АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №11-кп/796/1473/2015 Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6
за участю прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Святошинського району м. Києва ОСОБА_11 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року, згідно з яким:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровоград, громадянин України, не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
- визнаний винуватим та засуджений за ч. 1 ст.187 КК України на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 2-4 ст. 76 КК України.
В С Т А Н О В И Л А :
Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що 21 листопада 2014 року приблизно о 23 год. 20 хв., знаходячись в під`їзді № 1, будинку АДРЕСА_2 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи яка зазнала нападу, заволодів чужим майном, яке належить ОСОБА_12 , чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 1342 гривень.
Так, ОСОБА_9 21 листопада 2014 року приблизно о 23 годині 20 хвилин, знаходячись разом зі своїм знайомим ОСОБА_12 в під`їзді № 1 будинку АДРЕСА_2 , вирішив відкрито заволодіти майном, у нічого не підозрюючого про його дійсні наміри ОСОБА_13 . Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на відкрите заволодіння чужим майном, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_9 наблизившись до ОСОБА_13 , наніс йому декілька ударів руками та ногами в область голови та тулуба, чим спричинив останньому фізичний біль, від чого потерпілий не втримався на ногах, впав на підлогу та втратив свідомість.
Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_9 , з метою подолання опору ОСОБА_12 , застосовуючи фізичне насильство, яке є небезпечним для життя та здоров`я, наніс удар ногою по голові потерпілого, від чого останній знову втратив свідомість. Подолавши таким чином опір ОСОБА_12 , ОСОБА_9 з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, відкрито заволодів мобільним телефоном «Леново А369-і» вартістю 1282 грн., з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф» вартістю 15 грн., на рахунку якої були грошові кошти в сумі 30 грн., та сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» вартістю 15 грн., а всього на загальну суму 1342 гривень.
Відкрито заволодівши майном потерпілого, ОСОБА_9 з місця вчинення злочину намагався втекти, однак в подальшому був затриманий та викрадене майно, яке належало потерпілому, було в нього вилучено.
В результаті скоєного нападу ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 3251 від 24.11.2014 року, заподіяв ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: а) забійної рани тім`яної ділянки; синця в ділянці чола займаючи всю поверхню з переходом в надбрівні ділянки та садна, розташованих на його фоні; б) синця на спинці носу з переходом на лівий скат його, на повіки лівого ока, забійної рани верхньої повіки ока, яка розташована на фоні вищевказаного синця; в) садна верхньої губи зліва. Вказані тілесні ушкодження за давністю утворення можуть відповідати даті 21.11.2014 року, та зазначені в пункті а) тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Зазначені в пункті б) та г) тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, а зазначені в пункті в) - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_9 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 187 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор вказує на те, що суд першої інстанції при постановленні вироку помилково дійшов висновку про можливість звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та належним чином не вмотивував своє рішення. Вважає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_9 не врахував належним чином тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, ступінь суспільної небезпеки, а тому безпідставно дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства.
На апеляційну скаргу прокурора захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 подав заперечення, в яких він не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить вирок суду першої інстанції залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. При цьому захисник посилається на те, що судом було надано належну оцінку всім обставинам кримінального провадження, які мають значення для призначення покарання, а саме: фактичні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих. Зокрема зазначає, що судом при призначенні покарання враховано щире каяття ОСОБА_9 у вчиненому, що він раніше не судимий, має місце реєстрації, позитивно характеризується, думку потерпілого, який просив не позбавляти обвинуваченого волі, а тому вважає висновки суду про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства та застосування ст. 75 КК України, обґрунтованими та належним чином мотивованими.
Розглянувши кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок суду без змін; провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за встановлених судом фактичних обставин справи та юридична кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 187 КК України ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах у їх сукупності та взаємозв`язку, і такі висновки учасниками судового провадження не оспорюються.
Оскільки фактичні обставини справи кримінального провадження ніким не оспорюються, то суд не проводить детальний їх аналіз та відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду лише в межах апеляційної скарги.
Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах доводів викладених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності, індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як зазначено у вироку, призначаючи покарання ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини по справі, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має місце реєстрації, позитивно характеризується, відсутність по справі обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставини, яка пом`якшує покарання щире каяття, думку потерпілого щодо покарання, яке має бути призначено обвинуваченому за вчинення злочинних дій, а саме потерпілий просив не позбавляти обвинуваченого волі. З урахуванням зазначених обставин, суд обґрунтовано та з наведенням відповідних мотивів дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України та можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, навівши у вироку ґрунтовні мотиви застосування ст. 75 КК України.
Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що ОСОБА_9 в ході розслідування не приховував фактичних обставин подій і давав показання, усвідомив під час судового засідання протиправність вчиненого діяння, свою поведінку пояснив внаслідок збігу тяжких особистих обставин та психічним станом в якому він перебував внаслідок виявлення у нього захворювання (а.с.29), визнавав свою винуватість та щиро розкаявся, враховуючи думку потерпілого та відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_9 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу із застосуванням до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.
Що стосується доводів в апеляційній скарзі прокурора про те, що суд при призначенні покарання обвинуваченому не врахував тяжкість вчиненого ним злочину, характер та обставини його вчинення, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки зазначені в апеляційній скарзі прокурора обставини були враховані судом при призначенні покарання. Сама по собі тяжкість вчиненого діяння в силу закону не є перешкодою для ухвалення зазначеного рішення суду.
Переконливих доводів щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм кримінального закону, які визначають мету, загальні засади призначення покарання та порядок його відбування в апеляційній скарзі прокурора не міститься.
Таким чином, за доводами апеляційної скарги прокурора, підстав вважати, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і внаслідок цього призначив обвинуваченому м`яке покарання, колегія суддів не вбачає. Підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставами для зміни чи скасування вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 376 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Святошинського району міста Києва ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 без змін.
На ухвалу апеляційного суду може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4