Справа № 640/9079/13-к
н/п 1-кс/640/617/16
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" січня 2016 р. м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю слідчого - ОСОБА_3 ,
власника майна - ОСОБА_4 ,
представника власника майна - ОСОБА_5 ,
встановив:
27.01.2016 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СУ ГУ НП в Харківській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором відділу прокуратури Харківської області молодшим радником юстиції ОСОБА_7 , про накладення арешту на наступні квартири, із вказівкою їх власників із посиланням на інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.01.2016 (далі за тексом інформаційна довідка від 06.01.2016), розташовані за адресами: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_8 ; АДРЕСА_2 , яка на праві власності належить ОСОБА_9 ; АДРЕСА_3 , яка на праві власності належить ОСОБА_10 ; АДРЕСА_4 , яка на праві власності належить ОСОБА_11 ; АДРЕСА_5 , яка на праві власності належить ОСОБА_12 ; АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_4 ; АДРЕСА_7 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 ; АДРЕСА_8 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 ; АДРЕСА_9 , яка на праві власності належить ОСОБА_14 ; АДРЕСА_10 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_13 в рівних частинах; АДРЕСА_11 , яка на праві власності належить ОСОБА_15 та ОСОБА_16 ; АДРЕСА_12 , яка на праві власності належить ОСОБА_17 ; АДРЕСА_13 , яка на праві власності належить ОСОБА_17 ; АДРЕСА_14 , яка на праві власності належить ОСОБА_18 ; АДРЕСА_15 , яка на праві власності належить ОСОБА_19 ; АДРЕСА_16 , яка на праві власності належить ОСОБА_20 ; АДРЕСА_17 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 ; АДРЕСА_18 , яка на праві власності належить ОСОБА_21 та ОСОБА_22 ; АДРЕСА_19 , яка на праві власності належить ОСОБА_23 ; АДРЕСА_20 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 ; АДРЕСА_21 , яка на праві власності належить ОСОБА_24 - із забороною вчинення будь яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень.
На обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що ОСОБА_25 за попередньою змовою з ОСОБА_26 та іншими особами набував право власності на квартири, домоволодіння та земельні ділянки, розташовані як на території м. Харкова, так і на території Харківської області шляхом обману та зловживання довірою громадян під приводом укладення цивільно-правових договорів.
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 16.01.2009 ОСОБА_9 взяла у борг грошові кошти в сумі 3000 гривень у ОСОБА_4 , при цьому, будучи введеною в оману, вона підписала договір купівлі продажу належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . Даний договір був підписаний ОСОБА_9 так як вона була впевненою, що даний договір є рівнозначним договору позики. Згідно інформаційної довідки від 06.01.2016 квартира АДРЕСА_27 на праві власності належить ОСОБА_9 .
Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_36 26.05.2009 взяла у борг грошові кошти в сумі 160000 гривень у ОСОБА_4 , при цьому, будучи введеною в оману, підписала договір купівлі продажу належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_14 . Даний договір був підписаний ОСОБА_37 так як вона була впевненою, що даний договір є рівнозначним договору позики. Згідно інформаційної довідки, квартира АДРЕСА_30 на праві власності належить ОСОБА_18 .
Орган досудового розслідування зазначає, що вказані вище квартири є предметами кримінального правопорушення, які були одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_28 , ОСОБА_9 , ОСОБА_46 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_12 , ОСОБА_44 , ОСОБА_22 , ОСОБА_31 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , ОСОБА_53 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_56 .
В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав подане клопотання.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції власник майна ОСОБА_4 , перебуваючи у Диканівській виправній колонії № 12 Харківської області, та його представник ОСОБА_5 , перебуваючи в залі судових засідань в приміщенні суду, заперечували проти задоволення клопотання, вказуючи, що арешт зазначених квартир є спробою рейдерського захвату майна, набутого у законний спосіб, оскільки зазначені особи програли всі судові спори, в тому числі і у суді касаційної інстанції, щодо звернення стягнення на ці об`єкти нерухомості як на предмети іпотек, та виселення з них, на теперішній час тривають виконавчі провадження щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили. У вказаний спосіб йдеться фактично не про арешт майна, а про зупинення виконавчих дій в рамках виконавчих проваджень, що суперечить всім міжнародним нормам та конституційним принципам.
В ході розгляду клопотання, в судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2016, потерпілий ОСОБА_57 , власник майна ОСОБА_23 підтримали клопотання про арешт майна. Також до суду прибули ОСОБА_58 донька власника майна ОСОБА_9 , подала заяву останньої про підтримання клопотання; ОСОБА_27 дружина померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 власника майна ОСОБА_12 , потерпіла ОСОБА_59 , які підтримали клопотання.
29.01.2016 до канцелярії суду також надійшли заяви ОСОБА_11 , ОСОБА_44 , ОСОБА_60 , ОСОБА_50 , ОСОБА_21 , ОСОБА_61 , ОСОБА_62 , ОСОБА_10 про підтримання клопотання про арешт майна та його розгляд у їх відсутність (т.2 а.с. 89-101).
Власники майна ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_38 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час, місце розгляду клопотання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття власників майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна. Більш того, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, власник майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, наділений правом заявити у встановленому порядку клопотання про його скасування повністю або частково.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Згідно положень ч.2 ст. 170 КПК України метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження.
При тому ч.3 ст. 170 КПК України передбачає, що підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб з урахуванням ч. 2 ст. 170 КПК України (тобто особи, які отримали при придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Вищезазначені відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів).
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування до нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.
У абз. 2 ч. 2 ст. 171 КПК України зазначено, що до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.ст. 214, 223 КПК України, після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукувані) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів. Повідомлення про підозру, відповідно до ст. 276 КПК України, здійснюється тільки за наявності достатніх доказів для підозри особи у вчинені кримінального правопорушення.
Тому відсутність повідомлення про підозру у кримінальному правопорушенні не позбавляє права звернутися з клопотанням про арешт майна для забезпечення доказової бази в кримінальному правопорушенні, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України.
Однак, слідчим також не доведено, що незастосування заходу забезпечення у вигляді арешту вказаних об`єктів нерухомості може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню. Доказів, що вказували б на наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримано за рахунок доходів від вчиненого злочину, слідчому судді не надано.
За змістом клопотання та наданих документів, частина квартир, на які прокурор просить накласти арешт, на теперішній час належать ОСОБА_4 , даних про процесуальний статус якого у даному кримінальному провадженні слідчому судді не надано. Частина квартир, на які прокурор просить накласти арешт, належать потерпілим.
До клопотання залучені ксерокопії договорів позик, іпотек, купівлі-продажу, про задоволення вимог іпотекодержателя, однією із сторін у яких виступав ОСОБА_4 .
Однак, об`єктивних даних щодо перевірки відомостей, що містяться в протоколах допиту потерпілих, слідчому судді не надано. За вказаних обставин надані протоколи допитів потерпілих самі по собі не свідчать про обґрунтованість клопотання, поданого у зв`язку з розслідуванням даного кримінального провадження.
Крім того, як зазначено вище, з пояснень в судовому засіданні ОСОБА_4 та його представника слідує, що надані прокурором до клопотання договори чинні, переглядалися в судовому порядку, судові рішення набрали законної сили, на теперішній час відкриті виконавчі провадження, тривають виконавчі дії.
Більш того, в ході розгляду клопотання представником ОСОБА_4 залучено копії судових рішень на підтвердження такої позиції (т.2 а.с. 39-64, 73-79).
Даних щодо перевірки цих обставин, що мають суттєве значення для розгляду даного клопотання, прокурором, слідчим не надано. Натомість, в клопотанні прокурора, слідчого зазначено прохання про арешт майна із забороною вчинення будь-яких дій, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень.
Однак, в ч. 1 ст. 131 КПК України прямо вказано, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Нормами КПК України, зокрема, ст. ст. 7, 131, 132, 170-173 КПК України, не передбачено застосування заходів забезпечення кримінального провадження із метою заборони вчинення дій в рамках виконання виконавчих проваджень.
Принципом цивільного судочинства є виконуваність рішення суду, а у статті 14 ЦПК України визначені ознаки обов`язковості судових рішень. Крім того, виконання рішення суду є елементом справедливого судового розгляду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна шляхом заборони вчинення дій в рамках виконання виконавчих проваджень суперечить гарантованому нормами міжнародного та вітчизняного права принципу доступу до правосуддя.
Матеріали, що надані стороною кримінального провадження, яка звернулася з клопотанням про арешт майна, не містять належних та допустимих доказів, які б містили об`єктивні та достатні відомості щодо вчинення кримінального правопорушення. Слідчим, прокурором не зазначено в клопотанні та не доведено під час його розгляду наявність існування розумних підозр вважати, що існує можливість використання вказаних об`єктів нерухомості як доказу у даному кримінальному провадженні.
З урахуванням положень ст. ст. 2, ст. 7 КПК України, слідчий суддя вважає, що слідчим, всупереч ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 132; ст. 170 КПК України, не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні прокурора, а тому клопотання задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
УХВАЛИВ:
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Апеляційного суду Харківської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Слідчий суддя ОСОБА_1