викликавши автомобіль таксі.
В подальшому, цього ж дня близько 20 год. 45 хвилин, ОСОБА_3 повторно приїхав в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області до місця, де був залишений ОСОБА_6 службовий автомобіль та, маючи вільну можливість звернутися до працівників поліції Жмеринського ВП ГУНП, які оглядали місце події, не вчинив будь яких дій, спрямованих на повідомлення про факт вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину та на протязі 2-х місяців приховував від правоохоронних органів вчинення вказаного вище суспільно небезпечного діяння, що призвело до відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за фактом зникнення без вісти особи ОСОБА_6 .
Відповідно до угоди про визнання винуватості прокурор Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 396 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен нести ОСОБА_3 у виді двох років обмеження волі із звільненням на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком один рік, якщо протягом іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення (злочину) та виконає покладені на нього обов`язки передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції та повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання або роботи; та згоди сторін на його призначення, щодо наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст.473 КПК України та щодо наслідків невиконання угоди, передбачених ст.476 КПК України та щодо умисного невиконання угоди про визнання винуватості.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив затвердити укладену між ним та підозрюваним ОСОБА_3 угоду про визнання винуватості.
Обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він визнає себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України. Пояснив, що 28 березня 2016 року йому подзвонив ОСОБА_6 , щоб він приїхав за ним в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області та завіз його м. Вінницю. По дорозі у м. Вінницю ОСОБА_7 показав йому викрадені гроші, однак суму він не назвав. ОСОБА_7 повернув йому одну тисячу гривень, які був йому винен. Після чого йому зателефонували керівнику підприємства, де працював ОСОБА_7 та попросили приїхати в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області, де були працівники поліції та оглядали автомобіль. Він подзвонив ОСОБА_7 , в розмові повідомив, що він викрав 130 тисяч гривень, однак враховуючи товариські відносини між ними та те, що ОСОБА_7 колись йому допоміг, тому нічого не повідомив працівникам поліції. Він знав та приховав вчинений ОСОБА_6 злочин, а саме, що ОСОБА_6 викрав гроші, однак спочатку він не знав суми, а потім ОСОБА_6 йому повідомив, що там було 130 тисяч гривень. Підтримав угоду про визнання винуватості та просив її затвердити. Наслідки затвердження даної угоди йому зрозумілі.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості укладену 09.08.2016 року між прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_3 погоджену сторонами міру покарання.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України, з`ясувавши обставини, які підлягають з`ясуванню перед затвердженням угоди, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, які вважали, що така угода повинна бути затверджена і погоджувалися на призначення судом покарання, зазначеного в угоді, суд вважає, що зазначена вище угода про визнання винуватості не може бути затверджена з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Згідно п.2 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.
Відповідно до ст. 472 КПК України в угоді про винуватості зазначається беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчинені кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:
1) умови угоди суперечать вимогам цього кодексу та або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
В судовому засіданні встановлено, що хоча в угоді про визнання винуватості підозрюваний ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчинені зазначеного діяння і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні у вчиненому кримінальному правопорушенні, однак в судовому засіданні з його пояснень вбачається невизнання всіх обставин, зазначених в угоді.
Крім того, не зрозуміло чому в угоді зазначена ч.1 ст. 115 КК України, адже за обставин зазначених в угоді вони не підлягають кваліфікації за ч.1 ст. 115 КК України, та визнання підозрюваним приховування злочину, а саме крадіжки коштів ОСОБА_7 , що підпадає під кваліфікацію ч.4 ст.185 КК України, яка взагалі не зазначена в угоді.
Склад злочину, передбачений ч.1 ст. 396 КК України є формальний з об`єктивної сторони приховування злочину полягає в заздалегідь необіцяному приховуванню злочину, яке може бути вчинене тільки шляхом активної поведінки дій, форми (способу) вчинення цього злочину наведені в ч.6 ст. 27 КК України відповідно до якої він може бути вчинений шляхом приховування: а) злочинця, б) знарядь та способів вчинення злочину, в) слідів злочину чи, г) предметів здобутих злочинним шляхом.
Обставини зазначені в угоді, а саме: « ОСОБА_3 повторно приїхав в с. Сьомаки Жмеринського району Вінницької області до місця, де був залишений ОСОБА_6 службовий автомобіль та, маючи вільну можливість звернутися до працівників поліції Жмеринського ВП ГУНП, які оглядали місце події, не вчинив будь яких дій, спрямованих на повідомлення про факт вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину та на протязі 2-х місяців приховував від правоохоронних органів вчинення вказаного вище суспільно небезпечного діяння, що призвело до відкриття кримінального провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України за фактом зникнення без вісти особи ОСОБА_6 » не підпадають до переліку форм і способів вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.
Відповідно до п.2 б) наданої угоди на ОСОБА_3 покладено обовязок співпрацювати з правоохоронними органами з метою виявлення та розкриття кримінальних правопорушень, осіб що їх вчинили.
Відсутність конкретизації сутності таких зобов`язань, зокрема того, про яке саме кримінальне провадження йде мова, в якій формі та яким чином підозрюваний зобов`язаний сприяти у виявленні та припиненні інших відомих йому кримінальних правопорушень по-перше, не дає суду змогу пересвідчитися у реальності й можливості їх виконання, по-друге, зважаючи на передбачені ст.476 КПК наслідки невиконання угоди, вже на етапі укладення такої угоди виникає неабияка ймовірність її подальшого скасування.
П.5 угоди: Підозрюваний ОСОБА_3 розуміє, що виконання зобов`язання іншою стороною в рамках цієї угоди цілком залежить від дотримання ним Закону і будь якого положення складеної угоди.
Зі змісту закону не випливає будь-яких зобов`язань іншої сторони (тобто прокурора), які б виконувалися під умовою дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеної угоди. Невиконання такої умови угоди матиме наслідком звернення прокурора до суду з клопотанням про скасування ухваленого на її підставі вироку з призначенням судового розгляду в загальному порядку чи з направленням матеріалів провадження для завершення досудового розслідування.
Саттею 470 КПК України визначено обставини, що враховуються прокурором при укладені угоди про визнання винуватості, які визначають можливість і доцільність ініціювання укладення угоди про визнання винуватості, зокрема наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, а також наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості тяжких кримінальних правопорушень.
Таким чином, заслухавши думку учасників процесу проаналізувавши зміст угоди про визнання винуватості, суд приходить до висновку, що вказана угода не відповідає вищевказаним критеріям, оскільки прокурором в судовому засіданні не обґрунтовано наявність в діях підозрюваного обставин активного сприяння розкриттю злочину, не наведено фактів надання підозрюваним будь-якої допомоги в установленні невідомих обставин справи, а спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу в частині призначення помякшеного покарання, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови угоди відповідають суспільним інтересам.
Відповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає в затвердженні угоди слід відмовити, повернути матеріали прокурору для продовження досудового розслідування в загальному порядку, оскільки угоду було укладено із особою, що має статус підозрюваного, тобто під час досудового розслідування та усунути встановлені недоліки можливо лише в ході досудового розслідування.
Керуючись ст.ст. 314, ст. ст. 468, 472, ст. 474, КПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 09 серпня 2016 року між прокурором Жмеринської місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 та повернути кримінальне провадження № 0000650 прокурору для продовження досудового розслідування.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя