Справа №592/6844/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/604/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних справах
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали з апеляційною скаргою та доповненнями до неї прокурора, який брав участь під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2015 року, якою задоволено подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7

з участю прокурора ОСОБА_8

представника СВК №116 ОСОБА_9

представника потерпілого ОСОБА_10 ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

засудженого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
До Ковпаківського районного суду м. Суми звернулися з спільним поданням начальник Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області та заступник голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міськради про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .

Подання обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 відбув більше 3/4 призначеного покарання в виправній колонії №116, куди він прибув із СІЗО м. Києва, зарекомендував себе позитивно, вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав дванадцять п`ять стягнень, які погашено у встановленому законом порядку, переглянув свою поведінку і змінив у позитивний бік, працевлаштований на виробництві установи до бригади №51 різноробочим, від начальника колонії має вісім заохочень, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, вину визнає, розкаюється, призначену міру покарання вважає справедливою, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2015 року вказане подання було задоволено.

Своє рішення суд вмотивував тим, що ОСОБА_7 після прибуття до СВК №116 із СІЗО м. Києва, де мав одне стягнення, до праці не залучався, заохочень не мав, порядок виконання та відбування покарання порушував, за що мав 25 стягнень, які погашено в установленому законом порядку. Працівник СВК № 116, за ініціативою якого було винесено значна частина вказаних стягнень, який працював у даній установі начальником відділення соціально-психологічної роботи СВК № 116, на даний час засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч.4 ст.368 КК України. Засуджений ОСОБА_7 переглянув свою поведінку і змінив її у позитивний бік, приймає активну участь у суспільно-корисної праці у відділенні та в роботі по благоустрою місць позбавлення волі (ремонтні роботи церкви в колонії). Працевлаштований на виробництві установи до бригади №51, різноробочим, виконує суспільно-корисну працю, від начальника колонії має вісім заохочень

Згідно наданих відомостей бухгалтерії СВК-116 засудженим ОСОБА_7 відшкодовано збитки, спричинені скоєнням злочину по тих виконавчих листах, що наявні у бухгалтерії адміністрації колонії. Приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення.

В поданій апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2015 року скасувати, ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні спільного подання начальника виправної колонії та голови спостережної комісії про його умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що:

- висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення;

- на засудженого ОСОБА_7 протягом 2009 - 2012 років 26 разів накладалися дисциплінарні стягнення, у т.ч. 25 разів у Сумській ВК-116, з яких: попередження - 3; догани - 7; суворі догани - 12; поміщення у ДІЗО - 3 рази на загальну кількість 30 днів; поміщення до карцеру - 1 раз на 3 доби, стягнення на ОСОБА_7 накладалися за неодноразове виявлення та вилучення у нього заборонених предметів, систематичні порушення режиму та умов відбування покарання, неодноразове невиконання законних вимог адміністрації виправної колонії, при цьому, перебуваючи у ДІЗО та карцері за вчинені дисциплінарні проступки засуджений не працював, а тому не міг сумлінним ставленням до праці довести своє виправлення;

- внаслідок розбою, за вчинення якого засуджено ОСОБА_7 , потерпілим від його злочинних дій завдано збитків на суму 138 773 грн. 26 коп., які не були відшкодовані навіть частково як у ході досудового розслідування, судового слідства, так і на даний час;

- судом у представника спостережної комісії взагалі не з`ясовувалися жодні питання по суті внесеного подання, що є обов`язковим відповідно до п. 17 постанови Пленуму і повинно бути внесено до протоколу судового засідання. Прокурор також був позбавлений можливості з`ясувати у даної особи підстави для спільного із виправною колонією внесення до суду даного подання.

На апеляційну скаргу прокурора засудженим ОСОБА_7 та захисником ОСОБА_12 внесені заперечення, в яких засуджений та захисник вказують на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора, просять залишити її без задоволення, а ухвалу суду без зміни. Також просять врахувати, що поведінка засудженого з негативної на право слухняну відбувається протягом певного часу, а не відразу після прибуття до місця відбування покарання, з 01.02.2013 року поведінка ОСОБА_7 є виключно сумлінною, він залучався без оплати праці до робіт по благоустрою колонії, а збитки в сумі 138773 грн. 26 коп. не погашені бо виконавчі листи на вказану суму пред`явлені не були.

Від потерпілого ОСОБА_10 надійшла заява на підтримку поданої апеляційної скарги прокурора. Крім того, він просить врахувати, що на день розгляду судом першої інстанції подання про умовно-дострокове звільнення, судом не встановлено та не перевіреного того, що ОСОБА_13 навіть частково не відшкодував шкоду завдану злочином потерпілому.

Заслухавши доповідь головуючого судді про обставини справи і зміст апеляційної скарги, прокурора та представника потерпілого на підтримку поданої апеляційної скарги, думку засудженого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_12 та представника СВК-116, які просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Розглядаючи спільне подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міськради про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 та ухвалюючи рішення про його задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що останній став на шлях виправлення, своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, а тому до нього може бути застосоване таке звільнення.

З такими висновками суду, колегія суддів погодитись не може і вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та матеріалам особової справи засудженого, що відповідно до п.2 ч.1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали.

Так, єдиною і достатньою підставою застосування умовно - дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення через сумлінну поведінку і ставленням до праці в процесі відбування покарання.

Разом з тим сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки: активна участь у суспільному житті, сумлінне виконання доручень, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинення злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 квітня 2010 року, ОСОБА_7 було засуджено ч.4 ст.187 КК України та призначено покарання у виді 9 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Початок строку відбування - 09 липня 2008 року, кінець строку - 09 жовтня 2017 року.

Згідно подання про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_7 станом на 03 липня 2015 року відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного вироком суду першої інстанції, своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання.

Проте, з наявної в матеріалах кримінального провадження довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_7 (а.п.7) вбачається, що останній з 2009 року по 2012 рік мав 26 стягнень, які хоча і погашені в установленому законом порядку, однак, свідчать про нестабільну сумлінну поведінку засудженого.

Відповідно до річної характеристики від 24 липня 2011 року засуджений характеризувався посередньо, участі у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених не приймав (т. 2 а.о.с.181), з характеристики від 24 липня 2013 року (т.2. а.о.с.221) також вбачається, що ОСОБА_7 характеризується посередньо, хоча і приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу на засуджених, проте, участі у суспільно-корисній праці у відділенні не приймає, з річних характеристик за 2012, 2014, 2015 років вбачається, що засуджений характеризується позитивно, почав ставати на шлях виправлення, приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу на засуджених, відвідує богослужіння та інші релігійні заходи, які проводять священнослужителі колонії, приймає участь у заходах пізнавальної спрямованості, переглядає кіно-, відеофільми та телевізійні передачі.

При цьому, доводи захисника про те, що з 01.02.2013 року поведінка ОСОБА_7 є виключно сумлінною спростовується змістом характеристики від 24.07.2013 року, з якої вбачається, що він характеризується посередньо, не стає на шлях виправлення.

В матеріалах особової справи наявна довідка на засудженого ОСОБА_7 , (т. 3 а.о.с.25), згідно якої у бухгалтерії установи на виконанні знаходяться виконавчі листи та постанови на відшкодування збитків, що спричинені злочином, на суму: 939 грн. 38 коп., на погашення якої утримано 186 грн. 79 коп, добровільно погашено 752 грн. 59 коп., при тому, що завдані потерпілим збитки, які як вбачається зі змісту вироку, складають 138 773 грн. 26 коп. Представник потерпілого ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції підтвердив, що потерпілому навіть частково не відшкодована шкода, яка зазначена у вироку.

При цьому, посилання ОСОБА_7 та його адвоката на те, що збитки в сумі 138773 грн. 26 коп. не погашені бо виконавчі листи на вказану суму пред`явлені не були, колегія не може прийняти до уваги як обґрунтовані, оскільки засуджений маючи можливість працювати не був позбавлений того, щоб відшкодовувати зазначену суму у добровільному поряду, як це було ним зроблено при добровільному відшкодуванні

Зазначені факти свідчать не про намагання засудженого ОСОБА_7 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довести своє виправлення, а навпаки, про його намагання якомога швидше звільнитися з місць позбавлення волі, оскільки зміна його поведінки почалась фактично за невеликий проміжок часу перед настанням права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання призначеного за умисний особливо тяжкий злочин.

При цьому, колегія суддів вважає, що сумлінна поведінка засудженого повинна бути не лише у період, коли настає право засудженого на умовно-дострокове звільнення.

Крім того, доводи суду першої інстанції про те, що працівник СВК №116 ОСОБА_14 , за ініціативою якого було винесено значну частину вказаних стягнень на даний час засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми за ч.4 ст. 368 КК України, на думку колегії, жодним чином не впливає на обставини справи, оскільки зі змісту зазначеного не вбачається, що наявність вироку відносно вказаної особи якимось чином спростовує правильність застосованих до ОСОБА_7 стягнень.

За таких обставин, на думку колегії суддів є такими що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_7 , оскільки на момент звернення до суду з поданням, мету покарання ще не досягнуто, засуджений лише стає на шлях виправлення.

А тому, ухвала Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2015 року, якою задоволено подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України в Сумській області та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міської ради про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи та підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні вказаного подання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,409, 411, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 вересня 2015 року про задоволення подання начальника Сумської виправної колонії управління ДПтС України у Сумській області та заступника голови спостережної комісії при виконавчому комітеті Сумської міськради - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , засудженого вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 квітня 2010 року за ч.4 ст.187, ст.71 КК України до покарання у виді 9 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно: суддя ОСОБА_2