Ухвала
іменем україни
3 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Головуючого ОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 і ОСОБА_3 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні кримінальне провадження щодо
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця м. Луцьк, неодноразово судимого,
за участю прокурораОСОБА_6 ,
ВСТАНОВИЛА:
З касаційною скаргою до суду касаційної інстанції звернувся прокурор з вимогами про перевірку ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_5 .

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2014 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11 березня 2015 року вирок змінено.

Дії ОСОБА_5 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України та за цим законом ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
В решті вирок залишено без зміни.

В касаційній скарзі прокурор посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального законодавства апеляційним судом, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невірної кваліфікації дій ОСОБА_5 та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м?якості, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Мотивуючи касаційну скаргу прокурор зазначає про порушення апеляційним судом принципу безпосередності дослідження доказів, зокрема вказує, що суд апеляційної інстанції не досліджуючи жоден із доказів у провадженні, дав їм іншу оцінку, ніж місцевий суд. Зазначене, за доводами прокурора, вплинуло на неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 й м?якість призначеного покарання.

Також прокурор наводить доводи про те, що ухвала апеляційного суду є немотивованою й такою, що не відповідає вимогам ст. 94 КПК України.

Відповідно до вироку місцевого суду ОСОБА_5 засуджено за те, що він 28 червня 2014 року приблизно о 18 годині, у стані алкогольного сп?яніння, на березі водойми неподалік домогосподарства по АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_7 , одним ударом кухонного ножа в область правої ділянки грудей, умисно вбив останнього.

Перекваліфіковуючи дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України апеляційний суд в ухвалі зазначив, що за обставин доведених в даному кримінальному провадженні, достовірно встановлено, що поведінка нападника ОСОБА_7 , зокрема спрямованість умислу, інтенсивність та характер його дій, давала особі, яка захищалась ОСОБА_5 та іншим очевидцям конфлікту, підстави сприймати загрозу як реальну.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав касаційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, доводи, наведені у касаційній скарзі та у надісланих засудженим і його захисником запереченнях, колегія суддів вважає, що касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Статтею 438 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про наявність підстав для скасування судових рішень суд касаційної інстанції має керуватись статтями 412414 цього Кодексу.

Ухвала апеляційного суду це судове рішення апеляційного суду щодо законності та обґрунтованості судового рішення, що перевіряється в апеляційному порядку, вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою та вмотивованою й крім того, відповідати вимогам ст. 419 КПК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об?єктивно з?ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

В мотивувальній частині ухвали апеляційного суду згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України мають бути зазначені, зокрема, встановлені судом апеляційної інстанції обставини з посиланням на докази, а також мотиви визнання окремих доказів недопустимими чи неналежними.

Апеляційний розгляд, відповідно до ч. 1 ст. 405 КПК України, здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції, з урахуванням особливостей, передбачених Главою 31 цього Кодексу.

Вимогам ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне за собою скасування судового рішення.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_5 та його захисник подали апеляційні скарги, у яких заперечували законність вироку в частині кваліфікації дій ОСОБА_5 .

Суд апеляційної інстанції, розглянувши подані скарги, частково задовольнив вимоги скаржників та своєю ухвалою перекваліфікував дії ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 118 КК України.

Однак, постановляючи таке судове рішення апеляційний суд належно не виконав вимог кримінального процесуального закону та в ухвалі допустився суперечностей.

Так, висновок суду щодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинних дій, передбачених ч. 1 ст. 115 КК України у вироку обґрунтовано показаннями свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , які суд апеляційної інстанції визнав послідовними, такими, що відтворюють всі обставини злочину й підтверджені іншими доказами у справі.

Апеляційний суд, мотивуючи рішення про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 1 ст. 115 на ч. 1 ст. 118 КК України, лише визнав показання вказаних свідків, дані ними в судовому засіданні суду першої інстанції такими, що обґрунтовано покладені в основу вироку. Однак їх показання не знайшли свого відображення в ухвалі апеляційного суду, оскільки у судовому засіданні цього суду дослідженими не були.

Крім того, як вбачається з технічного запису судового засідання, під час розгляду провадження в апеляційному суді з проведенням часткового судового слідства ОСОБА_5 дав показання про те, що конфлікт було спровоковано потерпілим ОСОБА_7 , тобто засуджений став заперечувати встановлені судом фактичні обставини вчинення злочинних дій. Заперечив також свою вину у завданні удару потерпілому з умислом на вбивство та надав відповідні пояснення.

Отже, встановивши обставини, які не були відомими суду до ухвалення оскаржуваного вироку, для з?ясування всіх обставин провадження та з метою постановлення законного йобґрунтованого судового рішення, апеляційний суд мав би провести судове слідство, ретельно перевірити зазначені засудженим в апеляційному суді обставини.
Однак, всупереч вимог ч. 3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції провів часткове судове слідство, й крім того, дав іншу оцінку доказам у провадженні, ніж суд першої інстанції не досліджуючи таких в судовому засіданні, що є неприпустимим з огляду на принцип безпосередності дослідження доказів та положення п. 16 ч. 1 ст. 7, ст. 370 КПК.
Крім того, апеляційний суд у своєму судовому рішенні припустився суперечностей.

Так, визнаючи, що саме за встановлених в судовому засіданні обставин ОСОБА_5 завдав удар ножем ОСОБА_7 , апеляційний суд з посиланням на ті ж встановлені судом обставини, вказує, що саме потерпілим ОСОБА_7 було спровоковано конфлікт, який в подальшому переріс в пряме та безпосереднє суспільно небезпечне посягання з його боку. Однак в суді першої інстанції такі обставини встановленими не були.

За наведених обставин ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 не можна вважати законною, обґрунтованою і вмотивованою, адже її було ухвалено з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Тому це судове рішення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, ретельно з використанням усіх процесуальних можливостей, у тому числі шляхом проведення судового слідства, перевірити доводи апеляційних скарг, крім того, у разі встановлення апеляційним судом обставин, що не були відомі суду до постановлення оскаржуваного вироку, перевірити їх, та в залежності від встановленого, ухвалити законне та справедливе рішення, яке відповідало б положенням ст. 370 КПК України.
Питання щодо обґрунтованості доводів касаційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого злочину та його особі, є передчасними, оскільки такі питання вирішує суд при постановленні судового рішення в залежності від доведеності винуватості особи у вчиненні злочинних дій та мають бути розглянуті при новому апеляційному розгляді справи.
Керуючись ст.ст. 434, 436 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити

Ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 12 грудня 2015 року щодо ОСОБА_12 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_13 ОСОБА_14 ОСОБА_15