Провадження № 1-кс/344/4464/15
У Х В А Л А
17 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність заступника прокурора Івано-Франківської області в кримінальному провадженні щодо не внесення відомостей в ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

в скарзі вказано, що скаржник звернувся до прокурора Івано-Франківської області із заявою про вчинення злочину за обставин необережного знищення майна, завідомо незаконного затримання, приводу, порушення права на захист, невиконання судового рішення. Однак отримав від заступника прокурора Івано-Франківської області відповідь про відмову у внесенні вказаної інформації в ЄРДР. Тому скаржник просив суд визнати бездіяльність заступника прокурора Івано-Франківської області незаконною, зобов`язати його внести відомості в ЄРДР за заявою скаржника від 02/12/2015 р.

В судовому засіданні скаржник підтримав скаргу з підстав, що в ній зазначені та надав перед судом пояснення про те, що його незаконно не працевлаштували на роботі, де він працював 2 роки, слідчий ігнорував усі його звернення в кримінальному провадженні щодо нього за ч. 5 ст. 185 КК України, він подавав скарги на бездіяльність слідчого, які було задоволено, слідчий відповідав на його клопотання одним і тим самим текстом, жодна обставина не встановлена, обґрунтовані відповіді про відмову у задоволенні клопотання не надаються, слідчий йому погрожував, призначив експертизу за вужчим колом обставин, ніж бажав скаржник.

В судовому засіданні прокурор заперечив скаргу з тих підстав, що заявою скаржника щодо завдання йому тілесних ушкоджень вже здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні, дане звернення є повторним щодо тих самих обставин, але до нього також додано непогодження скаржника зі слідчими діями, вчиненими слідчим в кримінальному провадженні щодо обвинувачення скаржника за ч. 5 ст. 185 КК України, яке за обвинувальним актом вже передано до суду та щодо обставин із кримінального провадження, яке здійснюється за попередньою редакцією заяви скаржника.

Судом встановлено наступні обставини.

02/12/2015 р. скаржник подав заяву про вчинення злочину слідчим за обставин необережного знищення майна, завідомо незаконного затримання, приводу, порушення права на захист, невиконання судового рішення.

03/12/2015 р. заступник прокурора Івано-Франківської області відмовив у внесенні інформації до ЄРДР за вказаною заявою з тих підстав, що заява не містить об`єктивних даних про злочин, а є непогодженням зі змістом слідчих дій що вчинені в кримінальному провадженні щодо обвинувачення скаржника та не вчинені в кримінальному провадженні за заявою скаржника, містять в собі припущення за вказаними провадженнями.

28/07/2015 р. постановлено ухвалу в справі за скаргою скаржника щодо бездіяльності слідчого ОСОБА_5

31/07/2015 р. скаржник подав слідчому ОСОБА_6 клопотання про проведення ним ревізії та розрахунку.

03/06/2015 р. скаржник подав слідчому ОСОБА_6 клопотання про перевірку акту контрольної перевірки.

13/07/2015 р. скаржник подав слідчому ОСОБА_6 клопотання про аналіз акту інвентаризації.

28/07/2015 р. постановлено ухвалу за скаргою скаржника щодо бездіяльності слідчого ОСОБА_5

24/07/2015 р. постановлено ухвалу за скаргою скаржника щодо бездіяльності слідчого ОСОБА_5

03/07/2015 р. постановлено ухвалу за скаргою скаржника щодо бездіяльності слідчого ОСОБА_5

09/07/2015 р. внесено відомості за заявою скаржника в кримінальному провадженні за №0000100.

27/10/2015 р. складено обвинувальний акт щодо обвинувачення скаржника за ч. 5 ст. 185 КК України та подано його на розгляд суду.

Так, відповідно до ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 1 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Однак відповідно до п. 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі Павлюлінець проти України (Заява № 70767/01) від 6 вересня 2005 року право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява N 37437/97).

Відповідно до ст. 214 КК України відомості про особу та попередню кваліфікацію її дій вносяться до ЄРДР слідчим або прокурором. Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України. Оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини. Кримінально-правова кваліфікація обставин вчинення злочину особою є підставою для оголошення про підозру і здійснюється виключно в порядку ст. 22 КПК України органом досудового розслідування.

Органом досудового слідства повідомлено скаржника про те, що вказані в його скарзі дії учасників кримінальних процесуальних відносин не належать до повідомлень, які б за формою чи змістом підлягали реєстрації в ЄРДР.

Відповідно до ст. 3 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення;

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

В ст. 343 КК України встановлено кримінальну відповідальність за вплив у будь-якій формі на працівника правоохоронного органу з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися прийняття незаконного рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, п. 57, Series A, № 93) право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить пунктові 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута.

У зв`язку із самостійним обстоюванням сторонами кримінального провадження їх позицій непогодження зацікавленої сторони зі змістом слідчих дії не є правовою підставою для притягнення слідчого до кримінальної відповідальності.

В свою чергу відповідно до п. 52 рішення від 26/07/2011 р. Європейського суду з прав людини в справі «Георгел и Георгета Стоіческу (Georgel and Georgeta Stoicescu) проти Румунії» (скарга № 9718/03) якщо не встановлено безпосереднього заподіяння тілесного ушкодження то позитивне зобов`язання держави щодо «ефективності судової системи» не вимагає порушення кримінальної справи, достатнім є дисциплінарний, цивільний чи адміністративний спосіб правового захисту потерпілому (наприклад, постанова Великої Палати Європейського суду з прав людини в справі «Во проти Франції» (Vo v. France), скарга № 53924/00, § 90, ECHR 2004-VIII, і постанова Великої Палати в справі «Мастроматтео проти Італії" (Mastromatteo v. Italy), скарга № 37703/97, §§ 90 и 94-95, ECHR 2002-VIII).

Отже скаржнику не гарантується право на притягнення слідчого до кримінальної відповідальності за його процесуальну діяльність під час реалізації повноважень, передбачених в КПК України.

В постанові Верховного Суду України від 23 червня 2015 року №802/3531/14-а вказано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.78 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з… питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічне положення вказано і в справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Заява № 29458/04 та N 29465/04).

Отже оцінка доказів та їх допустимості здійснюється судом, якому належить розглянути кримінальне провадження по суті.

Крім цього відповідно до ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію. Тому процесуальним законом не гарантується право скаржника на визнання дій чи бездіяльності слідчого незаконними чи встановлення факту такої незаконності.

Таким чином скаржником не доведено правових підстав для вчинення дій, про зобов`язання прокурора, вчинити які просив суд.

Відповідно до зазначеного суд, -

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні скарги відмовити;

Відповідно до ст. 309 КПК України дана ухвала не може бути оскаржена.

Головуючий суддя ОСОБА_1