1Справа № 335/7445/15-к 1-кп/335/56/2016
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 лютого 2016 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 , за участю прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого: ОСОБА_6 , захисника: ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні у режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України,
В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст.115, ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України.
Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року було продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком до 21.02.2016 року.
Судом на обговорення учасників процесу в порядку ст. 331 КПК України поставлено питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому прокурор послався на ті обставини, що не усунуті ризики передбачені ст. 177 КПК України, зокрема ризик ухилення обвинуваченого від суду, оскільки обвинувачений зареєстрований у Харківській області, проживає у Дніпропетровській області і не має постійного визначеного місця проживання, ризик незаконно впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитані у судовому засіданні та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Захисник обвинуваченого та обвинувачений проти задоволення клопотання прокурора заперечують посилаючись на необґрунтованість заявленого клопотання .
Заслухавши думку учасників процесу з цього питання, суд приходить до наступних висновків.
Пунктом 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року визначено, що продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати
застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відносно ОСОБА_6 на досудовому розслідуванні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.
Відповідно до положень ч.3 ст.331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Обговорюючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 суд також враховує, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, стан його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місці попереднього ув`язнення, обвинувачений є соціально адаптованим, має міцні родинні зв`язки, однак не має постійного місця проживання, проте незважаючи на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, суду не надано беззаперечних доказів, які б свідчили, що інший захід забезпечення кримінального провадження, крім тримання під вартою, зможе належним чином усунути ризики, які передбачені ст. 177 КПК України або з`явилися нові обставини, що унеможливлюють їх тримання під вартою.
Обраний на досудовому розслідуванні запобіжний захід ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою, на думку суду, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються обвинуваченому, строк його обрання не виходить за межі розумного, відповідає особі обвинуваченого, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність, на даний час, підстав для зміни запобіжного заходу, і тому вважає за доцільне продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 10 квітня 2016 року.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,-
Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді тримання під вартою залишити без змін та вважати продовженим на 60 днів до 10 квітня 2016 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3