Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/1120/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23.12.2015 року м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0005130 стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня 2015 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. ДиминеНовоукраїнського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, що не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23 травня 2015 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст.15 ч.1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України, КолісніченкоБ.б. за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23 травня 2015 року та призначено остаточнепокарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кіровограда, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, що не працює, має на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-09 червня 2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч.2 ст. 187 КК України до 7 років позбавлення волі, звільнений 27 лютого 2014 року на підставі постанови Дзержинського районного суду Донецької області умовно-достроково, невідбутий строк покарання 2 роки 2 місяці 22 дні,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України, ОСОБА_10 за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 червня 2009 року та призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
За вироком суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вчинили відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчинене повторно за таких обставин.

09 червня 2015 року близько 21.30 год. ОСОБА_9 разом ОСОБА_11 , перебуваючи неподалік «Критого ринку», розташованого по вул. 50 роківЖовтня в м. Кіровоградіпомітилиранішеневідомуїм ОСОБА_12 , яка йшла по вул. 50 роківЖовтня в напрямку свогобудинку, розташованогопо АДРЕСА_4 , тримаючи у правійруціполіетиленовий пакет з особистоми речами.

В цей час у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник умисел, спрямований на відкрите заволодіння майном ОСОБА_12 і вони прослідували за нею в під`їздбудинку, де останняпроживає.

Реалізовуючи свій злочинний ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , діючи умисно, за попередньою змовою, з розподілом ролей, згідно яких ОСОБА_10 з метою попередження виявлення протиправних дій зі сторони сторонніх осібзалишився спостерігати біля під`їзду, а ОСОБА_14 в свою чергу забіг в під`їзд №2 будинку АДРЕСА_5 і на сходах до першого поверху, знаходячись позаду потерпілої ОСОБА_12 , правою рукою, шляхом ривка, вирвав з її правої руки поліетиленовий пакет, в якому знаходились мобільний телефон марки «FlyDS120», вартість якого згідно висновку експерта №В-429 від 30.06.2015 року становить 278,52 грн. та грошові кошти в сумі 180,00 грн.

Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_15 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 458,52 грн.

Крім того, 10 червня 2015 року близько 14.30 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , перебуваючи біля перехрестя вул. Глибка та вул. Курортна, неподалік ЗОШ№32, розташованоїпо вул. Глинки, 1, в м. Кіровограді, помітили раніше незнайому їм ОСОБА_16 , яка йшла по вул. Глибка в напрямку свогобудинку №25/17 із золотимланцюжком на шиї.

В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодінням майном ОСОБА_16 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою, заздалегідь розподіливши ролі, згідно яких ОСОБА_10 залишився спостерігати в стороні з метою попередження виявлення протиправних дій зі сторони сторонніх осіб, а ОСОБА_9 в свою чергу підбіг до потерпілої ОСОБА_16 позаду та правою рукою, шляхом ривка, зірвав з її шиї золотий ланцюжок 585 проби, вагою 7,16 грам, вартість якого згідно висновку експерта №В-429 від 30.06.2015 року становить 4761,40 грн..

В результаті вказаних злочинних дій потерпілій ОСОБА_16 спричинені тілесні ушкодженняу вигляді саденбілявнутрішнього краю правої ключиці (3), на рівні 1 ребра по передній поверхні грудної клітини з синцем, які згідно висновку експерта № 732 від 11.06.2015 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

З місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 та ОСОБА_15 зникли, викраденим розпорядились на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_16 матеріальної шкоди на загальну суму 4761,40 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить змінити вирок суду першої інстанції та призначити йому за ч. 2 ст. 186 КК України мінімальне покарання, передбаченого санкцією вказаної статті, вказуючи на те, що суд,при призначенні покаранняіз застосуванням ст. 71 КК України не в повній мірі врахував те, що він вину у вчиненні грабежу визнав повністю, розкаявся, активно сприяв слідству у розкритті даного кримінального правопорушення, давав правдиві показання та відсутність обставин, які обтяжують його покарання.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_10 з ч.2 ст. 186 КК України на ч.1 ст. 198 КК України та призначити відповідне мінімальне покарання, передбаченого санкцією вказаної статті, вказуючи на те, що висновки суду про винуватість ОСОБА_10 у відкритому викраденні чужого майна, за попередньою змовоюз ОСОБА_9 не відповідають фактичним обставинам цієї справи, грунтуються на припущеннях, неправдивих показаннях обвинуваченого ОСОБА_9 , які суперечать показанням його підзахисного ОСОБА_17 , потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , згідно яких ОСОБА_17 ніяких протиправних дій стосовно них не вчиняв.

Крім того, захисник вказує, що суд не дав належної та об`єктивної оцінки показанням ОСОБА_10 , якийв судовому засіданні стверджувавпро свою непричетність до вчинення грабежів,а лише заклав у ломбард золотий ланцюжок, викрадений у потерпілої ОСОБА_16 - ОСОБА_9 на прохання останнього, що в матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, які б з достовірністю свідчили про винуватість ОСОБА_10 та доведеність його вини у відкритому викраденні чужого майна.

Сторона захисту вважає, що зібрані в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку вказують про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_10 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 198 КК України, а не ч.2 ст. 186 КК України, як зазначено в обвинувальному акті та в оскаржуваному ним вироку суду.

Заслухавши доповідача, в дебатахдумку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та ОСОБА_18 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали апеляційні скарги і просили суд їх задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_19 задоволенню не підлягають, за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового засідання не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку (ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_17 , як і на правильність кваліфікації їх дій за ч.2 ст. 186 КК України.

Висновки суду ґрунтуються на достатніх і допустимих доказах, а саме по епізоду грабежу майна у потерпілої ОСОБА_12 даними:протоколів огляду місця події від 09.06.2015 року, в ході якого було оглянуто місце скоєння кримінального правопорушення (т.1а.п. 7-9); пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2015 року, згідно з яким ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка викрала у неї пакет з її особистим речами(т. 1 а.п. 22-25);слідчого експерименту проведеного 20.06.2015 року за участю ОСОБА_9 , який на місці показав і розказав, як і при яких обставинах він, за попередньою змовою із ОСОБА_10 заволоділи речами ОСОБА_12 (т.1а.п. 117-118);протоколів пред`явлення особи для впізнання від 24.06.2015 року, згідно з яким свідок ОСОБА_20 вказав на ОСОБА_10 . ОСОБА_21 як на осіб, які 10.06.2015 року запропонували йому придбати мобільний телефон "FlyDS 120" (т. 1 а.п. 123-124, 126-127); висновку експерта №В-429 від 30.06.2015 року про вартість мобільного телефону "FlyDS 120" (т. 1 а.п.137-139).

По епізоду грабежу майна у ОСОБА_16 даними:протоколу огляду місця подіївід 10.06.2015 року - ділянки дороги перехрестя вул. Глибка та вул. Курортна, неподалік ЗОШ№32, розташованоїпо вул. Глинки, 1, в м. Кіровограді, на яку вказала потерпіла ОСОБА_16 , як на місце де були вчиненні протиправні діїстосовно неї (т.1 а.п. 33);протоколу огляду місця події від 10.06.2015 року за участю обвинуваченого ОСОБА_10 , в ході якого останній в службовому кабінеті № 203 видав працівникам міліції договір з ломбардом "Сапфір" від 10.06.2015 року (т. 1 а.п. 40);договору від 10.06.2015 року з ломбардом "Сапфір", згідно з яким ОСОБА_10 отримав кредит в сумі 3100 грн. під заставу золотого ланцюжка 858 проби вагою 7,16 грам., викраденого у потерпілої ОСОБА_16 (т. 1 а.п. 41);протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2015 року, в ході якого потерпіла ОСОБА_16 вказала на ОСОБА_9 , як на особу, яка викрала у неї золотий ланцюжок (т. 1 а.п. 51-52);протоколу пред`явлення особи для впізнання від 10.06.2015 року, в ході якого ОСОБА_16 вказала на ОСОБА_10 , як на особу, яка булаприсутня разом з ОСОБА_9 , коли останнійвикрав у неїзолотийланцюжок (т. 1 а.п. 53-54);протоколу проведенняслідчогоекспериментувід 11.06.2015 року та 20.06.2015 року ОСОБА_22 , якийрозказав і на місці показав, як і при яких обставинах він разом із ОСОБА_10 у потерпілої ОСОБА_16 викрав злотий ланцюжок (т.1 а.п. 112-113, 119-120);протоколупроведенняслідчогоекспериментувід 11.06.2015 року з ОСОБА_23 ,який на місціпоказав і розказав, як і при яких обставинах він разом ОСОБА_9 заволоділи майном потерпілої ОСОБА_16 (т.1 а.п. 114-115); висновкуексперта №В-429 від 30.06.2015 року про вартість золотого ланцюжка 585 проби вагою 7,16 грам(т. 1 а.п.137-139).

Достовірність даних вищевказаних протоколів слідчих дій, а також правдивість показань потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , під час проведення слідчих дій перевірені судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про свою непричетність до вчинення грабежів, обґрунтовано визнані судом безпідставними.

Зокрема в оскаржуваному вироку, суд зазначив, що оцінюючі досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд визнає належними та допустимими доказами свідчення потерпілих та наявні в справі письмові докази, а їх сукупність такою, що доводить спрямованість умислу ОСОБА_9 та ОСОБА_17 на відкрите викрадення чужого майна.

Наведеним обставинам, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дав належну та об`єктивну оцінку, а висновки суду про винуватістьобвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у відкритому викраденні чужого мана (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, вчинений повторно, відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 про те, що обвинувачення його підзахисного у грабежах ґрунтується на припущеннях, за відсутністю належних та допустимих доказах, неповному та необ`єктивному з`ясуванні судом обставин справи, колегія суддів вважає безпідставними, необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями ОСОБА_24 та ОСОБА_16 , а також оголошеними та дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, яким суд першої інстанції дав належну та об`єктивну оцінку, про що змістовно та обґрунтовано зазначив в оскаржуваному вироку .

Слід відмити про те, що змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності - вони мають відкритий для потерпілого або інших осіб характер. При цьому винний ігнорує цю обставину. Психічне ставлення винного до завданої ним потерпілому шкоди може бути як умисним так і необережним.

Підвищена суспільна небезпека грабежу порівняно з крадіжкою обумовлюється тим, що грабіжник на відміну від злодія не приховує свого наміру протиправно заволодіти майном, діє відкрито для сторонніх осіб, ігноруючи волю потерпілого, і нехтуючи думкою очевидців.

Крім того, грабіж визнається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитись чи користуватись ним.

В даному випадку, колегія суддів зазначає, що фактичні обставини справи та їх об`єктивна оцінка свідчать про те, що з об`єктивної та суб`єктивної сторони дії обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 охоплювались єдиним корисливим умислом, спрямованого на відкрите заволодіння майном потерпілих з розподілом ролей, оскільки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою заволодіння майном потерпілих, спочатку відслідковували та переслідували їх, після чого ОСОБА_9 наздоганяв потерпілих, шляхом ривка викрадав їх речі та зникав з місця вчинення кримінальних правопорушень, а ОСОБА_10 в цей час спостерігав за навколишньою обстановкою для того, щоб їх спільні злочинні дії не були поміченими сторонніми особами, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_10 разом збували викрадена майно, а отриманні злочинним шляхом гроші розподіляли та витрачали на власні потреби.
Факт збуту викраденого у потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_16 - обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 майна, самим ОСОБА_10 та його захисником не оспорюється, таким чином, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про непричетність його підзахисного, надуманість та необгрунтованістьвисновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_10 у вчиненні грабежів при обставинах, викладених в оскаржуваному вироку, спростовуються вищевикладеним.
При призначенні обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст. 186 КК України, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та в повній міріврахував ступінь тяжкості вчиненого нимикримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_9 , який вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а ОСОБА_10 в період невідбутого строку покарання за попереднім вироком, обставини які пом`якшують та обтяжують їх покарання.

Враховуючи, зухвалий характер та спосіб викрадення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 чужого майна, ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, даних про їх особи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представляютьсуспільну небезпеку, а тому їх виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.
Призначене судом першої інстанції ОСОБА_25 та ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України у виді 5 років позбавлення волі є достатнім і справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а тому підстав для зміни законного та обгрунтованого вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за ч.2 ст. 186 КК України, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не достатньо враховано його особу, щире каяття та активне сприяння слідству у розкритті даного кримінального правопорушення є безпідставними, оскільки ці дані судом при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання враховані, про що зазначено в оскаржуваному вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21 жовтня2015 року ОСОБА_26 та ОСОБА_10 за ч.2 ст. 186 КК України- без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_27 ОСОБА_4