Ухвала іменем україни 09 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі за участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянула в судовому засіданні кримінальне провадження

№ 1 кп/646/20/2014, за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

та жителя АДРЕСА_1 , такого, що судимосте не мав;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця

та жителя

АДРЕСА_2 , такого, що судимостей не мав.

За вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова

від 26 грудня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді позбавлення волі на

строк 3 роки, кожного.

На підставі ст. 75 КК України їх звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 солідарно на відшкодування спричиненої матеріальної шкоди на користь

ФХ ТОВ «Фірма «Дісна» 6702,30 грн, а також з ОСОБА_8

400 грн.

Вироком Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня

2015 року вирок районного суду в частині призначеного покарання скасовано та призначено ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріально відповідальним становищем, на строк

3 роки кожному.

У решті вирок районного суду залишено без зміни.

Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України за таких обставин.

ОСОБА_8 , обіймаючи посаду завідуючого складом

ХФ ТОВ «Фірма «Дісна» (розташований на вул. Шевченка, 235 у м. Харкові), будучи матеріально-відповідальною особою згідно з договором про матеріальну відповідальність від 03 січня 2013 року, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , який обіймав посаду помічника завідуючого цим складом та був матеріально-відповідальною особою, згідно з договором про матеріальну відповідальність від 02 лютого 2013 року, у період із 02 лютого по 23 березня 2013 року, маючи умисел на розтрату майна, привласнили лікеро-горілчані вироби, соки та воду на загальну суму 6702,30 грн.
Крім того, ОСОБА_8 у зазначений період часу привласнив і реалізував невстановленим у ході досудового розслідування особам дерев`яні піддони, які зберігалися на складі, у кількості 20 штук вартістю 400 грн.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить змінити оскаржуваний вирок апеляційного суду та звільнити його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого та його захисника, які просили задовольнити касаційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги і просив залишити без зміни оскаржуване судове рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи, наведені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правильність правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, а також вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому засуджений ОСОБА_7 не оспорює доведеності своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому протиправного діяння та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 191 КК України.

Доводи засудженого про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі унаслідок суворості та необхідність застосування до нього положень ст. 75 КК України є безпідставними.

Як видно з матеріалів провадження, при визначенні виду та міри покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 , суд першої інстанції урахував тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який був особою, яка судимостей не мала, характеризувався позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебував, а також суд урахував відсутність обставин, які б обтяжували чи пом`якшували покарання.

На підставі цих даних у їх сукупності районний суд призначив

ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією ч. 3 ст. 191 КК України, застосувавши при цьому положення

ст. 75 КК України.

Однак суд апеляційної інстанції, який оцінював справедливість та законність призначеного судом першої інстанції покарання, у тому числі й в частині застосування положень ст. 75 КК України, дійшов висновку, що з урахуванням обставин вчинення протиправного діяння, тривалості його вчинення (протягом двох місяців), відсутності у винного визнання своєї вини, невідшкодування матеріальної шкоди, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_7 , а також з урахуванням відсутності у винного обставин, які б пом`якшували його відповідальність, звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням не є законним, доцільним та справедливим.

З урахуванням зазначених даних, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким, конкретних обставин вчинення протиправного діяння, а також того, що хоча й ОСОБА_7 і вважається особою, яка не мала судимостей, проте до кримінальної відповідальності притягується не вперше, колегія суддів вважає призначене останньому покарання судом апеляційної інстанцій у зазначеному виді й розмірі, справедливим та таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України.

При цьому підстав вважати покарання, призначене засудженому ОСОБА_7 , несправедливим унаслідок суворості, підстав для його пом`якшення чи застосування положень ст. 75 вказаного Кодексу та звільнення від відбування покарання з випробуванням, на чому наполягає засуджений, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили чи могли перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження не встановлено.
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

вирок Апеляційного суду Харківської області від 02 грудня

2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

_______________ ОСОБА_1 __________________ ОСОБА_2 _________________ ОСОБА_3