Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7384/15-к
Провадження №1-кп/523/143/16
В И Р О К
І м е н е м У к р а ї н и

15.11.2016 року м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси під головуванням судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю прокурорів Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 , її представника адвоката ОСОБА_10 , перекладачів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинуваченого, його захисника адвоката ОСОБА_13 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду кримінальне провадження №0002858 із зміненого 14 грудня 2015 року звинувачення
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волярка Красноокнянського району Одеської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, працевлаштованого, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_14 пред`явлено обвинувачення в тому, що близько 07 години 30 хвилин 25 червня 2014 року, перебуваючи біля будинку №32 по вул. Шилова в м. Одесі, під час обопільної сварки з ОСОБА_9 , на ґрунті тривалих конфліктних взаємовідносин, з мотивів особистої неприязні, маючи раптово виниклий прямий умисел на спричинення останній особі тілесних ушкоджень, наніс їй правою рукою, зжатою в кулак, удари в області передпліччя правої руки, потилиці та у ліве плече, які спричинили потерпілій легкі тілесні ушкодження у виді синця правого передпліччя, забою - дисторсії шийного відділу хребта з вторинною вертебробазилярною судинною недостатністю, забою лівого плечового суглобу (виставленого на підставі набряку м`яких тканин, обмеження руху в суглобі), що потягло короткочасний розлад здоров`я понад 6 днів, але не більше 21 дня.
Обвинувачений свою вину у зазначених діях не визнав та показав, що між ним та його сусідкою ОСОБА_9 дійсно триває конфлікт з приводу, як він вважає, допущеної останньою особою антисанітарією внаслідок підгодовування за місцем їх проживання численних безпритульних котів та собак, у зв`язку із чим він особисто казав потерпілій, що прийме по відношенню до неї неконкретизовані інтелектуальні міри. Проте, щодо обставин розглядуваної судом події, він категорично заперечив будь-яке застосування до потерпілої фізичного насильства та пояснив, що цей конфлікт 25 червня 2014 року протікав виключно у словесній формі.
Дослідивши докази в провадженні суд дійшов висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_14 вищезазначеного злочину при викладених у обвинуваченні обставинах, обґрунтовуючи це наступним.
Відповідно до положень ст.ст.91 і 92 КПК України обов`язок доказування обставин, що мають значення для кримінального провадження, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно вимог ст.290 КПК України визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акту, прокурор або слідчий, за його дорученням, зобов`язаний надати доступ стороні захисту до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, в тому числі надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді. Якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.358 КПК України протоколи слідчих (розшукових) дій та інші долучені до матеріалів кримінального провадження документи, якщо в них викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів чи обставин кримінального провадження, повинні бути оголошені в судовому засіданні за ініціативою суду або за клопотанням учасників судового провадження та пред`явлені їм для ознайомлення.

Відповідно до ч.2 ст.23 КПК України не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в документах, які не були предметами безпосереднього дослідження суду.
В основу пред`явленого ОСОБА_14 обвинувачення органом досудового розслідування покладено та в судовому засіданні досліджено: показання потерпілої ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_15 , висновок судово-медичної експертизи потерпілої, показання експерта ОСОБА_17 , а також інші документи та матеріали, зібрані під час досудового розслідування.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні показала, що конфлікт між нею та обвинуваченим триває протягом п`яти останніх календарних років через його неприязнь до її дбайливого ставлення до безпритульних тварин.

О 07 годині 30 хвилин 25 червня 2014 року вона випадково зустріла обвинуваченого біля їх будинку, в черговий раз почула від нього брутальну лайку. У розвитку конфлікту ОСОБА_14 наніс їй кулаком руки сильний удар в передпліччя правої руки, від якого вона розвернулася та стала відступати, на що обвинувачений наніс ще два удари кулаком руки в область її шиї та у ліве плече. Вона стала гучно кликати про допомогу, на що в той же час до неї підбігли свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а ОСОБА_14 прискореним кроком залишив місце події.
Свідок ОСОБА_15 в суді показала, що у зазначений час вона вигулювала біля будинку власного собаку та звернула увагу на подію лише після гучного крику потерпілої. Перебуваючи від місця події за деревом, на відстані близько 10 метрів, вона спочатку боковим зором побачила, як ОСОБА_14 рукою замахнувся на ОСОБА_9 , а та стала від цього замаху ухилятися. Свідок настояла на тому, що будь-яких ударів з боку обвинуваченого вона не розгледіла, оскільки відволіклася на власного собаку. В наступний момент вона лише побачила спину втікаючого ОСОБА_14 , а коли підійшла до ОСОБА_9 , то та їй повідомила, що її щойно побив обвинувачений, в тому числі і ногами.
Водночас, як вбачається із змісту протоколу проведеного за участю ОСОБА_15 слідчого експерименту остання побачила, як обвинувачений наніс один удар правою рукою в область лівого плеча ОСОБА_9 , тобто зміст показань зазначеного свідка, отриманих в судовому засіданні, частково не відповідає результату даного слідчого експерименту.

Окрім того безпосередні результати даної слідчої дії повністю викладені рукописним, важко розбірливим почерком слідчого на окремій 3-й сторінці, яка, всупереч п.4 ч.3 ст.104 КПК України, не містить підпису свідка ОСОБА_15 про ознайомлення з ними. У зв`язку з викладеним, за клопотанням сторони захисту, суд визнав цей протокол в якості недопустимого доказу.

Свідок ОСОБА_16 в суді показав, що, будучи двірником, відреагував на подію лише після гучного крику потерпілої про допомогу. Коли він дістався до безпосереднього місця події, то побачив ОСОБА_14 , який вже уходив звідти, а також ОСОБА_9 , яка сказала, що обвинувачений її щойно вдарив. Окрім того свідок розгледів на руці потерпілої синець, розміром 5х2 см, коричневого чи червоно-фіолетового кольору.

Таким чином, слід визнати, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не були очевидцями конкретно вміненого ОСОБА_14 діяння у виді нанесення ударів рукою в різні частини тіла потерпілої.

Згідно повідомлення, що надійшло 25 червня 2014 року по телефону №102, до оперативного чергового органу внутрішніх справ ОСОБА_18 звернулася ОСОБА_9 з приводу її побиття сусідом.
В цей же день ОСОБА_9 подала до органу внутрішніх справ письмову заяву №16263, в якій просила прийняти міри до ОСОБА_14 , який безпричинно спровокував конфлікт, під час якого, зокрема, наніс удари кулаками і ногами в область її голови та пліч.
Відповідно до п.4.3 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України №69 від 17 серпня 2012 року, до витягу з даного реєстру включається інформація про прізвище, ім`я, по батькові слідчого (слідчих), який здійснює досудове розслідування.
Як вбачається з представленого прокурором витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань від 24 квітня 2015 року та письмового доручення керівника органу досудового розслідування ОСОБА_19 від 15 жовтня 2014 року повноважним слідчим в даному кримінальному провадженні є старший слідчий СВ Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_20 .
Разом з тим, прокурором також надано й інше письмове доручення за підписом невстановленої службової особи (із виправленою датою підписання та проставленою праворуч від найменування посади, яку обіймав ОСОБА_19 , похилою рискою та підписом, який суттєво відрізняється від підпису в попередньо зазначеному дорученні), з якого вбачається, що з 26 червня 2014 року проведення досудового розслідування доручено іншому слідчому ОСОБА_21 .
Відповідно до п.57 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 року №1242, у разі відсутності посадової особи, найменування посади, прізвище, ініціали (ініціал імені) якої зазначено на проекті документа, його підписує особа, що виконує її обов`язки, або її заступник. У такому разі обов`язково зазначаються фактична посада, ініціали (ініціал імені), прізвище особи, яка підписала документ (виправлення вносять рукописним або машинописним способом, якщо документ неможливо передрукувати). Не допускається під час підписання документа ставити прийменник "За" чи правобічну похилу риску перед найменуванням посади.
Суд не може визнати останнє доручення в якості допустимого доказу, оскільки в ньому не дотримано вимоги вищезазначеної інструкції, внаслідок чого неможливо достовірно встановити, як дату підписання доручення, так і службову особу, яка його підписала.
Постановою слідчого ОСОБА_21 від 26 червня 2014 року в даному кримінальному провадженні було призначено судово-медичну експертизу потерпілої. При цьому, як вбачається із змісту мотивувальної частини даної постанови, тілесні ушкодження ОСОБА_9 наніс ОСОБА_14 .
Оскільки під час судового розгляду прокурором такого допустимого процесуального документу, як доручення слідчому ОСОБА_21 на проведення досудового розслідування в даному кримінальному проваджені не оголошувалося, суду для його приєднання до матеріалів судової справи не надавалося та стороні захисту під час виконання вимог ст.290 КПК України не відкривалося, то слід визнати, що стороною обвинувачення не доведено, що вищезазначений процесуальний документ було прийнято уповноваженою на це особою в порядку, передбаченому КПК України.
В період з 3 по 29 листопада 2014 року експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_17 , на підставі даних огляду та медичної документації на потерпілу було проведено судово-медичну експертизу №1573, якою у ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: синець правого передпліччя, забій - дисторсія шийного відділу хребта з вторинною вертебробазилярною судинною недостатністю, забій лівого плечового суглобу (виставлений на підставі набряку м`яких тканин, обмеження руху в суглобі). Виявлені ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодженнях не відобразилися. Не виключено, що дані ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів рукою, могли бути спричинені 25 червня 2014 року. Вони викликали розлад здоров`я потерпілої понад 6 днів, але не більше 21 дня та за цим критерієм віднесені до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я потерпілої.
Як вбачається з показань експерта ОСОБА_17 в суді при проведенні судово-медичної експертизи №1573 в її розпорядження були медична довідка №3220 КУ «МКЛ №11» (про результати огляду потерпілої черговим лікарем в момент її первинного звернення за медичною допомогою) та прошита, пронумерована медична картка амбулаторного хворого поліклініки №11, остання з яких містила профільні дані медичного закладу, прізвище підекспертної, а також консультативні висновки лікарів при зверненнях ОСОБА_9 за медичною допомогою. Надання зазначених медичних документів, а також безпосереднє прибуття потерпілої для огляду було достатнім для складення експертного висновку.

При цьому експерт виявила у ОСОБА_9 на задній поверхні правого передпліччя в середній третині видимий синець неправильної округлої форми, темно-синього кольору в центрі, яскраво-жовтого в периферії, діаметром 1,3 см.

Водночас, експерт зазначає, що в довідці травматолога КУ «МКЛ №11» ОСОБА_9 виставлено діагноз як «забій м`яких тканин області лівого плечового суглобу». Оскільки експерт саме такого ушкодження зовнішньо не виявила, то вважає, що дана довідка містила дефект в оформленні медичної документації, у зв`язку із чим і не враховувала цю довідку при наданні експертного висновку.

Експерт вважає, що особисто виявлений нею у ОСОБА_9 синець виник від дії удару тупого, твердого предмету, яким могла бути рука. При нанесенні такого удару в плече виникає пошкодження зв`язкового та м`язового апарату плечового поясу, який напряму пов`язаний з відповідним апаратом шиї. Шия, будучи у зафіксованому положенні, отримала надмірний розворот, внаслідок чого виникло натягнення її м`язів та зв`язок, тобто удар в плече фактично відобразився в шиї у вигляді забою - дисторсії шийного відділу хребта з вторинною вертебробазилярною судинною недостатністю. Такий висновок експерт також зробила і за результатами проведеного спеціалістом доплеру судин голови та шиї потерпілої, одночасно констатуючи, що пошкодження зв`язок на рентгенограмі не завжди відображається.

Незважаючи на наявність у ОСОБА_9 хронічного захворювання кардіологічного характеру експерт наполягає, що останнє тілесне ушкодження не могло виникнути від такого захворювання чи умов професійної діяльності потерпілої, оскільки виниклий в подальшому набряк локалізувався виключно в єдиній анатомічній області, а відтак мав суто посттравматичний характер.

Отримане ОСОБА_9 пошкодження зв`язок шиї потребувало подальшого лікування строком понад 6 днів незалежно від фактично отриманої потерпілою медичної допомоги, оскільки для загоєння зв`язок об`єктивно необхідний час, що перевищує цей строк. Саме за цим критерієм експерт визначила ступінь отриманих потерпілою ушкоджень як легкі, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Експерт також категорично виключила і можливість отримання потерпілою усіх виявлених тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного зросту, оскільки характер та анатомічна локалізація цих ушкоджень відповідає умовам трьох чи чотирьох падінь, що є малоймовірним.

Стосовно ж часу отримання потерпілою тілесних ушкоджень експерт припускає, що це відбулося 25 червня 2014 року і при цьому також посилається на морфологічні ознаки синця, медичну документацію та відсутність будь-яких даних про інший день можливого отримання травми ОСОБА_9 .

Надаючи оцінку вищезазначеним висновку та показанням експерта ОСОБА_17 суд зазначає наступне.

Як вбачається з телефонного повідомлення та первинної заяви ОСОБА_9 до органу внутрішніх справ потерпіла з першого ж дня, тобто 25 червня 2014 року, прямо вказувала на ОСОБА_14 , як на особу, яка спричинила їй тілесні ушкодження. Згідно даних реєстру матеріалів досудового розслідування статус підозрюваного ОСОБА_14 вперше отримав лише 21 квітня 2015 року, після чого, через незначний проміжок часу, досудове розслідування було завершено із складенням 6 травня 2015 року обвинувального акту.
Зазначені обставини свідчать про те, що фактично досудове розслідування даного провадження проводилося відносно ОСОБА_14 , проте він, не маючи відповідного статусу підозрюваного, фактично був позбавлений права поставити власні питання перед судово-медичним експертом, заявити останній особі відвід, просити призначення експерта з числа вказаних ним осіб, тобто можливості реалізувати своє законне право на захист.
Окрім того, як вбачається з постанови про призначення судово-медичної експертизи слідчий направив експерту лише її примірник та визначив можливість, за необхідністю, використати матеріали кримінального провадження. Будь-якого супровідного листа, з якого б вбачалося, які саме матеріали чи документи були фактично передані експерту для проведення даної експертизи, прокурором в судове засідання представлено не було.
Для гарантування неупередженості експерта при проведенні експертизи та об`єктивності висновку ч.4 ст.69 КПК України експерту заборонено за власною ініціативою збирати матеріали для проведення експертизи. Згідно з положеннями п.2 ч.3 та ч.7 цієї ж статті КПК України експерт повинен невідкладно заявити клопотання особі, яка призначила експертизу про надання додаткових матеріалів, чи відмовитися від надання висновку, якщо надані йому матеріали недостатні для цього.
Таким чином слід визнати, що обов`язок з представлення матеріалів, необхідних для проведення експертизи, в даному кримінальному провадженні покладався виключно на слідчого, як на особу, яка призначила її проведення. При цьому, оскільки в даному випадку такими матеріалами стали документи, які містять охоронювану законом лікарську таємницю, то тимчасовий доступ слідчим до них повинен здійснюватися шляхом звернення до слідчого судді з відповідним клопотанням та його наступним задоволенням (ч.2 ст.159, ч.1 ст.160, п.2 ч.1 ст.162, ст.ст.164-165 КПК України).
Всупереч викладеному судове рішення про надання слідчому такого тимчасового доступу відсутнє, а експерт ОСОБА_17 додатково особисто прийняла від ОСОБА_9 та використала в експертному висновку дані, що містилися в медичній документації, виписаній на її ім`я, що викликає обґрунтований сумнів у неупередженості даного експерта при проведенні судово-медичної експертизи.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 1997 року «Про посилення судового захисту прав та свобод людини і громадянина», передбачено, що згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. У зв`язку з цим судам, при розгляді кожної справи необхідно перевіряти, чи були докази, якими орган досудового слідства обґрунтовують висновки про винність особи у вчиненні злочину, отримані відповідно до норм КПК України. Якщо буде встановлено, що ті чи інші докази були одержані незаконним шляхом, суди повинні визнавати їх недопустимими і не враховувати при обґрунтуванні обвинувачення у вироку.

За вищезазначених обставин слід визнати, що судово-медична експертиза №1573 була призначена не уповноваженим слідчим, з порушенням права ОСОБА_14 на захист, без дотримання процедури доступу до документів, які містять охоронювану законом таємницю, а також внаслідок особистого отримання експертом додаткових матеріалів від заінтересованої в результатах особи, у зв`язку із чим зазначений судовий висновок та показання в суді експерта ОСОБА_17 слід визнати недопустимими доказами.

Стороною захисту в якості виправдувального доказу представлено в суд висновок проведеної за матеріалами справи комісійної судово-медичної експертизи ОСОБА_9 від 10 листопада 2016 року №246, складений та підписаний експертами КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , а також лікарем-невропатологом ОСОБА_25 , з якого вбачається, що: встановлені в попередньому висновку експертом ОСОБА_17 діагнози не підтверджуються якими-небудь об`єктивними клінічними даними про отримання ОСОБА_9 тілесних ушкоджень 25 червня 2014 року; не можна стверджувати і про наявність причинно-наслідкового зв`язку між виявленим у потерпілої синцем та «наслідками»; а також про необґрунтоване перебування потерпілої на лікарняному та її лікування в період з 27 червня до 17 липня 2014 року саме внаслідок отриманих тілесних ушкоджень.

Суд також не може визнати даний висновок в якості допустимого доказу виходячи із того, що положеннями ст.ст.7 і 9 Закону України «Про судову експертизу» передбачено здійснення судово-медичної експертизи виключно державною спеціалізованою установою, до проведення якої особа (орган), що призначили експертизу, не має права залучати, крім судових експертів, інших фахівців з відповідних галузей знань. Тобто слід визнати, що лікар-невропатолог ОСОБА_25 , не будучи атестованим судовим експертом, не мав права брати участь в проведенні судово-медичної експертизи №246 від 10 листопада 2016 року, а відтак, дана експертиза в цілому проведена не уповноваженим законом суб`єктом судово-експертної діяльності.
Перед завершенням з`ясування обставин та перевірки їх доказами від сторін обвинувачення та захисту клопотань про призначення повторної судово-медичної експертизи не надійшло. За відсутності обставин, передбачених ч.2 ст.332 КПК України, суд з власної ініціативи доручити проведення експертизи під час судового розгляду права не має. При цьому в даному випадку неможливо стверджувати, що суду були надані кілька висновків експертів, які суперечать один одному, оскільки кожен з вищезазначених висновків обґрунтовано визнано в якості недопустимих доказів. Також можливому призначенню в суді судово-медичної експертизи потерпілої перешкодила категорична позиція ОСОБА_9 , яка особисто та через представника, відмовлялася як від її проведення, так і від надання будь-яких медичних документів стосовно себе.

Таким чином твердження обвинувачення та представника потерпілої про те, що вина ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , висновком судово-медичної експертизи та допитом експерта ОСОБА_17 , є безпідставними. Одних же обвинувальних показань потерпілої, без їх підтвердження сукупністю інших належних, допустимих та об`єктивних доказів, в тому числі обов`язкового висновку судово-медичної експертизи, недостатньо для обґрунтування обвинувального вироку.
Відповідно до положень ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

З урахуванням викладеного, отриманих безпосередньо в суді показань обвинуваченого, потерпілої, свідків сторони обвинувачення, змісту досліджених документів, а також неможливості спростування виправдувальних показань ОСОБА_14 про незастосування до потерпілої будь-якого фізичного насильства, суд, у відповідності із ст.62 Конституції України, тлумачить це, а також всі сумніви і протиріччя, що виникли в результаті дослідження в судовому засіданні обвинувальних доказів, на користь обвинуваченого і приходить до загального висновку про недоведеність вчинення ОСОБА_14 вміненого йому злочину, що спричинює його виправдання.
Керуючись ст.ст.368, 373,374 КПК України, суд,
у х в а л и в:

ОСОБА_14 за звинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, визнати невинним і за недоведеністю вчинення даного злочину виправдати.

Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити учасникам судового розгляду.
Головуючий ОСОБА_1