У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2013 року м. Ужгород

Апеляційний суд Закарпатської області в складі суддів:

головуючої Симаченко Л. І.,

суддів Дацківа В. В., Дворніченка В. І.,

з участю прокурора Дьоміної І. Ю.,

засудженої ОСОБА_1 та її

захисника ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 9 жовтня 2013 року.

Цим вироком

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка м. Ужгорода Закарпатської області, проживаюча за адресою: вул. Володимирська б. 67, кв. 19, м. Ужгород, Закарпатська область, несудима,

виправдана за ч. 2 ст. 367 КК України.

Запобіжний захід - підписку про невиїзд постановлено скасувати.

Речові докази: експертний висновок, документи, вилучені у Закарпатському обласному виробничому управлінні по меліорації та водному господарству, в Ужгородській міській раді, у відділі Держкомзему м. Ужгорода, детальний план території житлового району «Західний», компакт-диск із записами стенограми засідань сесії Ужгородської міської ради, кошторис на проектно-планувальні роботи, схему інженерно-будівельної оцінки території, копії Державних актів на право власності на земельні ділянки в кількості 332 штук - залишити при матеріалах справи.

З вироку суду вбачається, що органом досудового слідства ОСОБА_1 предявлялось обвинувачення за ч. 2 ст. 364 КК України - зловживання службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам. Під час судового слідства прокурором прокуратури м. Ужгорода дії ОСОБА_1 було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 367 КК України службова недбалість, що спричинила тяжкі наслідки державним інтересам.

Згідно з цим обвинуваченням злочин вчинено за таких обставин: працюючи на посаді начальника управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради і головного архітектора міста Ужгорода та будучи службовою особою, ОСОБА_1 на підставі програми освоєння вільних територій міста Ужгорода на 2009 - 2010 роки підготувала проект рішення сесії Ужгородської міської ради «Про розробку містобудівної документації», подала його на розгляд сесії, де рішенням № 1143 від 19 червня 2009 року його було затверджено.

Неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне до них ставлення, усвідомлюючи, що землі запланованого району «Західний» в місті Ужгороді знаходяться в зоні ризику затоплення паводками, вона затвердила завдання на розробку детального плану території цього житлового району без визначення переліку установ, з якими погодження проекту є у відповідності до вимог 4.3, 4.4, 4.7 та додатку «А» ДСТУ-Н Б Б.1.1-8:2009 обовязковим. Після чого, не перевіривши розроблений проект на предмет відповідності вимогам Державних будівельних норм «ДБН 360 92», без погодження із Закарпатським обласним управлінням по меліорації та водному господарству, підписала його та проставила у відповідних графах відбиток штампу, після чого направила до Закарпатського державного інституту проектування міст і сіл «Закарпатдіпромісто» для проведення державної експертизи містобудівної документації. При цьому частина території вказаного району була поділена на 1107 окремих земельних ділянок, які підлягали виділенню у приватну власність громадянам під індивідуальну житлову забудову садибного типу.

Після отримання експертного висновку про необхідність удосконалення проекту вона винесла його на громадське обговорювання сесії міської ради, де 13 серпня 2009 року остаточно погодила і направила на розгляд по суті. 4 вересня 2009 року міською радою було прийнято рішення за № 1223 про передачу земельних ділянок у власність громадян, внаслідок чого з власності Ужгородської міської ради незаконно вибули землі загальною площею 78,81 га нормативною вартістю 1099675 гривень 34 коп., чим інтересам держави в особі Ужгородської міської ради були заподіяні збитки, які в 250 і більше разів перевищують розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і є тяжкими наслідками.

Виправдовуючи ОСОБА_1, суд у вироку зазначив, що не приймає до уваги твердження обвинувачення про неналежне виконання обвинуваченою своїх службових обовязків через несумлінне до них ставлення тому, що розділ проекту «Інженерна підготовка території» не був виконаний виключно з причини відсутності у замовника, яким є виконком Ужгородської міської ради коштів на оплату зазначеного розділу. ОСОБА_1 не була замовником і виконавцем проекту і до її компетенції не входило виконання інженерної підготовки території та погодження проекту з іншими установами.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджуючись з висновками суду, ставить питання про скасування вироку та направлення справи на новий судовий розгляд з підстав істотного порушення вимог кримінально - процесуального закону, невідповідності зазначених у вироку висновків фактичним обставинам справи, неправильного застосування кримінального закону та неповноти судового слідства. Зазначає, що судом дана неправильна оцінка дослідженим доказам та встановленим фактам, які свідчать, що ОСОБА_1 діяла всупереч вимогам п. п. 4.3, 4.4, 4.7 та додатку «А» ДСТУ-Н Б Б.1.1-8:2009 і, знаючи про відсутність коштів на проведення інженерних робіт, не зважаючи на висновок експертизи про необхідність доопрацювання проекту, направила його для прийняття рішення про виділення земельних ділянок. Крім того, вирок не містить посилання на норму права - п. 2 ст. 213 КПК України, що передбачає виправдання ОСОБА_1 за недоведеністю участі у вчиненні злочину.

В доповненні до апеляції прокурор просить направити справу на додаткове розслідування з мотивів неповноти та неправильності досудового розслідування, які полягають у ненаданні правової оцінки діям першого заступника Ужгородського міського голови ОСОБА_3, який затвердив завдання на розробку детального плану території житлового району «Західний«.

В запереченні на апеляцію ОСОБА_1 зазначає, що вирок суду є законним та обґрунтованим. Вона діяла в межах своїх повноважень, відповідно до зазначених в обвинуваченні інструкцій. Факт знаходження цих земель в зоні затоплення не приховувала, у звязку з чим в проекті було передбачено влаштування відповідних інженерних споруд ( дамб та набережної ).

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора про задоволення доповнення до апеляції, скасування вироку та направлення справи на додаткове розслідування; пояснення виправданої та її захисника про правильність вироку та залишення його без зміни; виступи сторін в судових дебатах; останнє слово ОСОБА_1; перевіривши матеріали справи та додаткові документи; обговоривши доводи апеляції; колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. ст. 323, 324, 334, 335 КПК України виправдувальний вирок не повинен містити формулювань, які ставлять під сумнів невинність виправданого. У резолютивній частині вироку обовязково повинні бути вказані підстави виправдання підсудного, передбачені законом (відсутність події злочину, складу злочину, недоведеність участі). У мотивувальній частині - аналіз і оцінка доказів, як тих, що були зібрані на досудовому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, мотивований висновок про те, чому суд відкинув докази обвинувачення та підстави для виправдання підсудного. Оцінка доказів повинна грунтуватися на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності.

Перевіркою матеріалів справи встановлено, що суд цих вимог закону не дотримався і в порушення вимог ст. 67 КПК України оцінив докази без належного розгляду всіх обставин справи в їх сукупності. Вирок не містить переконливих мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення і в ньому відсутні мотивовані висновки щодо всіх доводів обвинувачення.

Посилаючись у вироку на те, що ОСОБА_1 не несе відповідальність за не виконання інженерної підготовки території та за не визначення переліку установ, з якими погодження проекту є обовязковим, суд не прийняв до уваги, що відповідно до посадової інструкції ОСОБА_1, яка розпорядженням Ужгородського міського голови № 115 р від 8 червня 2006 року була призначена на посаду начальника управління архітектури і містобудування та головного архітектора міста, зобовязана була розглядати і погоджувати містобудівельну та проектну документацію, контролювати дотримання проектних рішень в межах погоджувальної частини, готувати рекомендації та пропозиції щодо поліпшення містобудівельної діяльності, готувати проекти рішень і розпоряджень з цих питань, вести прийом юридичних та фізичних осіб, здійснювати загальний контроль за діяльністю архітектурно планувального бюро та підлеглих осіб, нести відповідальність за дисципліну виконання покладених на управління функцій. ( т. 1 а. с. 85, т. 5 а. с. 77).

Згідно з п. 5. 1 розділу 5 Положення про управління архітектури та містобудування Ужгородської міської ради, затвердженого рішенням сесії міської ради № 648 від 21 березня 2008 року, ОСОБА_1 повинна була здійснювати керівництво за діяльністю управління, видавати в межах своєї компетенції накази, організовувати і контролювати їх виконання та нести персональну відповідальність за виконання покладених на управління завдань. ( т. 5 а. с. 87 92 ).

Отже, наведене свідчить, що суд у вироку не проаналізував весь обсяг службових обовязків ОСОБА_1 і не дав відповіді на головне питання, чи несе вона відповідальність за підготовку проекту. Суд також недостатньо ретельно проаналізував й інші докази з точки зору спростування ними зазначених в обвинуваченні висновків.

Так, з рішення Ужгородської міської ради № 1143 від 19 червня 2009 року про розробку містобудівної документації детального плану території житлового району «Західний» по вул. Загорській вбачається, що договірну ціну на розробку проекту було затверджено в сумі 25000 гривень; замовником визначено Ужгородську міську раду, контроль за виконанням проекту покладено на першого заступника міського голови ОСОБА_4. ( т. 2 а. с. 223 ).

Завдання на розробку проекту було затверджено першим заступником міського голови ОСОБА_3, підписано ОСОБА_1 та директором КП «АПБ» ОСОБА_5.

З протоколу допиту свідка ОСОБА_5, видно, що вона, працюючи на посаді директора КП «Архітектурно планувальне бюро», за завданням міської ради виконувала роботи по розробці проекту разом із ОСОБА_6. Головний архітектор ОСОБА_1 була «звязковою ланкою» між заступником міського голови ОСОБА_3, який керував роботами по розробці проекту та КП «АПБ» - підрядником цих робіт. З приводу організаційних та технічних моментів розробки проекту вона контактувала безпосередньо зі ОСОБА_1. Про неможливість виділення земельних ділянок громадянам в цьому районі без зведення водозахисної дамби неодноразово заявляла та була дуже здивована, що ці ділянки в подальшому роздали громадянам. ( т. 5 а. с. 21 26 ).

З показань свідка ОСОБА_6 вбачається, що останній за вказівкою головного архітектора ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 виконував проект Детального плану території житлового району «Західний». Виділеного на забезпечення проекту фінансування було явно недостатнім, у звязку з чим розроблялась лише загальна частина проекту, а в частині інженерних робіт проект не підлягав виконанню. Для розробки проекту їм не було надано всі необхідні вихідні дані, зокрема щодо затоплюваності земель. На їх прохання надати ці дані ОСОБА_1 відповіла відмовою, пояснивши, що строки виконання проекту жорстко обмежені і у них немає часу на витребування та внесення до проекту цих даних. Крім того, з показань свідка вбачається, що на кожній сторінці розробленого ним проекту він ставив підпис на відміну від того, що йому був предявлений слідчим, що свідчить про те, що проект після нього кимось коригувався. ( т. 5 а. с. 68 73 ).

Згідно з експертним висновком № 79 від 10 серпня 2009 року проектна документація, розроблена КП «Архітектурно планувальне бюро» була визнана такою, що в цілому відповідала нормативним вимогам, містобудівним умовам, традиціям, характеру природного оточення та планувальним обмеженням і була рекомендована для громадського обговорення. Разом із тим, у висновку було визначено ряд зауважень і вказано на необхідність доопрацювання плану детального житлового планування згідно із зауваженнями та погодження проекту з місцевими органами. ( т. 2 а. с. 4 8).

З показань свідка ОСОБА_7, яка проводила експертизу, вбачається, що проект був недопрацьований, у звязку з чим вона у висновку зазначила ряд дій, які необхідно було зробити, а саме: погодити розміри водоохоронної зони з місцевими органами по регулюванню, використанню і охороні вод; розробити заходи з інженерної підготовки території, зокрема з вертикального планування, організації відведення дощових вод та спеціального інженерного захисту від затоплення паводковими водами; розробити схему розміщення інженерних мереж і споруд та пунктів зупинки громадського транспорту. Розуміє, що рекомендацію про передачу недопрацьованого проекту на громадське обговорення зробила всупереч вимогам ч. 1 ст. 30 2 Закону України «Про планування і забудову територій», але з метою економії часу та ресурсів замовника і при умові, що проект буде допрацьовуватись. ( т. 2 а. с. 4 8, т. 5 а. с. 13 20 ).

З протоколу допиту свідка ОСОБА_8 директора Закарпатського державного інституту проектування міст і сіл «Закарпатдіпромісто» видно, що ОСОБА_1 обіцяла доробити проект після громадського обговорення. ( т. 5 а. с. 27 32 ).

Згідно з проектом, у розділі «Інженерна підготовка території» передбачалось влаштування відповідних інженерних споруд (дамб та набережної). Із супровідної записки ОСОБА_1 вбачається, що для впровадження цього розділу ОСОБА_5 визначила розмір коштів в сумі 86429 гривень. ( т. 2 а. с. 224, 237 ).

Рішенням № 1223 від 4 вересня 2009 року про затвердження містобудівної документації, контроль за виконанням проекту було покладено на першого заступника голови міської ради ОСОБА_3 ( т. 2 а. с. 215 ).

З протоколу допиту ОСОБА_1 вбачається, що попередньо і остаточно проект погоджувався нею. На її думку його доопрацюванням повинен був займатись замовник експертизи та виконавець проекту, яким було управління архітектури та містобудування. Чому вони не врахували зауваження вона не знає. Протокол до громадського слухання готувала погоджувальна рада, до складу якої входила і вона. ( т. 5 а. с. 7 12).

При апеляційному розгляді справи ОСОБА_1 не змогла пояснити, чому не проконтролювала виконання зауважень, зазначених в експертизі.

Таким чином, наведені у вироку доводи, зокрема про те, що інженерна підготовка території не була зроблена виключно з причин відсутності у замовника коштів на оплату зазначеного розділу відображають лише частковий аналіз даних, що вказують на ознаки злочину і не спростовують наявності ознак, які вказують на несумлінне ставлення ОСОБА_1 до покладених на неї службових обовязків, відповідно до яких вона зобовязана була здійснювати загальний контроль за діяльністю архітектурно планувального бюро та підлеглих осіб і відповідно до яких повинна нести відповідальність за дисципліну виконання покладених на управління функцій. Крім того, доводи суду про недостатність доказів щодо одного із елементів обєктивної сторони злочину неможна вважати достатніми для висновку щодо недоведеності обвинувачення в цілому.

Крім того, з матеріалів справи видно, що в них відсутні достовірні дані щодо фактичного спричинення діями ОСОБА_1 тяжких наслідків. Питання щодо наявності причинного звязку між неналежним виконанням службових обовязків ОСОБА_1 і спричиненням в результаті цих дій тяжких наслідків ні слідством, ні судом не досліджувалось. Орган досудового слідства і суд не зясували, чи могли зазначені наслідки настати лише від дій ОСОБА_1 і чи не є вони результатом сумісних дій осіб, які були причетні як до розробки та затвердження проекту Детального плану території житлового району «Західний», що знаходився в зоні ризику затоплення паводками, так і до невиконання необхідних інженерних робіт, допущення громадського обговорення проекту, не усунення, зазначених в експертному висновку, недоліків, а також до прийняття рішення про передачу земельних ділянок, що знаходились у цьому районі громадянам у приватну власність.

Отже, висновки суду про відсутність складу злочину в діях ОСОБА_1 за невстановлених фактичних обставин є непереконливими. До того ж, зазначені у мотивувальній та у резолютивній частинах вироку висновки суду суперечать одні іншим. Так, в мотивувальній частині вироку зазначено, що у справі відсутні дані, які б підтверджували неналежне виконання ОСОБА_1 службових обовязків та наявність у неї реальної можливості їх виконання, що в судовому засіданні не здобуто докази та не встановлено фактичні дані, що підтверджують вчинення злочину. При цьому у резолютивній частині вироку судом зазначено, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад злочину, передбачений ч. 2 ст. 367 КК України.

Таким чином, вирок суду неможна визнати таким, що відповідає вимогам ст. ст. 323. 324 КПК України і є обґрунтованим та законним. Враховуючи викладені вище обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність його скасування та направлення справи на додаткове розслідування, при якому необхідно усунути зазначені в ухвалі недоліки, провести досудове слідство з дотриманням вимог кримінально процесуального закону, ретельно перевірити та проаналізувати зібрані у справі докази і наведені в апеляції прокурора та у запереченні захисту доводи на предмет належного встановлення фактичних обставин справи, після чого в залежності від встановленого прийняти рішення про винуватість чи невинуватість ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 365, 366, 374 КПК України (в редакції 1960 р.), апеляційний суд Закарпатської області

У Х В А Л И В :

Апеляцію прокурора задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду від 9 жовтня 2013 року щодо ОСОБА_1 скасувати, справу направити прокуророві для організації додаткового розслідування.

Судді :