Справа № 10-256/2010 р. Головуючий у 1-ій інстанції - ОСОБА_1
Категорія: ст.165-2 КПК України Доповідач - Ревер В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого, судді Ревера В.В.

суддів Волинця М.М., Танечника І.І.

з участю прокурора Павича С.В.

слідчого Зварича Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляцією помічника Дрогобицького міжрайонного прокурора Павича С.В. на постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2010 року,

в с т а н о в и л а:

Цією постановою відмовлено в задоволенні подання слідчого СВ Дрогобицького РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_2 про обрання обвинуваченому у вчиненні злочину за ч.2 ст.186 КК України,

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючому ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимому,

запобіжного заходу взяття під варту та обрано підписку про невиїзд з постійного місця проживання.

В мотивах постанови зазначено, що ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю, має постійне місце проживання, матеріальні збитки потерпілим відшкодовані. Підстав вважати, що перебуваючи на волі буде ухилятися від суду і слідства, перешкоджати встановленню істини в справі, ухилятись від виконання процесуального рішення щодо нього, немає.

Співучасники даного злочину засуджені до умовного покарання. Тяжкість злочину не є достатньою умовою для обрання саме запобіжного заходу взяття під варту.

Помічник Дрогобицького міжрайонного прокурора Павич С.В. подав апеляцію в якій просить дану постанову скасувати та повернути подання на новий судовий розгляд.

В мотивах апеляції вказує на те, що при прийнятті рішення судом не враховано тяжкість вчиненого злочину, а також те, що санкція ч.2 ст.186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Крім цього суд не врахував того, що ОСОБА_3 ухилявся від слідства. Після вчинення злочину виїхав за кордон. Застосування до нього більш мяких ніж взяття під варту запобіжних заходів може не забезпечити його належної процесуальної поведінки, оскільки він, будучи обізнаний про можливу міру покарання за вчинений злочин може ухилятися від слідства та суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Павича С.В., який підтримав апеляцію, обговоривши наведені доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція до задоволення не підлягає.

Органом досудового слідства ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 27 листопада 2005 року, близько 1-ої години, в групі із ОСОБА_4 та ОСОБА_5, знаходячись по вул.Володимира Великого в с.Рихтичі Дрогобицького району Львівської області напали на ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в яких із застосуванням фізичного насильства, що не є небезпечним для життя та здоровя, відкрито заволоділи майном останніх, заподіявши матеріальну шкоду потерпілим, відповідно 4000 гривень та 3200 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину, потерпілим відшкодована матеріальна шкода, раніше не судимий. З часу вчинення злочину минуло більше чотирьох років. На даний час досудове слідство завершене і кримінальна справа передана для розгляду в місцевий суд.

За змістом ст. 148 КПК України, п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», взяття під варту, як найбільш суворий запобіжний захід, обирається лише за наявності підстав вважати, що інші, менш суворі, запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обовязків, що випливають зі змісту ч.2 ст. 148 КПК України, його належної поведінки, коли є достатні підстави вважати, що особа може ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжувати злочинну діяльність.

З врахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, суддя місцевого суду прийшов до вірного висновку про недоцільність обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу взяття під варту.

Даних про те, що ОСОБА_3 буде продовжувати злочинну діяльність чи ухилятися від суду і слідства не встановлено. Його відсутність за місцем проживання після вчинення злочину не повязана з ухиленням від слідства і суду, оскільки про порушення кримінальної справи, ОСОБА_3 не був повідомлений у визначеному законодавством порядку, запобіжний захід щодо нього не обирався.

Сам факт того, що він обвинувачується в вчиненні тяжкого злочину не є достатньою підставою для обрання запобіжного заходу взяття під варту.

Постанова судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2010 року про відмову в поданні слідчого СВ Дрогобицького РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_2 щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту є обґрунтованою, відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 362, 366 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Постанову судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2010 року про відмову в поданні слідчого СВ Дрогобицького РВ ГУМВСУ у Львівській області ОСОБА_2 щодо обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та обрання запобіжного заходу підписка про невиїзд, залишити без зміни, а апеляцію помічника Дрогобицького міжрайонного прокурора Павича С.В. без задоволення.

Судді:

ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10