Путивльський районний суд Сумської області
Справа № 1-65/10
ВИРОК

Іменем України

03 червня 2010 року Путивльський районний суд Сумської області в складі: головуючого - судді Толстого О.О.

при секретарі - Лавринець О.В. за участю: прокурора Зайцева І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Путивль кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

1)07.05.1999 р. Путивльським райсудом Сумської області за ст.ст. 81 ч.З, 208, 42 КК України (1960 р.) до 3 р. позб. волі з конф. майна, достр. звіл. 30.11.2000 р. на 1 р. 5 міс. 8 днів;

2)11.10.2001 р. Путивльським райсудом Сумської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч. З, 15 ч. З, 185 ч. З, 304, 42, 43 КК України (2001 р.) до 5 р. позб. волі, достр. звіл. 16.02.2006 р. на 4 міс. 7 днів;

3)29.08.2006 р. Путивльським райсудом Сумської області за ст.ст. 296 чЛ, 71 КК України(2001 р.) до 5 міс. арешту, звіл. 12.03.2007 р.;

в скоєнні злочинів, передбачених ч. З ст.186, ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України,

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не працюючого, не одруженого, відповідно до ст. 89 КК України раніше не судимого,

в скоєнні злочину, передбаченого ч. З ст.186 КК У країни,-

ВСТАНОВИВ:

І. 12.03.2010 року, близько 17-ї години, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за попередньою змовою між собою на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, прийшли до господарства гр. ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що розташоване по пров. Кузнечному, 3 в м. Путивль та через паркан проникли до господарського двору, де були виявлені господаркою.

Усвідомлюючи цей факт, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 продовжили свої дії відкрито та почали шукати металобрухт на подвірї і в господарських спорудах, при цьому ОСОБА_2 проник до приміщення літньої кухні, звідки виніс чавунну пічну плиту.

Надалі, ігноруючи вимоги потерпілої залишити це майно, здійснюючи свій спільний намір ОСОБА_1 і ОСОБА_2В відкрито, умисно, з корисливою метою заволоділи належною ОСОБА_3 чавунною пічною плитою вартістю 245 грн., з якою з місця злочину зникли, чим заподіяли потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Підсудний ОСОБА_1 вину у цьому злочину визнав повністю і суду показав, що 12.03.2010 р. разом з племінником ОСОБА_2 збирали порожні пляшки в м. Путивлі. Він запропонував разом сходити до місцевої мешканки ОСОБА_3, якій неодноразово допомагав по господарству за плату, щоб запропонувати їй допомогу й заробити грошей. Коли прийшли до господарства, він поліз через паркан, а ОСОБА_2 зайшов в хвіртку.

На лай собаки вийшла господарка. Він запитав у неї, чи потрібна якась допомога, а побачивши на подвірї металобрухт, спитався чи можна його забрати. Отримавши згоду потерпілої вони стали викопувати з під снігу металеві вироби - старі відра, баки та інше, які ложили на санки. Потім він пішов вперед, а ОСОБА_4 залишався в дворі. Він плити не брав та не бачив, щоб її брав племінник. До потерпілої жодного насильства не застосовували, забрали майно за її згодою.

Підсудний ОСОБА_2 свою вини також визнав повністю, показавши суду, що на пропозицію ОСОБА_1 пішов до ОСОБА_3 з метою допомогти їй по господарству та заробити грошей. ОСОБА_1 виліз на паркан і про щось розмовляв з господаркою, яка вийшла з літньої кухні на лай собаки, а він зайшов через хвіртку. ОСОБА_1 запитав у неї, чи потрібна їй якась допомога. Побачивши на подвірї побутові металеві вироби спитав дозволу їх забрати. Отримавши згоду потерпілої, вони стали викопувати з під снігу металеві вироби - відра, баки та інші непридатні для використання речі, які складували на санки. Потім він побачив в літній кухні пічну плиту, яку також забрав. Потерпіла не заперечувала, жодних конфліктів з цього приводу між ними не було.

Тобто, попри визнання вини обидва підсудні фактично притримувалися іншої оцінки своїх дій, стверджуючи, що умислу на протиправне заволодіння майном потерпілої не мали, а з дозволу останньої забрали непридатне для використання майно.

Допитавши підсудних, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що не незважаючи на такі показання підсудних, їхня винуватість підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.

Потерпіла не брала участі в судовому розгляді справи через стан здоровя, однак в свої письмовій заяві суду ( а.с. 262, 285 ) повністю підтвердила свої показання, які давала на досудовому слідстві.

З цих показань ( а.с. 65 ) вбачається, що в березні 2010 р., точної дати не памятала, вона почула лай собаки і вийшла з літньої кухні на подвіря, де побачила як підсудні перелізли через паркан зі сторони городу та почали ходити по подвірю. Оскільки вона не запрошувала їх, то спитала про те, що їм потрібно від неї. Не звертаючи на неї уваги вони почали шукати щось в сараях та витягати звідти різні металеві вироби. Після чого, ОСОБА_1 зайшов до сараю, а ОСОБА_2 забіг в літню кухню, звідки вийшов тримаючи у руках пічну плиту. Вона почала кричати, щоб він залишив плиту, але ОСОБА_2 не відреагував. Потім вони вийшли з її господарства. Обидва були в стані алкогольного спяніння, нецензурно виражались на її адресу. Додала, що дозволу брати металеві вироби вона не давала, і підсудні його не питали. Додатково також повідомила ( а.с. 66 ), що інші металеві вироби, окрім плити, для неї матеріальної цінності не представляють.

ОСОБА_5 того, під час відтворення обстановки та обставин події злочину ( а.с. 155-157) показала, у якому місці підсудні проникли на подвіря господарства та в якій спосіб заволоділи її майном.

Свої свідчення підтвердила і на очних ставках з ними, наголошуючи, що того дня не запрошувала підсудних, які без її дозволу, відкрито заволоділи її майном ( а.с. 102-105 ).

За таких обставин, показання підсудних суд оцінює критично, як обраний ними спосіб уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються свідченнями потерпілої ОСОБА_3 про відкритий, узгоджений і цілеспрямований характер спільних дій підсудних під час протиправного заволодіння її майном, які в цій частині були послідовними, незмінними і суперечностей не містять, отже сумнівів не викликають та можуть бути покладеними в основу обвинувального вироку, в той час як показання самих підсудних мають суперечливий характер.

Зокрема, при опитуванні 16.03.2010 р. обидва підсудних підтвердили, що в м. Путивль йшли по металобрухт. На пропозицію ОСОБА_1 пішли до господарства ОСОБА_3 Коли зайшли в двір, вийшла господарка, у якої вони запитали про

металобрухт, на що вона дозволила їм забрати той, що лежав біля паркану. Потім вдвох вони зайшли до незамкненої літньої кухні, де знайшли пічну плиту, яку ОСОБА_2 виніс не зважаючи на те, що потерпіла не дозволяла її забирати ( а.с. 26-27 ). Як підозрюваний ОСОБА_2 показав, що ОСОБА_1 запропонував сходити до потерпілої, якій він час від часу допомагав по господарству, і з її дозволу взяти металобрухт на продаж. ОСОБА_1 переліз через паркан, а він зайшов через хвіртку. Коли ОСОБА_1 спитав потерпілу чи є у неї металобрухт, вона дозволи узяти те, що вони знайдуть. Біля сараю вони знайшли металеві рійки, прутки, які погрузили на санки, а з літньої кухні він виніс пічну плиту. Чи казала щось жінка, коли він виносив плиту, не памятав ( а.с. 95 ). Аналогічне стверджував і як обвинувачений, уточнивши, що коли він клав плиту на санки, це бачив ОСОБА_1, який стояв поруч ( а.с. 233-234 ), під час очної ставки з потерпілою ( а.с. 102 ) стверджував, що йшли до неї з метою допомогти за гроші.

При цьому ОСОБА_1 як підозрюваний показав, що йшли до потерпілої по метал для продажу. Забравши металобрухт з дозволу господарки вийшов з подвіря та не чекаючи ОСОБА_2 пішов до Юрка. Про пічну плиту нічого не знав, як племінник брав плиту не бачив ( а.с. 99-100 ). Пізніше, під час допиту як обвинуваченого ( а.с. 227-228 ) уточнив, що коли вони вийшли з подвіря, ОСОБА_2 повернувся в двір і приніс пічну плиту, яку вони положили на санки та пішли в центр міста. До потерпілої насильства не астосовували, остання добровільно дозволила брати пічну плиту ( а.с. 227-228 ).

Водночас повідомлені потерпілою обставини злочину підтверджується іншими доказами і узгоджуються з ними.

Зокрема, свідок ОСОБА_6 суду показала, що мешкає по сусідству з потерпілою. 12.03.2010 р., близько 17-ї год., бачила як підсудні городами йшли до господарства ОСОБА_3 Через деякий час вона прийшла до сусідки, яка розповіла про те, що підсудні перелізли через паркан і ігноруючи її присутність забрали чавуну плиту з літньої кухні, інше майно, не зважаючи на її заперечення. Коли вийшла з подвіря, бачила як підсудні вдвох йшли вулицею, ОСОБА_1 ніс плиту.

Із протоколу огляду садиби ОСОБА_3 і фото таблиці до нього ( а.с. 18-21 ) видно, що вона огороджена, має житловий будинок з господарським двором і господарсько- побутовими будівлями, в т.ч. літню кухню, де виявлені кільця від пічної плити.

Свідок ОСОБА_7 суду показав, що о 18 год. 12.03.2010 р. до нього прийшов ОСОБА_2, який запропонував купити у нього чавуну пічну плиту, при цьому стверджуючи, що вона не викрадена і належить йому. Він купив у нього цю плиту за 20 грн. для побутових потреб. Інший металобрухт він не приносив.

За висновком товарознавчої експертизи № 192 ТЗ від 17.04.2010 р. вартість чавунної пічної плити з урахуванням зносу на момент злочину складала 245 грн. (а.с. 120-121 ).

Детально проаналізувавши в сукупності всі наведені докази, зібрані в ході досудового слідства і перевірені в судовому засіданні, суд дійшов висновку про доведеність вини підсудних у скоєнні цього злочину.

Дії підсудних суд кваліфікує за ч.З ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення цього злочину за попередньою змовою, з проникненням у інше приміщення, а щодо підсудного ОСОБА_1 і вчинення цього злочину повторно.

ОСОБА_5 того, судом встановлено, що 14.03.2010 р., близько 5 год. 30 хв., збираючи порожні пляшки біля будівлі поліклініки Путивльської ЦРЛ по вул., Куйбишева. 1 в м. Путивлі, підсудний ОСОБА_1 побачив там металеву велосипедну стоянку вартістю 215 грн.. якої вирішив таємно заволодіти з корисливою метою.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_1 намагався винести її з території Путивльської ЦРЛ, однак був затриманий працівниками охорони, тому свій умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі.

Вина підсудного ОСОБА_1 у цьому злочину підтверджується наступними доказами.

Сам підсудний свою вину у вчинені цього злочину визнав повністю, суду показав, що дійсно вранці 14.03.2010 р. перебуваючи на території Путивльської ЦРЛ побачив металеву велосипедну стоянку, яку вирішив таємно викрасти для подальшої здачі в металобрухт, а гроші витратити на свої потреби. Усвідомлював, що це чуже майно. Він підняв стоянку руками та намагався винести з території лікарні, коли почув крики. Побачивши сторожів, кинув стоянку і намагався втекти, однак вони затримали його та викликали міліцію.

З протоколу відтворення обстановки та обставин події ( а.с. 163-164 ) видно, що на місці злочину він продемонстрував де і у якій спосіб намагався заволодіти цим майном.

Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_9, сторожа Путивльської ЦРЛ, кожен окремо суду підтвердили, що вранці 14.03.2010 р. під час обходу території лікарні помітили біля будівлі поліклініки підсудного, який намагався винести з території лікарні металеву велосипедну стоянку. Коли вони почали кричати, він кинув стоянку та намагався втекти, однак був затриманий. Він пояснив, що мав намір здати стоянку в металобрухт і гроші витратити на свої потреби.

З даних протоколу огляду ( а.с. 176-177 ) вбачається, що стоянка має розміри - 109 х 68 х 74 см, складається з 5-ти металевих секцій і пошкоджень не має.

Згідно висновку експерта № 191 ТЗ від 17.04.2010 р. ( а.с. 127-129 ) на момент викрадення вартість стоянки з врахуванням зносу складала 215 грн.

Суд кваліфікує його дії за ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений повторно, оскільки підсудний не вчинив усіх дій, направлених на протиправне заволодіння майном, в даному випадку по переміщенню його за територію ЦРЛ, з причин, що не залежали від його волі, в звязку з чим не мав реальної можливості розпорядитися ним.

При цьому суд вважає необхідним виключити з обвинувачення вказівку органу досудового слідства про демонтаж підсудним стоянки, оскільки це не знайшло свого підтвердження відповідними доказами в ході судового слідства.

Сам підсудний цю обставину заперечував, стверджуючи, що стоянка не була закріплена і він без перешкод підняв та переносив її, а свідок ОСОБА_10, інженер Путивльської ЦРЛ, суду не зміг підтвердити, що на момент вчинення злочину стоянка була закріплена та припустив, що вона могла бути демонтована раніше, іншими особами.

При призначенні підсудним покарання, суд враховує ступень тяжкості вчинених злочинів, ступінь здійснення злочинного наміру та причини, внаслідок яких злочин не було доведено до кінця, особи винних і обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Як особа ОСОБА_1 раніше судимий, суспільно-корисною працею не займається, не одружений, проживає з матірю ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Князівка Путивльського району, де характеризується виключно негативно, знаходиться на обліку у лікаря- нарколога.

Суд визнає обставиною, що помякшує його покарання за ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - щире каяття, а за ч. З ст. 186 КК України - добровільне усунення заподіяної шкоди, з огляду на письмову заяву потерпілої про відсутність претензій до підсудних.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння та щодо особи похилого віку, суд визнає за обставини, що обтяжують його покарання за ч. З ст. 186 КК України.

Враховуючи зазначене в сукупності, позицію потерпілої, яка на цей час претензій до нього не має, суд вважає, що його виправлення можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального закону.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_1 слід залишити тримання під вартою.

Як особа ОСОБА_2 відповідно ст. 89 КК України раніше не судимий, суспільно - корисною працею не займається, не одружений, проживає в будинку батька в с. Князівка Путивльського району, де характеризується виключно негативно, на обліку у лікаря психіатра - нарколога не перебуває.

Добровільне усунення заподіяної шкоди, суд визнає обставиною, що пом'якшує його покарання.

Вчинення злочину у стані алкогольного сп'яніння та щодо особи похилого віку, суд визнає за обставини, що обтяжують його покарання.

Не зважаючи на позицію потерпілої, з огляду на вчинення тяжкого злочину за обтяжуючих обставин, у якому він не розкаявся, зловживає спиртними напоями і веде антисоціальний спосіб життя, є підстави для висновку про його виправлення тільки при ізоляції від суспільства та призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованого кримінального закону.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу змінити йому запобіжний захід з підписки на невиїзд на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду.

Судові витрати ( а.с. 119,127 ) - в силу чч. 1,2 ст. 93 КПК України стягнути з підсудних.

Речові докази по справі ( а.с. 175, 179 ) - дозволити використовувати на власний розсуд.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. З ст. 186 КК України, ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, і призначити покарання :

-за ч. З ст. 186 КК України - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

-за ч. З ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України - 6 (шість) місяців арешту.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити ОСОБА_1 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суровим - 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою і строк відбування покарання відраховувати з 28 травня 2010 року - тобто з часу затримання.

ОСОБА_2 визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.З ст.186 КК України, і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу ОСОБА_2 змінити з підписки про невиїзд на тримання під вартою, взявши його під варту із зали суду і строк відбування покарання відраховувати з 03 червня 2010 року.

Стягнути судові витрати з проведення товарознавчих експертиз : з ОСОБА_1 75 грн. 12 коп., а в дольовому порядку - з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 75 грн. 12 коп., по 37 грн. 56 коп. з кожного, які перерахувати на р/р 0011 НДЕКЦ при ГУМВС України в Сумській області, МФО 837013. , банк ГУДКУ в Сумській області. ІПН 91.

Речові докази по справі : пічну плиту і велосипедну стоянку, які зберігаються у власників, - дозволити використовувати на свій розсуд після набрання вироком суду законної сили.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Сумської області через Путивльський районний суд протягом 15 діб з моменту його проголошення всіма учасниками процесу, а засудженими в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Суддя

Суддя підпис:

Копія вірна:

Суддя О.О.Толстой

Путивльського районного суду