Справа № 734/2806/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/945/2015
Категорія - ч. 2 ст. 289 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000092 від 13 лютого 2015 року за апеляційною скаргою заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2015 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, -

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

До апеляційного суду Чернігівської області надійшла апеляційна скарга заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2015 року в якій він просить вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду на прізвища осіб, які за попередньою змовою з ОСОБА_7 вчиняли незаконне заволодіння транспортними засобами, замінивши їх на «осіб, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження». Виключити з мотивувальної частини вироку «повторність», як кваліфікуючу ознаку дій ОСОБА_7 .

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України і призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання або роботи і періодично з`являтися в ці органи для реєстрації.

Стягнуто з ОСОБА_7 в доход держави 229 грн. 32 коп. судових витрат за проведення експертизи.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що осіб, за попередньою змовою з якими ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, на час ухвалення вироку відносно нього не визнано винними у інкримінованому злочині, а матеріали стосовно них виділено в окреме провадження, тому посилання суду на прізвища ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на осіб, які за попередньою змовою з ОСОБА_7 вчиняли незаконне заволодіння транспортним засобом підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку та заміні їх на «осіб, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження». Крім того, судом визнано кваліфікуючою ознакою дій ОСОБА_7 «повторність». Проте, як вбачається з встановлених судом фактичних обставин вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, останній вчинив один епізод за ч. 2 ст. 289 КК України. ОСОБА_7 раніше не судимий, вчинив один епізод злочинної діяльності, а тому судом безпідставно визнано «повторність» кваліфікуючою ознакою.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Суд першої інстанції встановив, що 29 серпня 2014 року, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про незаконне заволодіння транспортним засобом, прибули до смт. Козелець, Чернігівської області. Зайшовши на неогороджену автостоянку ТОВ «Форнетті Україна», яке розташоване в смт. Козелець, вул. Комсомольська, 125, Чернігівської області, в період часу з 03 год. 22 хв. до 03 год. 59 хв., ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 умисно, з корисливих мотивів, незаконно, за попередньою змовою між собою заволоділи: мопедом марки «Alpha» модель ZS 50 F, чорного кольору, вартістю 4 782 грн. 44 коп., який належить ОСОБА_12 ; мопедом марки «Alpha» модель ZS 50 F, синього кольору, вартістю 3 265 грн. 37 коп., який належить ОСОБА_13 та мопедом марки «BAOTIAN», чорного кольору, вартістю 8 776 грн. 59 коп. який належить ОСОБА_14 ; на яких поїхали в м. Чернігів.

Матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України знаходяться на розгляді Козелецького районного суду Чернігівської області.

Заслухавши суддю доповідача; прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив вирок суду першої інстанції змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції розглядав кримінальне провадження відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України та визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку. Дану обставину обвинувачений підтвердив і в засіданні апеляційного суду.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом першої інстанції, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оскаржуються, підтверджуються сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених в судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому Бекієву суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. ст. 65, 66, 67 КК України, врахував характер і тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини, що він засуджується вперше, визнає свою вину та щиро розкаюється у вчиненому злочині і вірно прийшов до висновку, що покарання ОСОБА_7 слід обрати в межах санкції ч.2 ст.289 КК України, за якою кваліфіковані його дії - у виді покарання з випробуванням.

Враховуючи, що кримінальне провадження у суді 1 інстанції розглядалося у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України всім учасникам судового розгляду у відповідності до вимог кримінального процесуального кодексу були роз`яснені наслідки такого розгляду, на які вони добровільно погодились, тому колегія суддів вважає, що доводи прокурора, які стосуються фактичних обставин справи не можуть бути предметом розгляду в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 цього Кодексу.

За таких обставин, суд першої інстанції розглядаючи дане кримінальне провадження з`ясував фактичні обставини справи як у обвинуваченого, так і в державного обвинувача, дослідив обвинувальний акт і після з`ясування думок учасників судового процесу провів розгляд справи у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, а тому в даному випадку як державний обвинувач так і інші учасники судового розгляду мали право подавати апеляційну скаргу лише в частині призначеної міри покарання та позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи, які ніким не оспорювались.

Під час апеляційного розгляду кримінального провадження не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону та порушень прав обвинуваченого ОСОБА_7 на захист, які б потягли за собою безумовне скасування чи зміну вироку суду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 349,376,394,404,419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Чернігівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 16 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3