Справа № 525/1021/14-к
Провадження № 1-кс/525/77/2014
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2014 року сел. Велика Багачка

Слідчий суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю заявника ОСОБА_3 , прокурора прокуратури Великобагачанського району ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ст.306 КПК України скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України, -

в с т а н о в и в:

12.09.2014 року потерпілий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Великобагачанського районного суду Полтавської області зі скаргою в порядку п.3 ч.1 ст.303 КПК України про скасування постанови начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України.

Зі скарги ОСОБА_3 вбачається, що постановою начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року, копію якої він отримав у прокуратурі Великобагачанського району 06.09.2014 року, було закрито кримінальне провадження №0000022, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2013 року за фактом спричинення йому тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості 22.04.2011 року в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області. ОСОБА_6 вважає вищевказану постанову слідчого незаконною, оскільки, як вказує, органом досудового розслідування не з`ясовані всі обставини заподіяння йому ОСОБА_7 тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості; зазначає про те, що орган досудового розслідування, закриваючи провадження у справі, не дав належної оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи щодо механізму утворення тілесного ушкодження на його тілі і дійшов передчасного висновку щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Посилаючись на вищевикладені обставини, заявник ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Великобагачанського районного суду зі скаргою на постанову начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України та просив скасувати дану постанову слідчого як передчасну.

В судове засідання 16.09.2014 року скаржник ОСОБА_6 не з`явився, в матеріалах справи були відсутні відомості про його належне повідомлення про день і час розгляду справи, тому розгляд скарги ОСОБА_3 було відкладено на 22.09.2014 року.

В судовому засіданні 22.09.2014 року особа, яка подала скаргу ОСОБА_6 подану скаргу підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені у скарзі і просив її задовольнити. Також посилались на неповноту з`ясування органом досудового розслідування всіх істотних обставин справи.

Прокурор прокуратури Великобагачанського району ОСОБА_4 в судовому засіданні посилався на те, що підстави для скасування постанови відсутні, оскільки органом досудового розслідування детально з`ясовані всі обставини справи і необхідність проведення додаткової перевірки відсутня.

Начальник СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, він належним чином повідомлений про день і час розгляду скарги (а.с.12), згідно ч.3 ст.306 КПК України відсутність цієї особи не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення заявника ОСОБА_6 , міркування прокурора прокуратури Великобагачанського району ОСОБА_4 , вивчивши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_6 та дослідивши матеріали кримінального провадження №0000022, внесеного до ЄРДР 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України, і давши їм належну оцінку приходить до висновку, що в даний час є передбачені законом підстави для задоволення скарги ОСОБА_3 на постанову начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України, виходячи з таких правових підстав.

Досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, зокрема, закриттям кримінального провадження (п.5 ст. 3 КПК України).

Згідно ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Поняття верховенства права та зміст розкрито у Рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2011 року №10-рп/2011.

Відповідно до положень ст.9 цього Кодексу, під час кримінального провадження слідчий зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства (принцип законності).

При цьому, слідчий зобов`язаний (а не має право) всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами (ст.22 КПК України).

За нормами ст.40 КПК України, слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Також, відповідно до ч.4 ст.40 КПК України, слідчий зобов`язаний виконувати доручення та вказівки прокурора, які надаються у письмовій формі.

Слідчим суддею встановлено, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.01.2013 року внесено відомості про те, що 22.04.2011 року близько 09 год. на базарній площі в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_7 , 1973 р.н. на ґрунті неприязних відносин умисно, шляхом викручування пальця наніс ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді відкритого вивиха проксимального між фалангового суглоба 5 пальця лівої кисті, які згідно акту судово-медичного обстеження №219 від 06.06.2011 року утворились від дії тупих предметів та відносяться до ушкоджень середнього степеню тяжкості, як спричинивши тривалий розлад здоров`я (а.кп.1) - кримінальне провадження №0000022; попередня кваліфікація кримінального провадження ч.1 ст.122 КК України.

Згідно ч.3 ст.110 КПК України, процесуальне рішення слідчого приймається у формі постанови. Норми ч.5 цього Кодексу визнають, що постанова слідчого повинна складатися із вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

З матеріалів кримінального провадження №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України, внесеного до ЄРДР вбачається, що в ході досудового розслідування слідчими по даному кримінальному провадженню проводились певні слідчі дії: було проведено допит потерпілого ОСОБА_3 , а також проведені допити ряду свідків, на яких у своїх свідченнях посилався потерпілий ОСОБА_6 ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; проведено відтворення обстановки та обставин події злочину з участю потерпілого ОСОБА_3 , призначено і проведено ряд експертиз, зокрема, судово-медичну та комісійну судово-медичну експертизи; проведено ряд інших слідчих дій, зокрема, у спосіб, передбачений ст.40 КПК України.

Між тим, органом досудового розслідування залишились не допитаними свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , про необхідність допиту яких зазначав потерпілий у своїх показаннях та вказував прокурор у своїх вказівках від 03.09.2013 року. Не дивлячись на те, що слідчий 21.10.2013 року та 20.01.2014 року надавав відповідні доручення в порядку ст.40 КПК України працівникам СКР Великобагачанського РВ про допит даних осіб, вбачається, що по суті в повній мірі вищевказані доручення слідчого виконані не були, оскільки працівник СКР Великобагачанського РВ рапортом від 31.10.2013 року обмежився вказанням про те, що вищезазначені свідки відсутні за місцем проживання (без будь-якого документального підтвердження про це, що свідчить про формальність складення даного рапорту), а про причини невиконання доручення слідчого від 20.01.2014 року (в частині допиту цих свідків) взагалі будь-яка інформація відсутня. При цьому, слідчий, не дивлячись на неповне виконання його доручень в порядку ст.40 КПК України, сам не вжив заходи для виклику та допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , оскільки їх свідчення щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 можуть мати суттєве значення для встановлення всіх обставин справи. При цьому, не переконливим виглядає та обставина, що дані свідки відсутні за місцем свого проживання, оскільки з матеріалів кримінального провадження та самих доручень слідчого чітко вбачається, що дані особи мають відповідне місце проживання як в селищі Велика Багачка ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), так і в сел. Гоголеве Великобагачанського району Полтавської області ( ОСОБА_16 ).

Також, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування ще 02.08.2011 року допитувалась в якості свідка ОСОБА_12 . Між тим, слідчий ОСОБА_17 у своїх дорученнях 21.10.2013 року та 20.01.2014 року ґрунтовно вказував і про необхідність по суті повторного допиту свідка ОСОБА_12 , яка, за показаннями потерпілого ОСОБА_3 знаходилась поруч біля місця події на базарній площі 22.04.2011 року в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області під час конфліктної ситуації з продавцем ОСОБА_7 і навіть ставала між ним та ОСОБА_7 . Проте, даний свідок повторно так і не була допитана ні в ході виконання доручень слідчого, ні самим слідчим в спосіб, передбачений ст.224 КПК України. Повторний допит даного свідка може мати суттєве значення, оскільки з первинних показань свідка ОСОБА_12 не вбачається, чи бачила дана особа нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 зі сторони ОСОБА_7 та коли вона почула про те, що ОСОБА_6 скаржився на біль у пальці 22.04.2011 року з урахуванням того, що вона перебувала на відстані близько 2,5 м навпроти торгового місця ОСОБА_7 .

У вказівках прокурора Великобагачанського району Полтавської області від 03.09.2012 року зазначалося про необхідність проведення очних ставок між ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , а також, при необхідності зі свідками-очевидцями події при наявності розбіжностей у їх показаннях. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що між допитаними свідками існують протиріччя щодо події 22.04.2011 року на базарній площі в с. Устивиця Великобагачанського району (конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ), однак по справі не проводились очні ставки (під час дії КПК України 1960 року), тому в даний час вбачається за доцільне, після допиту свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 (в залежності від їх показань) та повторного допиту свідка ОСОБА_12 , провести одночасний допит свідків у справі, в т.ч. і потерпілого, чиї показання різняться з механізмом заподіяння тілесного ушкодження ОСОБА_8 , який викладений у висновку комісійної судово-медичної експертизи №71 від 22.05.2014 року.

Також, в ході досудового розслідування залишились невиконаними вказівки прокурора про необхідність встановлення та допиту в якості свідків медичних працівників, які надавали медичну допомогу ОСОБА_8 , оскільки як з показань потерпілого, так і ряду допитаних свідків вбачається, що 22.04.2011 року ОСОБА_6 знаходився на амбулаторному лікуванні у Великосорочинській лікарні Миргородського району Полтавської області і там йому надавалась відповідна медична допомога. В цьому контексті потребує з`ясування у потерпілого ОСОБА_6 зв`язку з чим він, будучи жителем с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області звернувся за медичною допомогою до закладу охорони здоров`я сусіднього (Миргородського району) Полтавської області та у зв`язку з чим (на яких підставах) амбулаторна карта ОСОБА_3 , 1949 р.н. в реєстратурі амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Великі Сорочинці Миргородського району відсутня. Цю обставину можливо з`ясувати лише з показань потерпілого ОСОБА_3 та встановивши і допитавши медичних працівників Великосорочинській лікарні Миргородського району Полтавської області.

Зі змісту вказівок прокурора від 05.04.2013 року слідує, що органу досудового розслідування вказувалося на необхідність витребування всієї медичної документації про надання медичної допомоги ОСОБА_8 у Великосорочинській лікарні 22.04.2011 року, проведення рентгену та виготовлення рентгензнімку пальця лівої руки. Відповідно, логічним та доцільним було витребування та приєднання до матеріалів кримінального провадження завіреної копії Витягу з Журналу реєстрації рентгенівських досліджень за 22.04.2011 року. Однак, дані документи слідчим не витребовувались і в матеріалах кримінального провадження відсутні. Між тим, як вбачається з мотивувальної частини висновку комісійної судово-медичної експертизи №71 від 22.05.2014 року, для проведення даної експертизи експертною установою слідчому неодноразово направлялися листи з проханням направити викопіровку з Журналу рентгендосліджень медичного закладу Великосорочинської лікарні Миргородського району Полтавської області. Однак, з досліджених матеріалів кримінального провадження не зрозуміло, чи надавалось слідчим експертній комісії відповідне викопіювання.

У оскаржуваній потерпілим ОСОБА_6 постанові начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 , з посиланням на положення ст.36 КК України, зазначається про те, що ОСОБА_7 , захищаючи своє майно від протиправних посягань ОСОБА_3 , спрямованих на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, міг діяти в межах необхідної оборони, і як наслідок спричинити останньому тілесні ушкодження. Зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної постанови (викладеній у такій формі) вбачається, що слідчим зазначено про припущення того, що ОСОБА_7 міг діяти в межах необхідної оборони.

В п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону» зазначено, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну. Також потрібно з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

З урахуванням положень ст.36 КК України та показань підозрюваного ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 наніс йому один удар кулаком в обличчя і самовільно забрав з прилавку покришку, потребує з`ясування, чи дійсно ОСОБА_6 наносив удар в обличчя ОСОБА_7 , з якою метою та на яких підставах він взяв у ліву руку з прилавку велосипедну покришку, яка належить ОСОБА_7 та які були подальші дій ОСОБА_6 в той час, коли він знаходяться з даною покришкою в руках (лівій руці) (продовжував стояти біля торгового місця ОСОБА_7 ; відходив з покришкою від даного місця; відбігав тощо).

Також, під час судового засідання потерпілий ОСОБА_6 посилався на те, що в червні 2014 року з його участю в с. Устивиця Великобагачанського району проводився слідчий експеримент щодо отримання ним тілесного ушкодження. Однак, при дослідженні матеріалів кримінального провадження проведення даної слідчої дії не вбачається, оскільки будь-які процесуальні документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні.

Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону (ч.1 ст.21 КПК України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 зазначив, що право на судовий захист належить до основних, невідчужуваних прав і свобод людини і громадянина та відповідно до частини другої статті 64 Конституції

України не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини).

При цьому, слідчий суддя, враховуючи, що ним розглядається скарга потерпілого на постанову слідчого про закриття кримінального провадження (п.3 ч.1 ст.303 КПК України), в контексті обґрунтування скарги потерпілого ОСОБА_3 вважає за необхідне відмітити, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 року №19-рп/2011 Комітет міністрів Ради Європи у Рекомендаціях від 28.06.1985 р. R (85) 11 стосовно положень потерпілого в рамках кримінального права і кримінального процесу приписує державам-членам приділяти більше уваги потребам потерпілого на всіх етапах кримінального процесу, а в Рекомендаціях від 12.05.2004 р. Rес (2004) 6 щодо вдосконалення засобів правового захисту зазначає, що права та свободи, гарантовані Конвенцією, мають захищатися передусім на національному рівні.

Згідно ст.307 КПК України, за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого може бути постановлена ухвала, зокрема, про скасування рішення слідчого.

Отже, виходячи з системного та детального аналізу вищевказаних матеріалів слідчий суддя приходить до висновку, що стороною заявника у справі доведено те, що постанова начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України винесена передчасно, без повного встановлення обставин та механізму заподіяння тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості ОСОБА_8 22.04.2011 року на базарній площі в с. Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, а також без повного виконання вказівок прокурора від 03.09.2012 року та від 13.03.2014 року та слідчим допущено неповне з`ясування вищевикладених обставин, що мають суттєве та важливе значення для конкретного кримінального провадження.

Отже, виходячи з вищевикладеного, є передбачені законом підстави для скасування вищевказаної постанови слідчого з метою встановлення обставини, що мають суттєве значення та для виконання дій, які вказані в даній ухвалі слідчого судді, що є формою судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та об`єктивно буде сприяти забезпеченню загальних принципів верховенства права та законності в ході досудового розслідування конкретного кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.8,9,21,303-304,306-307,309 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України - задовольнити.

Постанову начальника СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 від 23.07.2014 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України - скасувати.

Копію даної ухвали направити для виконання начальнику СВ Великобагачанського РВ УМВС України в Полтавській області ОСОБА_5 для виконання; прокурору Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_19 копію даної ухвали направити для відому; копію даної ухвали також направити заявнику ОСОБА_8 для відому.

Повернути прокурору Великобагачанського району Полтавської області ОСОБА_19 матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000022 від 17.01.2013 року за ч.1 ст.122 КК України.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя ОСОБА_1