НІКОПОЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5502/15-к
Провадження № 1-кп/0182/621/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13.08.2015 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002420 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в м. Дніпропетровську, громадянки України, не одруженої, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, освіта середньо-спеціальна, зареєстрована в АДРЕСА_1 , тимчасово мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої ІПН НОМЕР_1
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 , 17.06.2013 в період часу з 14.30 год. до 14.45год., перебуваючи в залі судових засідань, який розташований в адміністративній будівлі Нікопольського міськрайонного суду по вул. Шевченка, 201 в м. Нікополі Дніпропетровської області, під час проведення судового засідання за цивільним позовом ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність по ст. 384 КК України під підпис про надання завідомо неправдивих показань, під присягою, з метою перешкоджання здійснення правосуддя у досягненні об`єктивної істини у справі, усвідомлюючи неправдивість свідчень, що надаються нею, умисно надала суду завідомо неправдиві показання про нібито сумісне господарство, харчування, спільні витрати, ремонту та облаштування квартири АДРЕСА_3 позивача ОСОБА_8 з його володарем ОСОБА_9 , її особисте знайомство з ОСОБА_9 .

Неправдивість показань ОСОБА_6 полягає в тому, що вона та ОСОБА_8 з ОСОБА_9 знайомі не були. Ніякого сумісного господарства ОСОБА_8 з ОСОБА_9 не вів та місце розташування будинку АДРЕСА_4 їй невідомо.

На підставі наданих завідомо неправдивих показань свідком ОСОБА_6 , цивільний позов ОСОБА_8 про І визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом квартири АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_9 , та повинна була згідно ст.335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міськоїради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилась під захистом держави, суддею Нікопольського міськрайонного суду був задоволений, внаслідок чого ОСОБА_8 незаконно отримав можливість розпорядитись вказаною квартирою.

Таким чином, ОСОБА_8 умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, протиправно набув у власність квартиру АДРЕСА_3 , яка належала ОСОБА_9 та повинна була згідно ст. 335, 1277 ЦК України перейти у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольського міського ради та перебуваючи неприйнятою спадщиною, знаходилася під захистом держави, вартість якої відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1419-15 станом на 17.06.2013 року склала 77783,00 грн., чим завдав територіальній громаді Нікопольської міської ради збитки на вказану суму, яка є значною.

В подальшому, ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_3 продав, та грошима розпорядився на власний розсуд.

Після реалізації ОСОБА_10 вказаної квартири, рішення Нікопольського міськрайонного суду від 17.06.2013 року по справі 182/3 3 08/13-ц скасовано рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04.06.2014 року, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено у повному обсязі та вказане рішення набрало законної сили.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена вину свою визнала повністю та пояснила, що вона знайома з ОСОБА_8 . В 2013р. ОСОБА_8 звернувся до неї з проханням дати в судовому засіданні свідчення, що їй відомо, що він вів сумісне господарство з ОСОБА_9 , який був власником квартири АДРЕСА_3 . Вона погодилась і 17.06.2013р. в період часу з 14.30год. до 14.45 год. в судовому засіданні дала неправдиві свідчення про які просив ОСОБА_8 . Насправді вона ніколи не бачила ОСОБА_9 і нічого не знала про стосунки ОСОБА_9 з ОСОБА_8 . Обвинувачена зазначила, що вона розкаюється в скоєному.

За відсутністю заперечення сторін, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, дослідження інших доказів визнано не доцільним.

Суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 досудовим слідством вірно кваліфіковані за ч.1 ст.384 КК України завідоме неправдиве показання свідка в суді.

При призначені покарання обвинуваченій, суд , на підставі ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, її особу, характеристику, а також обставини, що пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 суд визнає каяття в скоєному, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, наявність на утриманні неповнолітніх дітей.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Обговорюючі питання покарання, суд вважає необхідним покарання обвинуваченій не призначати з огляду на наступне :

Санкцією ч.1 ст. 384 КК України передбачені покарання у вигляді обмеження волі, арешту та виправних робіт. Ні одне з зазначених покарань до обвинуваченої застосоване не може так як :

-- покарання обвинуваченій у вигляді обмеження волі та арешту, на підставі ст..ст. 60, 61 КК України, призначені бути не можуть, так як одна дитина з трьох її дітей не досягла семирічного віку.

-- покарання у вигляді виправних робіт, на підставі ст.. 57 КК України призначене не може бути, так як обвинувачена не працює.

Речових доказів немає.

Запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. 369, 373,374 КПК України, суд
ЗАСУДИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

Покарання не призначати.

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 30 діб з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий :