Номер провадження 1-кп/754/185/16
Справа № 754/2331/16-к
У Х В А Л А
Іменем України
22 лютого 2016 року

Місто Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі :

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

провівши в залі суду відкрите підготовче судове засідання за обвинувальним актом,

ВСТАНОВИВ :

18 лютого 2016 року від прокурора ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009882 відносно

(1) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого і зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

(2) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_2 , без реєстрації, раніше судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(3) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м.Первомайськ Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого в АДРЕСА_3 , без визначеного місця проживання, раніше не судимого, обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(4) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м.Києва, громадянки України, проживаючої і зареєстрованої в АДРЕСА_4 , раніше не судимої, обвинуваченої за ч.2 ст.187 КК України,

(5) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого і зареєстрованого в АДРЕСА_5 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України, обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(6) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого в АДРЕСА_6 , зареєстрованого в АДРЕСА_7 , не маючого судимості згідно ст.89 КК України, обвинуваченого за ч.1 ст.186, ст.198 КК України.

Належним чином викликані в підготовче судове засідання потерпілі і захисник ОСОБА_12 в суд не прибули і суд не бачить перешкод для проведення підготовчого судового засідання і ухвалення за його результатами рішення за їх відсутності з огляду на положення ст.325 КПК України.

Прокурор просить призначити судовий розгляд за обвинувальним актом у відкритому судовому засіданні, проти чого обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не заперечували.

Захисники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 просили повернути прокурору обвинувальний акт.

Захисників підтримали обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і двоє останніх висловились також проти участі в судовому розгляді прокурора ОСОБА_3 внаслідок фабрикування нею справи разом із слідчим.

Обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про призначення йому захисника за державний кошт.

Виконавши вимоги ст.ст.342-345 КПК України, з`ясувавши в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду, суд повертає обвинувальний акт прокурору з наступних підстав.

Згідно п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Обвинувальний акт має містити відомості, зазначені в ч.2 ст.291 КПК України, при цьому всі складові частини даного підсумкового документа досудового рослідування мають бути узгоджені між собою, між ними не повинно бути суперечностей, в тексті не повинно бути граматичних, орфографічних, пунктуаційних, лексичних, стилістичних помилок і описок.

Реєстр матеріалів досудового розслідування має відповідати вимогам ч.2 ст.109 КПК України.

При складанні обвинувального акта слідчий вимоги закону не виконав, про що свідчать наступні факти.

(1)Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 КПК України.

Згідно ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті мають бути зазначені певні відомості у визначеній законом послідовності і вони мають бути узгоджені між собою.

В порушення вимог ч.2 ст.291 КПК України в перевіреному судом обвинувальному акті з формулюванням обвинувачення у розбої і з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення не узгоджені відмості про обвинувачених і потерпілих.

Так, слідчий в обвинувальному акті зазначив, що … ОСОБА_6 дістав з кишені потерпілого мобільний телефон…, після чого разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зірвали з шії останнього срібний ланцюжок….
З даного тексту вбачається, що срібний ланцюжок був зірваний з шиї ОСОБА_9 , яка у даному провадженні є обвинуваченою і не зазначена в списку потерпілих.

Пред`явлене особі обвинувачення має бути конкретним і містити дані про час, місце і інші обставини вчинення злочину, оскільки особа має право знати, в чому саме вона обвинувачується, і мати можливість захищатись від конкретного пред`явленого їй обвинувачення.

Таке право особи гарантується п.(а) ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

Згідно ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Всупереч даним вимогам закону при формулюванні обвинувачення в розбої і у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення дії притягнутих до відповідальності осіб описані суперечливо і незрозуміло, текст має численні граматичні, орфографічні, пунктуаційні, лексичні, стилістичні помилки.

(2)Правова кваліфікація розбою також не конкретизована і не узгоджена з викладом фактичних обставин кримінального правопорушення і з формулюванням обвинувачення.

Так, вчинений ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 розбій кваліфіковано слідчим за ч.2 ст.187 КК України як напад за попередньою змовою групою осіб з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого.

З тексту пред`явленого обвинувачення не вбачається, яке саме насильство було небезпечним для здоров`я потерпілого.

Так, згідно роз`яснень в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 Про судову практику у справах про злочини проти власності, небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина 3 статті 189 КК) це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Згідно пункту 2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6, інкриміновані обвинуваченим у розбої легкі тілесні ушкодження внаслідок побиття потерпілого ОСОБА_13 (синці, садна, крововиливи) не спричинили короткочасний розлад його здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день), а тому їх заподіння не можна віднести до насильства, небезпеченого для життя чи здоров`я.

Згідно роз`яснень, які містяться в тому ж п.9 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України, до небезпечного для життя чи здоров`я насильства слід відносити також насильство, що призвело до втрати свідомості.

Такий наслідок побиття потерпілого інкримінований обвинуваченим.

Так, при формулюванні обвинувачення слідчий зазначив, що … ОСОБА_8 наніс потерпілому один удар в область правого ока, відчого останній впав на землю. В цей момент ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_10 почали наносити потерпілому ОСОБА_13 удари руками та ногами в область голови і тулубу, а ОСОБА_9 знайшовши поруч металеву палицю нанесла потерпілому не менше пяти ударів в область голови та тулубу чим, своіми злочинними діями спричинили останньому телесні ушкодження у вигляді : синці… садна… крововиливи…, внаслідок не менше 10-ти ударів, які відносяться до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я) в наслідок чого ОСОБА_13 втратив свідомість.

Таке формулювання обвинувачення суд вважає неконкретним внаслідок численних граматичних, орфографічних, пунктуаційних, лексичних, стилістичних помилок і таким, що не досяг мети детального поінформовання особи зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.

(3)Правова кваліфікація розбою не узгоджена з диспозицією ч.1 ст.187 КК України, за якою напад з метою заволодіння чужим майном має бути поєднаний, зокрема, із насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Дії ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 кваліфіковані за ч.2 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для здоров`я потерпілого.

Таку підміну понять суд вважає безпідставною і такою, що унеможливлює призначення обвинувального акта до судового розгляду.

На відміну від диспозиції ч.2 ст.186 КК України, в якій визначені ознаки грабежу, поєднаного з насильством, законодавець при визначенні ознак розбою вживає термін не потерпілий, а особа, яка зазнала нападу, і суд в даному засіданні не має наміру обговорювати питання щодо схожості цих термінів, а навпаки, наполягає на ретельному дотриманні правової термінології в кримінальному провадженні.

(4)Суд також не бачить конкретики в пред`явленому ОСОБА_11 обвинуваченні за ст.198 КК України.

При формулюванні обвинувачення слідчий зазначив, що ОСОБА_11 отримав одержану злочинним шляхом банківську картку потерпілого, з якої зняв грошові кошти.

Платіжна картка, згідно п.1.27 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Таким чином, на банківській картці потерпілого не могло бути грошей і ОСОБА_11 не міг зняти гроші з картки, як зазначено в обвинувальному акті, оскільки така картка є лише засобом доступу до банківського рахунку, який існує в електронному вигляді.

(5)Правова кваліфікація згаданих вище дій ОСОБА_11 не узгоджена з диспозицією ст.198 КК України, за якою кримінально караним визнається заздалегідь не обіцяне придбання або отримання, зберігання чи збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом за відсутності ознак легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

При правовій кваліфікації дій ОСОБА_11 за ст.198 КК України слідчий в обвинувальному акті не зазначив :

що отримання ОСОБА_11 майна було заздалегідь не обіцяне,

що це майно булозавідомо одержано злочинним шляхом,

що відсутні ознаки легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом.

(6)Слідчий не виконав вимоги п.3 ч.2 ст.291 КПК України і в обвинувальному акті не зазначив місце народження і громадянство потерпілих ОСОБА_14 і ОСОБА_13

(7)Суд вважає, що слідчий порушив вимоги п.2 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті не зазначив відповідні поштови індекси за місцем проживання обвинувачених і потерпілих, а тому їх адреси не є повними.

Така думка суду грунтується на положеннях п.60 Правил користування послугами поштового зв`язку, за яким поштовий індекс є обов`язковим реквізитом адреси одержувача, а поштові відправлення юридичних осіб без зазначення в адресі поштових індексів до пересилання не приймаються, а вийняті з поштових скриньок повертаються відправникам з першого етапу обробки.

Загальновідомо, що кожен поштовий конверт в Україні у реквізитах адреси одержувача передбачає поштовий індекс, а тому він є обов`язковою і невід`ємною частиною будь-якої адреси.

Така думка суду має підтримку в інших законах України.

Так, зокрема, обов`язковість поштового індексу в адресі проживання сторін передбачена в ст.119 ЦПК України і недотримання цієї вимоги закону тягне залишення позовної заяви без руху.

(8)В порушення п.3 ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта не додані розписки підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 про отримання копій обвинувального акта і реєстра матеріалів досудового розслідування.

Відмітки прокурора на підготовлених ним розписках від імені підозрюваних про їх відмову отримати копії згаданих документів і підписати розписку не є виконанням вимог п.3 ч.4 ст.291 КПК України.

Згідно вимог ч.1 ст.293 КПК України копії згаданих документів прокурор зобов`язаний під розписку надати захисникам підозрюваних.

Закон не вимагає долучати розписки захисників до обвинувального акта, але при відмові підозрюваних надати прокурору такі розписки було б доцільним долучити до обвинувального акта розписки захисників і така ініціатива прокурора буде свідчити про його бажання дотриматись вимог закону щодо забезпечення прав і законних інтересів підозрюваних.

При ухваленні рішення про повернення обвинувального акта суд не вдається до обговорення питання про істотність чи неістотність допущених слідчим порушень при складанні обвинувального акта, оскільки положення ч.2 ст.291 КПК України є обов`язковими при складанні обвинувального акта.

Ревізію прямих вимог закону через призму істотності чи неістотності порушень, допущених слідчим, суд вважає неприпустимою.

Також при ухваленені даного рішення суд виходить з непередбачуваності думок вищестоящих судів щодо істотності допущених слідчим порушень закону і впливу цих порушень на законність вироку, ухваленого судом першої інстанції за результатами розгляду обвинувального акта, який має певні вади.

Суд не бачить також підстав для обговорення в підготовчому судовому засіданні питання про можливість усунення недоліків обвинувального акта прокурором на наступних стадіях провадження, оскільки прокурор згідно ст.338 КПК України може змінити обвинувачення в суді і скласти новий обвинувальний акт не для його приведення до вимог ч.2 ст.291 КПК України, а виключно для зміни правової кваліфікацї та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

При цьому суд враховує також відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді.

Обвинувальний акт з викладеними вище вадами унеможливлює призначення судового розгляду, оскільки лише бездоганний підсумковий документ досудового розслідування може бути запорукою досягнення мети справедливого правосуддя в розумні строки.

При вирішенні питання про відвід прокурора суд керується вимогами ст.80 КПК України і при відхилененні заяв обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виходить з невмотивованості цих заяв і відсутності передбачених ст.ст.75-79 КПК України підстав для відводу прокурора.

В даному судовому засіданні суд не вживає заходів до призначення захисника обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки обвинувальний акт до провадження суд не приймає, не призначає судовий розгляд і не буде проводити процесуальні дії за участю ОСОБА_8 .

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

З доданого до обвинувального акта реєстру вбачається, що під час досудового розслідування підозрюваним було обрано (продовжено) запобіжні заходи : ОСОБА_6 тримання від вартою до 18.12.2015 року, ОСОБА_7 тримання під вартою до 23.02.2016 року, ОСОБА_8 тримання під вартою до 23.02.2016 року, ОСОБА_9 домашній арешт до 15.02.2016 року, ОСОБА_10 тримання під вартою до 23.02.2016 року.

Прокурор в суді заявила про технічну описку в реєстрі і продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 до 24 лютого 2016 року і надала копію ухвали слідчого судді.

ОСОБА_11 запобіжний захід під час досудового розслідування не обирався.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд вважає доцільним продовження тримання обвинувачених під вартою, не бачить підстав для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу і продовжує його дію з огляду на необхідність розумно достатнього часу на усунення недоліків обвинувального акта, а щодо ризиків, заявлених при обранні запобіжного заходу, то суду не надано доказів їх зникнення або зменшення, вони виправдовують тримання обвинувачених під вартою, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених законом, не може запобігти існуючим ризикам.

Розмір застави для звільнення обвинувачених з-під варти суд не визначає на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

На час надходження обвинувального акта в суд дія запобіжного заходу ОСОБА_9 закінчилась.

Клопотань про обрання запобіжного заходу ОСОБА_9 і ОСОБА_11 в підготовчому судовому засіданні не надійшло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 369, 372 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009882 відносно

(1) ОСОБА_6 , обвинуваченого за ч.2 ст.185, ч.2 ст.187 КК України,

(2) ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(3) ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(4) ОСОБА_9 , обвинуваченої за ч.2 ст.187 КК України,

(5) ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч.2 ст.187 КК України,

(6) ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч.1 ст.186, ст.198 КК України

повернути прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_3 .

Продовжити до 24 годин 22 квітня 2016 року строк тримання під вартою : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 .

Відмовити в задоволенні заяв обвинувачених ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про відвід прокурора ОСОБА_3 .

Копію ухвали направити начальнику Київського слідчого ізолятора.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом 7 днів з дня її оголошення, особою, яка перебуває під вартою протягом 7 днів з моменту отримання копії ухвали, особою, яка не викликалась в суд протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні ухвали після постановлення ухвали апеляційним судом про відхилення апеляційної скарги.

Ухвала, яка набрала законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Головуючий :