Миколаївський районний суд Львівської області
Справа №1-130/10 ВИРОК
10 листопада 2010 року Миколаївський районний суд Львівської області
в складі: головуючого-судді Карбовніка І.М.
при секретарі Данилів О.І.
з участю прокурора Пришляка Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу про обвинувачення
ОСОБА_2,28.02.1990року народження, громадянина України, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, військовозобов'язаного, не одруженого, не працюючого, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, раніше не судимого,
- у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307, ч.2 ст.315 КК України,
Підсудний ОСОБА_2 08.03.2010 року приблизно о 10:00 год., маючи умисел на придбання та зберігання наркотичних засобів з метою збуту (передачі) в місця позбавлення волі, за попередньою змовою групою осіб, зустрівшись в заздалегідь обумовленому місці, а саме біля кафе «Берізка», що по вул. В. Стуса 11, в м. Калуші Івано-Франківської області із невстановленою слідством особою, від якої незаконно придбав, отримав безоплатно, таблетку «Субітекс», яка згідно висновку експерта № 3/365 від 31.03.2010 року, містить бупренорфін, масою 0,008 грам, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено, яку незаконно зберігав за місцем свого проживання в кв. 26, що по бульвару Незалежності 6 в м. Калуші Івано-Франківської області, з метою подальшого збуту ( передачі) у місця позбавлення волі.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_2, 11.03.2010 року о 09:00год., незаконно зберігаючи при собі наркотичний засіб, на маршрутному таксі «Калуш-Львів», незаконно перевіз вказаний наркотичний засіб з м. Калуша Івано-Франківської області до ДВК №-110, яка знаходиться в с. Держів Миколаївського району Львівської області. В подальшому ОСОБА_2, під час короткострокового побачення із засудженим ОСОБА_3, намагався передати останньому вищевказану таблетку «Субітексу», про те свій намір до кінця не довів із причин, що не залежали від його волі, так як був викритий працівниками ДВК №-110, які таблетку «субітекс» в нього виявили та вилучили.
В пред'явленому звинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України підсудний вину у скоєні даного злочину визнав повністю і пояснив, що 07.03.2010 року у період часу з 22 год. 00 хв. на 23 год. 00 хв., на його мобільний номер, подзвонив невідомий чоловік, який сказав, що він знає, що його звати ОСОБА_2 і що він повинен взяти та передати у ДВК № 110 таблетку «субітексу». Спочатку він відмовився, про те цей невідомий почав йому погрожувати, сказав, що він знає де він проживає, що його там знайдуть та інше, він побоявся тому і згодився це зробити. Наступного дня 08.03.2010 року, приблизно о 09 год. 00 хв.. до нього знову зателефонував цей самий чоловік , який сказав, що зараз йому подзвонить ОСОБА_4, щоб він з ним зустрівся, то він йому передасть цю таблетку. На тому розмова закінчилась. Приблизно через 20-ть хвилин передзвонив ОСОБА_4, та сказав, щоб він підійшов до кафе «Берізка» у м. Калуші Івано-Франківської області, де він буде його чекати.
Близько 10 год. 00 хв. він зустрівся із ОСОБА_4 у вказаному місці і йому ОСОБА_4 передав таблетку білого кольору в упаковці заводу виробника із надписом на ній «SUBIТЕХ», сказавши, що цю таблетку він має передати на тюрму. На тому вони розійшлись. Цього дня, приблизно о 11 год. 00 хв., до нього знову зателефонував цей самий невідомий чоловік, який спитавши чи він отримав таблетку, на що він відповів що отримав, після чого сказав, щоб він їхав у ДВК 110 Миколаївського району Львівської області, взяв дозвіл на побачення із засудженим ОСОБА_5, під час побаченням із ним до нього хтось підійде ззаду та що йому він має передати дану таблетку. Цього дня він разом із ОСОБА_6, якому сказав, що має передати таблетку в тюрму, про те не говорив йому, що ця таблетка є наркотиком, поїхали у ДВК 110, про те він не зміг взяти дозвіл на зустріч із ОСОБА_5, так як години, відведені на побачення уже закінчились, після чого вони повернулись до дому. Наступного дня, 09.03.2010 року, близько 19 год. 00 хв., до нього знову зателефонував цей самий невідомий, він йому розповів, що не встиг цього дня передати цю таблетку, на що той сказав, що він в будь-якому випадку повинен здійснити передачу зазначеної таблетки у ДВК 110.
10.03.2010 року, близько 13 год. 00 хв., до нього знову зателефонував цей самий невідомий, який запитав, чи він передав таблетку, на що він відповів, що не має грошей на поїздку, на що цей чоловік повідомив, що на моє ім'я у Калуське міське відділення банку «Приватбанк» Івано-Франківської області прийде грошовий переказ на суму 200 грн. від ОСОБА_7, щоб він його отримав та приїхав до ДВК № 110. Також він пообіцяв йому, що якщо йому вдасться передати «субітекс», то вони йому ще перешлють 500,00 грн. Цього дня близько 15 год. 00 хв. він прийшов у Калуське міське відділення банку «Приватбанк» Івано-Франківської області, де отримав гроші в сумі 200 грн.
11.03.2010 року, о 08 год. 30 хв., до нього знову зателефонував цей самий невідомий засуджений, сказавши, щоб він їхав у ДВК 110 Миколаївського району Львівської області, взяв дозвіл на побачення із засудженим ОСОБА_8. Цього разу він також взяв з собою ОСОБА_6, з яким поїхав вдруге у ДВК № - 110, щоб передати цю таблетку. Приїхавши до тюрми, ОСОБА_6 його чекав на вулиці, а він сам зайшов в середину. При вході в кімнату побачень, його працівник ДВК запитував, чи має він при собі заборонені речі, предмети, наркотики, на що він відповів, що ніяких таких речей при собі не має, після чого пройшов в кімнату. Зустрівшись із ОСОБА_8 вони почали розмовляти, під час чого ОСОБА_9 В, запитав його чи має він при собі «це», на що він відповів, що «так, маю». Він чекав, що хтось повинен до нього підійти, щоб забрати цю таблетку, але до нього так ніхто не підійшов. Далі коли він сидів в кімнаті короткострокових побачень, до нього підійшли працівники ДВК-110, які вивели його із кімнати та завели в якийсь службовий кабінет, де запитали чи є у нього якісь заборонені речі при собі, на що він відповів, що є. Після цього в присутності двох понятих із лівої кишені джинсів видав таблетку «субітекс». В присутності понятих він повідомив, що цю таблетку, яка є наркотиком, він хотів передати комусь із засуджених. Визнає, що своїми діями він скоїв злочини, в яких щиро розкаюється. Просить суд суворо його не карати.
Крім повного визнання своєї вини підсудним ОСОБА_2 його вина в повному об'ємі пред'явленого обвинувачення відносно вчинення ним злочинів за ч.2 ст.307, ч.2 ст.315 КК України стверджується:
Показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_6, який показав,що 08.03.2010 року приблизно о 11:30 год., до нього подзвонив ОСОБА_2 та сказав, щоб він поїхав з ним в Жидачів, для того, щоб братові зробити передачу. Йому відомо що його двоюрідний брат на ім'я Юра, відбуває покарання в тюрмі, про те де саме він на той час не знав. Він відповів, що в нього немає грошей, що з ним не поїде. На тому розмова закінчилась. ОСОБА_2, вдруге передзвонив приблизно через 10 хвилин та сказав, що він йому за дорогу заплатить, щоб він поїхав разом з ним. Тоді він погодився і вони домовились зустрітись біля магазину «Вікторія». Зустрівшись приблизно о 12:00 год. у вказаному місці, ОСОБА_2, йому сказав про те, що він має поїхати у Жидачів, щоб передати брату передачу. Вони сіли на маршрутку та поїхали в м. Жидачів. В м. Жидачеві до ОСОБА_2 хтось передзвонив, після чого він сказав до нього, що їм потрібно їхати до Київецького повороту, тобто біля с. Києвець, де пересісти на якусь іншу маршрутку і вже нею доїхати до с. Держів. На маршрутці вони доїхали до Київецького повороту, звідки пішли пішки в с. Держів. По дорозі ОСОБА_2, витягнув із кишені зефір, який розломив на двоє, звідки витягнув таблетку, яка була в пластмасовій упаковці, яку показав йому і сказав, що саме цю таблетку він має передати комусь із засуджених ДВК № - 110. Що це була за таблетка він йому не говорив і він в нього не питав. Далі ОСОБА_10, положив цю таблетку в кишеню. Прийшовши у ДВК № - 110, ОСОБА_2 не зміг взяти дозвіл на зустріч із засудженим, так як години, відведені на це вже закінчились. Після того вони повернулись назад додому.
10.03.2010 року ввечері він зустрівся із ОСОБА_2, який йому розповів, що йому хтось передав 200,00грн., за що він повинен, ще раз поїхати та передати цю саме таблетку, та попросив його, щоб він ще раз поїхав з ним. Він погодився. Наступного дня, 11.03.2010 року приблизно о 09 год. 00 хв., він зустрівся із ОСОБА_2, в дворі будинку, після чого направились до маршрутки. По дорозі ОСОБА_2, ще розповів йому, що йому обіцяли ці люди, які до нього дзвонять, що за то, якщо він передасть цю таблетку, то йому ще перешлють 500,00 грн. на зупинці ОСОБА_2, купив ще блок сигарет та дві запальнички, після чого вони сіли у маршрутне таксі «Калуш - Львів», яким доїхали до повороту біля с. Київця Миколаївського району Львівської області, де вийшли та пішки направились до ДВК 110. Не доходячи до ДВК № 110 приблизно 200 метрів, він побачив, як ОСОБА_2, приклеїв собі цю таблетку скочем до живота та сказав, що це для того, щоб її не знайшли. Прийшовши у ДВК 110, він залишився чекати надворі, йому ОСОБА_2, дав свій мобільний телефон, а сам пішов всередину брати дозвіл на побачення із якимось засудженим. Приблизно через півтори години, до нього підійшла якась жінка із хлопцем, яка також мабуть була на побачені, які сказали, що в його товариша щось знайшли працівники ДВК. Він вирішив не чекати на ОСОБА_2 та направився до Київецького повороту, щоб поїхати до дому. По дорозі на свій мобільний телефон передзвонив ОСОБА_2, який запитав де він є, щоб він повернувся до тюрми. Коли він повернувся то до нього вийшов якийсь чоловік, який провів його на другий поверх, де був ОСОБА_2 Вже від працівників тюрми він дізнався, що в ОСОБА_2, вилучили таблетку «субітексу», яка є дуже важким наркотиком. Після того їх ще завезли в Миколаївський РВ, звідки вони вже поїхали до дому.
Показаннями свідка ОСОБА_11, яка показала, що 11.03.2010 року вона разом із ОСОБА_12, приблизно о 16:00 год., була запрошена працівниками ДВК №110, бути присутньою під час проведення поверхневого огляду у якогось хлопця. Коли їх провели в приміщення догляду посилок та передач, там вона побачила невідомого хлопця віку приблизно 18-20 років, якого раніше не бачила та працівників колонії. В їх присутності хлопець, який назвався ОСОБА_2, по батькові не пригадує, на прохання працівника колонії, щоб той видав всі заборонені речі, витягнув із своєї лівої кишені джинсів прозорий поліетиленовий пакет, який працівники показала їм. Вона побачила, що в пакеті знаходилась якась таблетка 1 шт. Інших заборонених речей ОСОБА_2, сказав, що при собі немає. Працівник колонії обшукав ОСОБА_2, про те більше ніяких речей в нього не виявив. Далі на запитання працівника колонії, який проводив огляд, ОСОБА_2, пояснив, що ця таблетка є наркотиком, що він її хотів передати цього дня для якогось засудженого під час побачення. Після цього працівник колонії, який проводив огляд помістив цей пакет із таблеткою в прозорий поліетиленовий пакет, горловину якого перев'язав ниткою та опечатав його. В протоколі вона розписалась.
Показаннями свідка ОСОБА_12, який дав показання аналогічні показанням свідка ОСОБА_11
Показаннями свідка ОСОБА_13, який показав, що працює ст. оперуповноваженим в ДВК № - 110 з серпня 2008 року. В його функціональні обов'язки входить проведення оперативно - розшукової діяльності в межах ДВК №-110, профілактика, попередження та розкриття злочинів. 11.03.2010 року приблизно 15:00 год., до нього передзвонив молодший інспектор відділу нагляду і безпеки по кімнаті побачень ОСОБА_14, який попросив його, щоб він підійшов до нього до кімнати короткострокових побачень, так як на побаченні є підозріла особа. Прийшовши, від нього він дізнався, що на побаченні є гр. ОСОБА_2, який прийшов на короткострокове побачення до засудженого ОСОБА_9 Також ОСОБА_14, повідомив, що під час прослуховування розмови останніх, він почув, як вони між собою розмовляли про якусь річ, чи її приніс ОСОБА_2 Ним було прийняте рішення про необхідність проведення поверхневого огляду в гр. ОСОБА_2 Після того, ОСОБА_14М„ вивів із кімнати побачень ОСОБА_2, якого провів в приміщення догляду посилок та передач, куди ним також були запрошені двоє понятих. ОСОБА_2, було роз'яснено, що в нього буде проводитись поверхневий огляд, на що останній не заперечив. На його запитання чи має він при собі заборонені речі, останній в їх присутності із лівої кишені джинсів витягнув прозорий поліетиленовий пакет в якому знаходилась одна таблетка із надписом «субітекс». На його запитання, що це за таблетка та для чого він її зберігав, ОСОБА_2, пояснив, що ця таблетка є наркотиком, що цього дня він її хотів передати для когось із засуджених під час побачення. Він провів в нього ще поверхневий огляд, про те більше вже ніяких заборонених речей при ньому не було. Після того виявлена таблетка «субітекс» в ОСОБА_2, була упакована в поліетиленовий пакет, який він опечатав печаткою МВК № 110, де поняті та ОСОБА_2, розписались. Ним було складено протокол огляду місця події, який всі учасники також підписали. Після того в ОСОБА_2, було відібрано пояснення, в якому він підтвердив, що хотів передати вилучену в нього таблетку комусь із засуджених.
Показаннями свідка ОСОБА_14, який показав, що на посаді молодшого інспектора він працює з серпня 2006 року. В його функціональні обов'язки входить проведення огляд посилок, передач, бандеролей, організація та проведення побачень. 11.03.2010 року він знаходився в себе на робочому місці. Цього дня приблизно о 14:00 год., до засудженого ОСОБА_8, на побачення прийшов гр. ОСОБА_2 Вони обоє знаходились в кімнаті проведення короткострокових побачень, де спілкувались по телефону через скляну перегородку. Згідно своїх обов'язків він за допомогою прослуховуючого пристрою, почув під час розмови останніх, що вони говорили, про якусь річ, чи ОСОБА_2, має її при собі, на що останній відповів, що так. Зрозумівши, що ОСОБА_2, може мати при собі заборонені речі, він зразу же передзвонив до ст. о/у ДВК № 110, ОСОБА_13, якого попросив, щоб той підійшов, так як на побаченні є підозріла особа. Коли до нього підійшов ОСОБА_13, він йому це все розповів, після чого ним було прийняте рішення про проведення поверхневого огляду в ОСОБА_2 Він провів ОСОБА_2, в приміщення догляду посилок та передач, ОСОБА_13, запросив двох понятих, після чого почали проводити в ОСОБА_2, поверхневий огляд. Спочатку його ОСОБА_13, запитав чи має він при собі заборонені речі і якщо так то щоб видати їх, на що ОСОБА_2, сказав, що є таблетка, і з лівої кишені своїх джинсів видав поліетиленовий пакет в якому знаходилась таблетка «субітекс». На запитання ОСОБА_13, що це за таблетка та для чого він її зберігав. ОСОБА_2, пояснив, що ця таблетка є наркотиком, що цього дня він її хотів передати для когось із засуджених під час побачення. ОСОБА_13, ще провів в ОСОБА_2, поверхневий огляд, про те більше вже ніяких заборонених речей при ньому не було. Після того виявлена таблетка «субітекс» в ОСОБА_2, була упакована в поліетиленовий пакет, який ОСОБА_13, опечатав печаткою МВК № 110, де поняті та ОСОБА_2, розписались.
Крім вищенаведених доказів, винність підсудного ОСОБА_2 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України стверджується і рядом письмових доказів по справі, зокрема:
-показаннями під час очної ставки проведеної між ОСОБА_2, та ОСОБА_6, на якій вказані особи, підтвердили раніше дані показання, (а.с.39);
-даними протоколу огляду місця події від 11.03.2010 року, згідно якого в приміщенні догляду посилок та передач ДВК №-110, в ОСОБА_2, було виявлено та вилучено із лівої кишені джинсів прозорий поліетиленовий пакет в якому знаходилась таблетка із надписом «субітекс», яку з його слів він мав намір передати для когось із засуджених (а.с.6);
-копією заяви від 11.03.2010 року, в якій ОСОБА_2, просить надати короткострокове побачення із засудженим ОСОБА_8 (а.с 7);
-даними постанови про проведення виїмки та протоколу виїмки від 24.03.2010 року, згідно якого в ОСОБА_2, було вилучено квитанцію «ПриватБанку» від 10.03.2010 року із Калуського відділення Івано-Франківського філіалу, про отримання гр.ОСОБА_2, грошей в сумі 200,00 грн. (а.с.29-30);
-даними протоколу огляду та постановою про визнання та прилучення речових доказів від 05.04.2010 року, згідно яких оглянутий та прилучений до кримінальної справи наркотичний засіб вилучений під час ОМП 11.03.2010 року в ОСОБА_2, та квитанція про отримання грошей, (а.с. 52-55);
-даними висновку експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів № 3/365 від 31.03.2010 року, згідно якого вилучена під час ОМП 11.03.2010 року в ОСОБА_2, таблетка «субітекс», містить бупренорфін, який відноситься до наркотичних засобів, обіг яких обмежено. Маса бупренорфіну в наданій таблетці масою 0.3869 грам, становить 0,008 грам, (а.с.49-51);
Таким чином, даючи аналіз зібраним по справі доказам в їх сукупності суд приходить до висновку про доведеність факту скоєння підсудним злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, а саме незаконне придбання,, зберігання, перевезення з метою збуту та збут особливо-небезпечного наркотичного засобу.
Органи досудового слідства додатково інкримінували в обвинувачення підсудному ОСОБА_2 Р.1. скоєння ним злочину, передбаченого.2 ст.307 КК України тобто придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу (маріхуани) та ст. 315 ч. 2 КК України, тобто схиляння до вживання наркотичного засобу неповнолітнього.
Суд вважає що в діях підсудного ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ч.2 ст.307КК України та ч.2 ст.315 КК України, оскільки згідно показів підсудного він придбав у невстановленої слідством особи на імя Юра наркотичний засіб маріхуану , який зберігав без мети збуту, але чи це дійсно була маріхуана він не знає, оскільки при вживанні разом із неповнолітнім ОСОБА_6 жодної різниці між звичайною цигаркою та тою, яку вони викурили не помітили. Такі ж покази надав суду і неповнолітній свідок ОСОБА_6 Чи дійсно це була маріхуана і чи містила дана цигарка наркотичну речовину канабіс не встановлено, не проведена відповідна експертиза. Через відсутність зразків даної рослини, встановлення її видової приналежності до канабісу (маріхуани) не представляється можливим, а тому суд вважає недоведеним вину підсудного у придбанні, зберіганні та збуті наркотичного засобу канабісу і за ст.. 307 ч.2 КК України його слід виправдати.
Вказане обвинувачення не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а тому кваліфікуюча ознака злочину - схилення до вживання наркотичних засобів неповнолітнього, підлягає виключенню, а ОСОБА_2 за ст. 315 ч. 2 КК України виправданню за недоведеністю вчинення ним даного злочину із слідуючих підстав:
Так за змістом ст. 315 КК під схилянням до вживання наркотичних засобів потрібно розуміти будь-які умисні ненасильницькі дії, спрямовані на збудження в іншої особи бажання вжити ці засоби (пропозиція, умовляння, пораду, переконування, тощо).
Такі дії, щодо неповнолітнього чи двох і більше осіб утворюють склад злочину, передбаченого ст. 315ч.2КК.
В судовому засіданні встановлено, що підсудний ОСОБА_2 пригостив неповнолітнього ОСОБА_6 цигаркою, яка була начинена тютюном, а не марихуаною, що відноситься до особливо-небезпечного наркотичного засобу, про що вони категорично обоє ствердили.
Виходячи із вищевикладеного, суд не може як доказ по справі визнати протокол очної ставки проведеної між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, оскільки як пояснили підсудний і свідок в судовому засіданні, вони курили цигарки, які нічим не відрізнялися від звичайних цигарок. Їхні покази дані на досудовому слідстві жодними іншими доказами не підтверджені.
Вирішуючи питання про призначення покарання підсудному суд виходить із встановленої ст.50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчинення нових злочинів заснованої на вимогах виваженості та справедливості.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд виходить із вимог ст.12 КК України, яка відносить злочин, передбачений ч.2 ст.307 КК України до категорії тяжких злочинів.
При призначенні покарання підсудному суд, виходячи з вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, дані про особу винного, а також обставини, що обтяжують та пом'якшують покарання підсудного.
Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.
Обставинами, що пом'якшують покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
При визначенні виду та міри покарання підсудному ОСОБА_2, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, його щиросердечне каяття, а також те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, є особою молодого віку, прохання підсудного суворо його не карати, тому вважає за можливе обрати покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк.
По справі цивільний позов не заявлено.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 81 КПК України.
Судові витрати слід стягнути з підсудного.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст.323, 324 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_2 визнати винним та засудити за ч.2 ст.307 КК України на 5 (п"ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна, а за ч.2 ст.315 КК України виправдати за недоведеністю.
У відповідності з ст.ст. 75,76 КК України звільнити засудженого ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом цього терміну не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи, повідомляти про зміну місця свого проживання кримінально-виконавчу систему, періодично з'являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої системи.
Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_2 - підписку про невиїзд, - залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речовий доказ - поліетиленовий пакет із таблеткою „SUBITЕХ", що знаходяться в камері схову речових доказів у ВРЗ при ГУМВСУ (м.Львів, вул.Конюшина, 24) передати Миколаївському РВ ГУМВСУ у Львівській області для знищення.
Вирок може бути оскаржений до апеляційного суду Львівської області протягом 15-ти днів з моменту його проголошення.

Суддя: Карбовнік І.М.