Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
20 серпня 2015 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

Суддів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_5 (далі-прокурор) на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України,

- з участю прокурора ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року, ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.185 КК України на один рік обмеження волі; за ч.2 ст.389 КК України на один рік обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань призначено один рік шість місяців обмеження волі. На підставі ст.72, ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року, у виді 200 годин громадських робіт, і остаточне покарання призначено у виді обмеження волі строком на один рік шість місяців десять днів.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю один рік, з покладенням обов`язків, передбачених пп.2, 3, 4 ч.1 ст.76 КК України. Судом вирішено питання щодо речових доказів.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винним в тому, що 21 липня 2014 року у відповідності до ч.1 ст.37 КВК України, будучи ознайомлений інспектором кримінально-виконавчої інспекції з умовами, порядком та обов`язками під час відбування покарання, в порушення ч.3 ст.40 КВК України, без поважних причин, з метою ухилення від відбування покарання, до виконання громадських робіт не приступив у зв`язку з чим інспектором кримінально-виконавчої інспекції 06 листопада 2014 року був офіційно попереджений. Крім зазначеного, ОСОБА_6 , в порушення ч.3 ст.13 КВК України для реєстрації до кримінально-виконавчої інспекції Костопільського району жодного разу добровільно не з`явився і таким чином від відбуття покарання у вигляді громадських робіт ухилився.
28 березня 2015 року близько 2-ї години ОСОБА_6 діючи повторно, перебуваючи в загальному коридорі п`ятого поверху 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 , скориставшись відсутністю сторонніх осіб, умисно, з корисливих спонукань, таємно викрав велосипед, належний жителю квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку ОСОБА_8 марки "PEUGEOT 103" вартістю 3210,12 грн., чим спричинив потерпілому шкоду на вказану суму.
В поданій на вирок суду апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеності вини обвинуваченого у вчиненні даних кримінальних правопорушень, вважає, що вирок суду є незаконним у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування призначеного покарання. Крім того, зазначає, що суд, призначивши ОСОБА_6 за сукупністю вироків, на підставі ст.71 КК України, покарання у виді обмеження волі і звільнивши його від відбування призначеного покарання з випробуванням, фактично звільнив його і від відбування покарання у виді громадських робіт, яке підлягало реальному виконанню, що суперечить меті призначення покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України. Також стверджує, що суд проігнорував і той факт, що призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України є недоцільним, оскільки він раніше ухилявся від призначеного йому судом покарання та вчинив новий злочин під час його відбування. Просить вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.389, ч.2 ст.185 КК України, та призначити йому покарання: за ч.2 ст.389 КК України у виді арешту строком на один місяць; за ч.2 ст.185 КК України у виді арешту строком на три місяці. На підставі ч.1 ст.70 КК України, остаточне покарання призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді арешту строком на три місяці. На підставі ст.72, ч.1 ст.71 КК України, враховуючи вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2014 року остаточне покарання призначити шляхом часткового складання призначених покарань у виді арешту строком на три місяці і п`ять днів. В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача ОСОБА_1 , думку прокурора ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинах встановлена сукупністю зібраних у справі доказів.

Дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані судом за ч.2 ст.185, ч.2 ст.389 КК України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України в кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок місцевого суду в межах апеляційної скарги.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував тяжкість вчинених ним злочинів, які відносяться до злочинів невеликої тяжкості; обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Призначене ОСОБА_6 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 за вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.04.2014 року було призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт. Дане покарання ОСОБА_6 не відбув.

Призначаючи остаточне покарання ОСОБА_6 за правилами ст.71 КК України, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.72 КК України застосував принцип складання покарань, що не суперечить вимогам п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» ( із змінами, внесеними від 10.12.2004 р, від 12.06.2009р., від 06.11.2009 р. ).

Суд першої інстанції, врахувавши всі обставини у їх сукупності, які пом`якшують покарання, дані про особу обвинуваченого, його щире каяття, усвідомлення своєї провини, відсутність обставин, які обтяжують покарання, визнав за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 ст.75 КК України, звільнити до вимог його від відбування пок5арання з випробуванням, встановивши іспитовий строк з покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Доводи апеляційної скарги щодо немотивованого та необґрунтованого застосування до ОСОБА_6 ст.75 КК України не заслуговують на увагу.

Безпідставним є покликання прокурора в апеляційній скарзі на п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».Згідно вироку вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 14.04.2014 року ОСОБА_6 було призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт, ст.75 КК не застосовувалась. Новий злочин ОСОБА_6 вчинив не під час іспитового строку, як це зазначено в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 405,407,418,419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 29 травня 2015 року стосовно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Костопільського району без задоволення..

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржений безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ учасниками судового розгляду протягом трьох місяців з моменту її проголошення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2