Ухвала

іменем україни

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ОСОБА_21., ОСОБА_22., ОСОБА_23.,

при секретарі ОСОБА_24,

розглянувши в судовому засіданні 10 вересня 2015 року в м. Києві об'єднане провадження № 667/8101/13-к в кримінальних провадженнях №№ 0003524, 0002762 щодо

ОСОБА_4,

ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Херсон,

зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1,

за ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України,

за касаційною скаргою адвоката ОСОБА_25. в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_26.,

в с т а н о в и л а :

вироком Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 червня 2014 року ОСОБА_4 (за епізодами щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10.) засуджено:

- за ст. 186 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;

- за ст. 186 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 70 ч. 4 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначено за сукупністю вказаних злочинів та злочину, передбаченого ст. 307 ч. 2 КК України, за вчинення якого його було засуджено вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 30 вересня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 8 років, зарахувавши частково призначене ОСОБА_4 покарання за вказаним попереднім вироком.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 вказано рахувати з 31 липня 2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7, ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3 200 гривень та 1 840 гривень відповідно.

За епізодами щодо ОСОБА_11, ОСОБА_12 за ст. 186 ч. 2 КК України ОСОБА_4 виправдано.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 28 травня 2013 року близько 14 години 00 хвилин, знаходячись за адресою: м. Херсон вул. Лавреньова, 17, переслідуючи корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, відкрито без застосування фізичного насильства, шляхом ривку заволодів золотим ланцюжком ОСОБА_13, в результаті чого спричинив потерпілій матеріальний збиток на суму 5 600 грн.

26 червня 2013 року близько 06 години 30 хвилин ОСОБА_4 повторно, знаходячись біля будинку № 26 по вул. Карбишева в м. Херсоні, переслідуючи корисливий умисел, направлений на протиправне заволодіння чужим майном, відкрито, без застосування фізичного впливу, шляхом ривку, заволодів золотим ланцюжком, вагою 5 грамів, вартістю 2 300 грн. та золотим кулоном у вигляді хреста з фіонітом, вагою 2 грами, вартістю 920 грн., які належали ОСОБА_7, чим спричинив останній матеріальних збитків на загальну суму 3 220 грн.

13 липня 2013 року близько 12 години 20 хвилин ОСОБА_4 повторно, знаходячись за адресою: м. Херсон вул. Фрітаун, 153-а, переслідуючи корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, відкрито без застосування фізичного насильства, шляхом ривку заволодів двома золотими ланцюжками, що належать ОСОБА_8, в результаті чого спричинив потерпілій матеріальний збиток на суму 7 000 грн.

17 липня 2013 року близько 07 години 30 хвилин, ОСОБА_4 повторно, знаходячись, за адресою: м. Херсон вул. Філатова, 28, переслідуючи корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, відкрито без застосування фізичного насильства, шляхом ривка заволодів золотим ланцюжком, що належить ОСОБА_9, в результаті чого спричинив потерпілій матеріальний збиток на суму 6 500 грн.

28 липня 2013 року близько 13 години 40 хвилин, ОСОБА_4 повторно, знаходячись біля будинку № 34 по вул. Карбишева в м. Херсоні, переслідуючи корисливий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, відкрито, без застосування фізичного впливу, шляхом ривку, заволодів золотим ланцюжком, вагою 4 грами, вартістю 1 840 грн., який належав ОСОБА_10, чим спричинив останній матеріальних збитків на загальну суму 1 840 грн.

Вироком Апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року вказаний вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання скасовано та призначено йому за ст. 186 ч. 1 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ст. 186 ч. 2 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України ОСОБА_4 призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 ч. 4 КК України остаточне покарання ОСОБА_4 призначено за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 30 вересня 2013 року, у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_27. просить вироки судів обох інстанцій скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. Вважає, що судами обох інстанцій було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, істотно порушено вимоги кримінального процесуального закону та дано невірну правову оцінку обставинам вказаного кримінального провадження. Вказує на передчасність висновків судів обох інстанцій щодо доведеності вини засудженого у вчиненні злочинів в епізодах обвинувачення, за якими його визнано винуватим та засуджено. Зазначає про те, що судами обох інстанцій не було з'ясовано усіх обставин справи, не дано належної правової оцінки показанням свідків сторони захисту та самого ОСОБА_4 щодо його непричетності до злочинів, за які його засуджено. Вважає, що апеляційний суд в порушення вимог ст. 404 КПК України не перевірив у повному обсязі апеляційну скаргу захисника, чим допустив неповноту судового розгляду.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора про заперечення проти касаційної скарги та законність і обґрунтованість судових рішень, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник оскаржує вироки судів в частині визнання ОСОБА_4 винним та його засудження за епізодами вчинення кримінальних правопорушень щодо ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 Вироки в частині виправдання ОСОБА_4 за ст. 186 ч. 2 КК України за епізодами обвинувачення щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у касаційній скарзі не оскаржуються.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, дослідивши та проаналізувавши зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України щодо потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 На підтвердження винуватості ОСОБА_4 та доведеності його вини у вчиненні вказаних злочинів суд обґрунтовано послався на показання потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, протоколи огляду місця події, протоколи пред'явлення особи до впізнання та протокол слідчого експерименту.

Перевірив суд належним чином і позицію сторони захисту, щодо непричетності ОСОБА_4 до вчинення ним вказаних кримінальних правопорушень, а саме: покази самого ОСОБА_4 та покази свідків сторони захисту ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, які вони дали на підтвердження такої позиції. Покази частини свідків були визнані судом як обраний спосіб захисту ОСОБА_4 з метою уникнути останнім відповідальності за вчинене. Цей висновок суд першої інстанції обґрунтував тим, що усі потерпілі, в правдивості показів яких суд не мав підстав сумніватися, у ході судового розгляду з впевненістю впізнали ОСОБА_4 як особу, яка вчинила відносно них кримінальні правопорушення та заволоділа належним їм майном. При цьому, покази свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 були визнані судом як неналежні, оскільки вони не спростовують та не підтверджують обставини, які підлягають доказуванню.

Отже, доводи захисника в частині того, що вказані покази учасників кримінального провадження зі сторони захисту не були враховані судом, та які спростовують причетність ОСОБА_4 до вчинення злочинів, за які його засуджено, є безпідставними та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу захисника ОСОБА_20 в інтересах засудженого ОСОБА_4 на вирок районного суду, її доводи, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги захисника, перевірив і залишив без задоволення, навівши в ухвалі докладні мотиви такого рішення. При цьому апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України, виходячи з встановлених обставин та наявних доказів, яким була дана належна оцінка і зроблені правильні висновки. Апеляційний суд вказав і про те, що доводи апеляційної скарги захисника щодо порушень, допущених під час проведення впізнання особи, є надуманими, оскільки жодних зауважень та доповнень до протоколів вказаної слідчої дії стороною захисту подано не було. Врахувавши усі обставини у їх сукупності, апеляційний суд зробив висновок про безпідставність доводів захисту щодо непричетності ОСОБА_4 до скоєння кримінальних правопорушень, за які його засуджено.

Обґрунтував апеляційний суд своє рішення і в частині необхідності призначення ОСОБА_4 за ст. 70 ч. 4 КК України додаткового покарання, призначеного за вироком Дніпровського районного суду м. Херсона від 30 вересня 2013 року, у виді конфіскації майна, ухваливши в цій частині новий вирок. З такими висновками апеляційного суду погоджується і колегія суддів.

Рішення апеляційного суду належним чином мотивовано, а його вирок відповідає вимогам ст. 420 КПК України.

Не знайшли свого підтвердження і доводи касаційної скарги захисника в частині того, що до ОСОБА_4 під час здійснення досудового розслідування вчинялися неправомірні дії з боку працівників правоохоронних органів, внаслідок чого він був змушений зізнатися у вчиненні злочинів. Так, постановою старшого слідчого прокуратури Суворовського району м. Херсона І. Одайник від 09 жовтня 2013 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000149 у зв'язку з відсутністю в діях співробітників ХМУ УМВС України складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 ч. 2 КК України. (а.с. 201-203 т. 1). Об'єктивних даних щодо неправомірних дій з боку працівників правоохоронних органів не зазначено і в касаційній скарзі, не встановлено їх і за матеріалами кримінального провадження.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, доводи захисника щодо непричетності ОСОБА_4 до вчинення кримінальних правопорушень відносно потерпілих ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та відсутності в його діях складів злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 1, 186 ч. 2 КК України, є безпідставними.

Об'єктивних даних, які вказували б на вчинення злочинів за інших обставин, колегія суддів за матеріалами провадження не знаходить і передбачені законом підстави для перевірки цього відсутні.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування чи зміни судових рішень, також не виявлено.

Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги, скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.

Керуючись ст.ст. 436, 438 КПК України, колегія суддів

ухвалила:

вирок Комсомольського районного суду м. Херсона від 19 червня 2014 року та вирок Апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року щодо ОСОБА_4 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого - адвоката ОСОБА_25. - без задоволення.

Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _______________ _____________________

ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23