Справа №471/1339/15-к 13.04.2016
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/784/229/16 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.185 КК України Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Яр Братського району Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою : АДРЕСА_1
- за ч.2 ст. 185 КК України
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Братське, Братського району, Миколаївської області, громадянина України, який проживає за адресою : АДРЕСА_1
- за ч.2 ст. 185 КК України
Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_6
потерпіла ОСОБА_10
захисники: ОСОБА_11 , ОСОБА_7
обвинувачені: ОСОБА_9 , ОСОБА_8
законні представники обвинувачених: ОСОБА_12 , ОСОБА_13
представник служби у справах дітей ОСОБА_14
Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, врахувавши при призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наявність обтяжуючої їх покарання обставини відповідно до ст. 67 КК України - вчинення злочину стосовно особи похилого віку.
Вважати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засудженими за ч. 2 ст. 185 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_15 за ч. 2 ст. 185 КК України - 1 рік та 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104, 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він на протязі 1 року та 3 місяців іспитового строку не здійснить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Призначити покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 185 КК України - 2 роки позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання покарання за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 26.06.2015 року призначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104, 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він на протязі 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Захисник ОСОБА_7 просить кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити за відсутністю в його діях складу злочину на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення вище призначеного покарання покаранням за вироком Братського районного суду Миколаївської області від 26.06.2015 року остаточно призначено покарання - 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.ст. 104, 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він на протязі 2 (двох) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.
ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 185 КК України та йому призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.
На підставі ст.ст. 104, 75 КК України від призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він на протязі одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає обов`язки, передбачені п.п. 2,3 ч. 1 ст. 76 КК України.
Узагальнені доводи апелянтів.
Прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вважає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (незастосування закону, який підлягав застосуванню), а також невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених.
Зазначає, що суд не врахував наявність у обвинувачених обтяжуючої їх покарання обставини - вчинення злочину стосовно особи похилого віку, мотиви, з яких судом не враховано дану обставину у вироку не наведено.
Крім того, при вирішенні питання про призначення виду та міри покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд не врахував дані про особу обвинувачених, невизнання ОСОБА_8 провини у повному обсязі, наявність невідшкодованих збитків, завданих злочином.
Захисник ОСОБА_7 вважає, що стороною обвинувачення не доведено наявність складу злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України в діях ОСОБА_8 , а суд не виклавши у вироку своїх міркувань, не обґрунтувавши обвинувачення та проігнорувавши наявні докази, засудив ОСОБА_8 на підставі припущень, що відповідно до ст. 62 Конституції України є неприпустимим. Проігнорувавши позицію захисту, суд фактично надав перевагу стороні обвинувачення, порушивши принципи неупередженості, законності та справедливості прийняття рішення.
Зазначає, що судом не спростовано пояснення ОСОБА_8 про те, що він не скоював крадіжки кабелю потерпілої. ОСОБА_9 змінював свої свідчення, що на думку апелянта свідчить про тиск на нього з боку органу досудового слідства.
Вказує, що свідок ОСОБА_16 під час допиту в судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_15 йому здавав клубок тонких мідних проводів, що протирічить позиції обвинувачення, оскільки силовий кабель має інший набір дротів.
Судом не встановлено характеристик зварювального апарату та його кабелю. Стороною обвинувачення не надано суду доказів його існування. Тоді як на таке вказує лише потерпіла, яка в суді показання не давала.
Звертає увагу на те, що за версією сторони обвинувачення злочин скоєно 24 травня 2015 року. Цього ж дня потерпіла повідомила про злочин і назвала вірогідних підозрюваних. Понад 4 місяці провадження знаходилось практично без руху. В цей час в суді розглядалося кримінальне провадження, за яким у скоєнні крадіжок обвинувачувалися ОСОБА_9 та ОСОБА_17 - брат ОСОБА_8 .. На думку апелянта, таким чином органом досудового слідства створювалася можливість маніпулювати підозрюваними.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
Неповнолітніх ОСОБА_9 та ОСОБА_8 визнано винними в тому, що 24 травня 2015 року близько о 09 год. 00 хв. ОСОБА_9 , за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прибули до території домоволодіння ОСОБА_10 , розташованого по АДРЕСА_1 та шляхом вільного доступу проникли на подвір`я зазначеного домоволодіння, звідки таємно викрали 10 метрів мідного кабелю від електрозварювального апарату ВВГ 4x10, бувшого у використанні, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 500 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора та захисника ОСОБА_7 на підтримку своїх апеляційних скарг, обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, до того, ОСОБА_8 підтримав апеляційний скаргу свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ці вимоги закону судом виконано.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними доказами по справі, яким суд дав належну кримінально правову оцінку.
Так, з показань обвинуваченого ОСОБА_9 у суді першої інстанції слідує, що 24 травня 2015р. ОСОБА_8 запропонував йому вчинити крадіжку з домоволодіння ОСОБА_18 , на що він погодився. Тоді він залишився біля хвіртки, а ОСОБА_19 пішов на територію домоволодіння потерпілої і через деякий час повернувся з кабелем. Викрадений кабель вони обпалили і здали у якості металобрухту. Зазначив також, що підстав обмовляти ОСОБА_8 у нього немає.
Свої показання обвинувачений ОСОБА_9 підтвердив у ході слідчого експерименту, результати якого судом вірно визнано у якості допустимого доказу.
Твердження захисника про те, що ці показання обвинувачений ОСОБА_9 давав під тиском суд визнає голослівними, оскільки будь яких даних про таке матеріали провадження не містять.
Показання обвинуваченого ОСОБА_9 узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_16 , який підтвердив, що ОСОБА_8 разом з іншим хлопцем принесли йому випалений кабель, за що він заплатив 100 грн.
Відповідно наявної в матеріалах справи довідки, вартість одного метру електросилового кабелю ВВГ 4х10 бувшого у вжитку становить 50 грн.
Будучи допитаною у апеляційному суді, потерпіла ОСОБА_10 пояснила, що 24.05.2015р. повернувшись із базару, вона виявила біля сараю обвинуваченого ОСОБА_20 . Біля нього стояв електрозварювальний апарат без електрокабеля, а також молоток, ножиці та куски ізоляції від кабелю. Він умовляв її не заявляти в поліцію та сказав, що він вчинив крадіжку не один, а з ОСОБА_9 . У розмові з останнім той теж признався їй у крадіжці кабелю. Прибувши на місце крадіжки працівники поліції оглянули та вилучили електрозварювальний апарат та предмети, які ОСОБА_8 використовував при крадіжці. До того ж потерпіла добавила, що крадіжки виробів з металу у неї вчинялись уже не вперше.
Сукупність наведених доказів є необхідною та достатньою для висновку поза розумний сумнів про винуватість ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у таємному викраденні майна потерпілої ОСОБА_10 , вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Таким чином, дії обвинувачених вірно кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК України.
Доводи захисника ОСОБА_7 у його апеляційній скарзі про порушення засад кримінального судочинства у ході судового розгляду апеляційний суд вважає неприйнятними з огляду на наступне.
Згідно вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Відповідно до вимог ст.349 КПК України з`ясувавши думку учасників судового розгляду суд визначає обсяг та порядок дослідження доказів.
З урахуванням положень ст.22, 56 КПК України, про те, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Протягом кримінального провадження захисник, окрім іншого, має право заявляти клопотання, подавати докази.
Ці вимоги закону судом дотримані.
При цьому, захисником не заявлялось клопотання про дослідження інших доказів у справі упродовж всього судового розгляду, а ніж ті, які надавались прокурором.
Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що відсутні підстави для висновку про істотне порушення кримінального процесуального закону та засад кримінального провадження, тому твердження апелянта в цій частині є безпідставними.
Стороною захисту не надано доказів на підтвердження доводів про те, що кабель, викрадення якого інкримінується обвинуваченим, не відповідає технічним вимогам електрозварювального апарату. Тому такі доводи суд вважає неприйнятними.
Необґрунтованими вважає апеляційний суд твердження прокурора про призначення судом надто м`якого покарання.
При визначенні виду і розміру покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суд у відповідності із вимогами ст.ст.65-67 КК України врахував дані про їх особу. Зокрема те, що вони є неповнолітніми, за місцем мешкання характеризуються позитивно, раніше не судимі, обставини вчинення злочину та вартість викраденого майна, визнання ОСОБА_9 своєї вини та його щире каяття.
На переконання апеляційного суду, врахувавши вище наведене, суд обґрунтовано призначив обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімального розміру, передбаченого законом за вчинений злочин та застосував положення ст.ст.104, 75, 76 КК України, оскільки вважав можливим їх виправлення без відбування покарання.
Відповідно положень ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі , встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через свою м`якість або суворість.
Вимога прокурора про збільшення розміру призначеного судом покарання обом обвинуваченим на незначний термін та збільшення розміру іспитового строку для ОСОБА_8 на 3 місяці не відповідає критеріям явно несправедливого покарання, наведеним вище.
З урахуванням викладеного, всі апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 та прокурора є неприйнятними, отже оскаржуваний вирок скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Братського відділу Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Братського районного суду Миколаївської області від 15.01.2016 року у відношенні ОСОБА_9 , ОСОБА_8 без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуюча

Судді: