А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І

У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

07.10.2014 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , засудженої ОСОБА_5 та її захисника адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх представника ОСОБА_9 , секретаря судових засідань ОСОБА_10 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляціями державного обвинувача старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2014 року.
Цим вироком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , білоруска, громадянка України, уродженка с. Соломоріччя Мінської області Білорусії, мешканка АДРЕСА_1 , не судима, засуджена за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 роки позбавлення волі.
На підставі Закону України „Про амністію у 2014 році ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання.
Постановлено: запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишити особисте зобов`язання, стягнути: з приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Уніка в користь ОСОБА_7 - 5 396 грн. 43 коп. та в користь ОСОБА_8 - 9 687 грн. 89 коп. матеріальної шкоди та по 5 000 грн. моральної шкоди; з ОСОБА_5 : в їх користь відповідно 5 000 грн. та 6 000 грн. моральної шкоди, 1461 грн. 60 коп. та 1948 грн. 80 коп. витрат на правову допомогу та 2 814 грн. 28 коп. судових витрат.
Питання щодо речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
ОСОБА_5 визнана винною у тому, що 13.09.2013 року в м. Ужгороді, близько 18 год. керуючи автомобілем марки „ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Івана Франка, зі сторони вулиці Митна, в супереч вимогам п. п. 23 „б; 10.1 та 10.4 „Правил дорожнього руху України не забезпечивши безпеку дорожнього руху, під час маневру поворот ліворуч з вул. І. Франка на вул. Ленци, при виїзді з своєї смуги руху на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що виконання маневру повороту ліворуч буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, не надавши перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, продовжила рух і виїхавши на смугу зустрічного руху допустила зіткнення з мотоциклом марки „SUZUKI моделі „GM51B реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 разом з потерпілим пасажиром ОСОБА_7 , які рухалися по своїй смузі руху, внаслідок чого потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження.
В апеляціях:
- прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій засудженої, вказує на м`якість призначеного покарання. Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_5 4 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки;
- потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 також не оспорюючи фактичні обставини справи та правильність кваліфікації дій засудженої, вказують на незаконність вироку в частині визначення цивільного позову. Просять вирок суду змінити стягнувши з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_8 350 000 грн. моральної шкоди, 4 200 грн. витрат на правову допомогу та в користь ОСОБА_7 325 000 моральної шкоди.
В запереченні на апеляційні скарги ОСОБА_5 вказує на їх безпідставність та необґрунтованість. Просить вирок суду залишити без змін, а апеляції без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, промову прокурора на підтримання апеляцій, виступ потерпілих, які просили їх апеляцію задовольнити, пояснення підсудної та її захисника про законність вироку та необґрунтованість апеляцій, розглянувши справу та обговоривши доводи сторін, апеляційний суд вважає, що апеляції не підлягають задоволенню з таких підстав.
Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи в апеляції не оспорюються і тому, відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Апеляційний суд визнає доведеним, що ОСОБА_5 13.09.2013 року в м. Ужгороді, близько 18 год. керуючи автомобілем марки „ЗАЗ SENS реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Івана Франка, зі сторони вулиці Митна, в супереч вимогам п. п. 23 „б; 10.1 та 10.4 „Правил дорожнього руху України не забезпечивши безпеку дорожнього руху, під час маневру поворот ліворуч з вул. І. Франка на вул. Ленци, при виїзді з своєї смуги руху на смугу зустрічного руху, не переконавшись, що виконання маневру повороту ліворуч буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, не надавши перевагу у русі зустрічному транспортному засобу, продовжила рух і виїхавши на смугу зустрічного руху допустила зіткнення з мотоциклом марки „SUZUKI моделі „GM51B реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням потерпілого ОСОБА_8 разом з потерпілим пасажиром ОСОБА_7 , які рухалися по своїй смузі руху, внаслідок чого потерпілі отримали тяжкі тілесні ушкодження.
Юридична кваліфікація дій засудженої за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, які заподіяли потерпілим тяжкі тілесні ушкодження, є вірною.
Що стосується вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілих то такий на думку колегії суддів є законним та обґрунтованим з наступних підстав.
Відповідно до ст. 23 ЦКУ, шкодою , заподіяною життю та здоров`ю потерпілого у результаті дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, із стійкою втратою працездатності потерпілим, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, які пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та купівлею лікарських препаратів.
Зазначені витрати повинні бути підтверджені документально відповідним медичним закладом.
Отже, суд першої інстанції при визначенні шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілих, в сумі 5 396 грн. 43 коп. ОСОБА_7 та відповідно 9 687 грн. 89 коп. ОСОБА_8 , обґрунтовано та у відповідності з вищевказаними нормами Закону врахував наявні в матеріалах справи довідки, рахунки, накладні, товарні чеки, квитанції і дав їм належну оцінку. Більш того, компенсація витрат потерпілих на правову допомогу судом визначена також вірно, з урахуванням вимог ст. ст.120, 124 КПК України, ст. ст. 84, 88 ЦПК України та ст. Закону 30 України „Про адвокатуру та адвокатську діяльність.
Що стосується моральної шкоди, то особа має право на її відшкодування, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї, чи близьких родичів та у душевних стражданнях , яких фізична особа зазнала.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру не майнових втрат (їх тривалості, можливості, відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин; Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди від 31.03.1995 року №4).
Всі ці норми закону судом першої інстанції були враховані, зокрема тяжкість отриманих потерпілими тілесних ушкоджень, їх тривалий час лікування на стаціонарі, час, що минув з моменту виникнення моральної шкоди, добровільне часткове відшкодування обвинуваченою збитків завданих злочином в розмірі 25 000 грн. кожному потерпілому тощо.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судом враховано фактичні обставини справи, зокрема дії водія мотоцикла ОСОБА_8 , який керував транспортним засобом без посвідчення водія та захисних шоломів.
В тім потерпілі не позбавлені можливості звернення до суду про відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з майбутніми витратами на лікування та понесених в зв`язку з цим моральними стражданнями.
Вимоги апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_5 більш суворого покарання, колегія суддів рахує безпідставними, оскільки і при призначенні такого покарання вона підпідає під дію Закону України „Про амністію у 2014 році.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про законність вироку суду першої інстанції та безпідставність та необґрунтованість апеляцій.
Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

апеляційні скарги - державного обвинувача старшого прокурора відділу прокуратури Закарпатської області, потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2014 року щодо ОСОБА_5 без змін.

Судді: