Справа № 183/795/16
№ 1-кп/183/389/16
В И Р О К
іменем України
09 червня 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадженні № 0000379 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, із повною середньою спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 , демобілізованого 08 квітня 2016 року, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -
в с т а н о в и в:

18 березня 2015 року наказом № 68 (по стройовій частині) командира військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу та призначено на посаду оператора 3 відділення 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї ПТКР бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , що дислокується у АДРЕСА_2 .
Так, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, будучи зобов`язаним суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, 01 травня 2015 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин, та в подальшому свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_1 та про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
15 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 самостійно прибув на ранкове шикування до військової частини НОМЕР_1 та продовжив виконувати військовий обов`язок.
Таким чином, у період з 01 по 14 травня 2015 року солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призову за мобілізацією, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 без поважних причин в умовах особливого періоду.
Своїми діями солдат ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що обставини викладені в обвинувальному акті не оспорює, винним себе визнає. Також пояснив, що він проходив військову службу з 18.03.2015 року у НОМЕР_2 бригаді В/ч НОМЕР_3 . З обов`язками військовослужбовця його ознайомили. Проходив службу оператором установки протитанкової ракети в званні «солдата». На травневі свята 2015 року він пішов у відпустку, після яких до частини не повернувся. Повернувся до частини лише 14 травня 2015 року. Рапорту на це він не писав, бо усно відпросився. Йому відомо, що згідно із Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець повинен звернутися до командира у формі рапорту, а командир повинен погодити цей рапорт, але у нього вдома були сімейні проблеми. Також пояснив, що зовсім ухилитися від служби він н мав наміру.
Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, встановленою та доведеною належними та допустимими доказами, дослідженими в судовому засіданні:
- витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.03.2015 року № 68, яким рядового ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2015 року № 1307 про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 , яким наказано провести службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 01.05.2015 року оператора батареї ПТКР бригадної артилерійської групи солдатом ОСОБА_4 ;
- актом службового розслідування, за результатом якого встановлено факт самовільного залишення військової частини 01.05.2015 року оператором батареї ПТКР бригадної артилерійської групи солдатом ОСОБА_4 ;
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.05.2015
року № 1378 про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_4 , відповідно до якого, враховуючи те, що в діях солдата ОСОБА_4 вбачається склад кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 407 КК України наказано начальнику штабу першому заступнику командира частини повідомити Військового прокурора Дніпропетровського гарнізону про вчинення злочину.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем військової служби призову за мобілізацією, без поважних причин вчинене в умовах особливого періоду, доведена у повному обсязі і умисні дії ОСОБА_4 вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини без поважних причин вчинене військовослужбовцем в умовах особливого періоду.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ОСОБА_4 своєї протиправної поведінки, визнання вини та готовністю підлягати кримінальній відповідальності.
Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким.
Однак, суд також враховує той факт, що ОСОБА_4 за місцем служби характеризується позитивно, свою вину визнав повністю та розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, є учасником антитерористичної операції по забезпеченню її проведення, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, має на утриманні неповнолітню дитину: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що дає суду підстави для призначення ОСОБА_4 мінімального покарання, передбаченого санкцією статті у виді позбавлення волі строком три роки, та на підставі ст. 75 КК України звільнення його від відбування покарання з випробувальним терміном, тривалістю один рік, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання з позбавленням волі на вказаний строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових злочинів.
З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 407 КК України.
Підстав для застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК України, а саме призначення покарання нижче нижчої межі встановленої санкцією статті суд не вбачає.
Крім того, призначаючи покарання із застосуванням ст.75 КК України , суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції у встановлені ними дні, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне проживання, повідомляти їх про зміну місця свого проживання.
Речових доказів по провадженню не має.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,-
у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання три роки позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком один рік.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до кримінально виконавчої інспекції у встановлені ними дні, не виїжджати без їх дозволу за межі України на постійне проживання, повідомляти їх про зміну місця свого проживання.
Копію вироку вручити засудженому негайно.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області, через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк з моменту вручення копії вироку.
Суддя ОСОБА_1