АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11кп/796/1692/2015 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні №0000113, старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, ОСОБА_5 , на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, обвинувальний акт, з додатками, у кримінальному провадженні №0000113, щодо ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.187, ст. 257, ч.1 ст.263 КК України, повернуто старшому прокурору відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 .

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 24 год. 00 хв. 19 вересня 2015 року.

Суд мотивував своє рішення тим, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.187, ст. 257, ч.1 ст.263 КК України не відповідає вимогам ст.291 КПК України. Правова кваліфікація, викладена в обвинувальному акті, не відповідає фактичним обставинам справи та формулюванню обвинувачення. Обвинувачення ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, не знайшло свого відображення в правовій кваліфікації, ці суперечності в обвинувальному акті, невідповідність фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення правовій

кваліфікації, позбавляє суд можливості прийняти законне і справедливе рішення в даному кримінальному провадженні.

Крім того, в обвинувальному акті, в порушення вимог п.7 ч.2 ст.291 КПК України, не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

При складенні обвинувального акту слідчим та прокурором було порушено вимоги п.3 ч.1 ст.291 КПК України, а саме в обвинувальному акті не викладені анкетні відомості потерпілих у кримінальному провадженні.

В реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені процесуальні дії, які проведені, щодо осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про отримання обвинуваченим ОСОБА_8 обвинувального акту.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду, старший прокурор відділу прокуратури м. Києва, ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, щодо повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000113 та ухвалити нову, якою повернути даний акт суду першої інстанції на нове підготовче засідання. При цьому зазначає, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо ОСОБА_8 , відповідає вимогам ч.2 ст.291 КПК України, а суд першої інстанції вийшов за межі повноважень, наданих йому під час підготовчого судового засідання. Суд дав оцінку правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яку прокурор вважає встановлену, та яку відповідно до вимог ст.338 КПК України, прокурор має право змінити під час судового розгляду. Ухвалюючи дане рішення, суд не взяв до уваги, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено було, ще 18.12.2013 та в обвинувальному акті зазначено місце реєстрації та потерпілих на момент досудового розслідування, та суд не навів жодних доводів, щодо своєї ініціативи про встановлення місця реєстрації потерпілих. Крім того, сторона обвинувачення, позбавлена права самостійно встановлювати зміну місця проживання та реєстрації учасників процесу після завершення досудового розслідування. Не відповідає дійсності твердження суду, щодо неотримання ОСОБА_8 обвинувального акту, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна розписка останнього про отримання.

Від інших учасників апеляційних скарг не надходило.

До Апеляційного суду м. Києва прокурор у кримінальному провадженні, ОСОБА_6 , звернулась із клопотанням від 08.09.2015 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів. При цьому зазначає, що ОСОБА_8 тривалий час був у розшуку, обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, за

які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, може незаконно впливати на потерпілих та свідків, переховуватися від суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_7 , подав клопотання про зміну його підзахисному запобіжного заходу, з тримання під вартою на домашній арешт, посилаючись, що ОСОБА_8 має ряд захворювань, які потребують належного лікування, яке не може бути забезпечено в умовах СІЗО. Окрім того, він не може знищити або пошкодити речові докази чи вплинути на свідків, потерпілих, оскільки частина з цих осіб вже допитані Деснянським районним судом м. Києва, до частини вжито заходи безпеки, а потерпілий ОСОБА_9 невідомо де перебуває. Тримання обвинуваченого під вартою більше одного року і дев`яти місяців, на його думку, є порушенням положень ст.197 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, ОСОБА_5 , та просила її задовольнити в повному обсязі з наведених в ній доводів та підстав, та задовольнити подане нею клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , а в задоволенні клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити, пояснення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, просили ухвалу суду залишити без змін та задовольнити подане захисником клопотання, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора і клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою підлягають задоволенню, клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Згідно положень ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка в свою чергу містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;
2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);
4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;
5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;
6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;
7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;
71) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;
8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);
9) дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції в ухвалі послався на порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки на його думку правова кваліфікація, викладена в обвинувальному акті, не відповідає фактичним обставинам справи та формулюванню обвинувачення; обвинувачення ОСОБА_8 у заподіянні потерпілому ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, не знайшло свого відображення в правовій кваліфікації; не зазначено розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; не викладені анкетні відомості потерпілих у кримінальному провадженні та відсутні дані про отримання обвинуваченим ОСОБА_8 обвинувального акту.

Окрім того, в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені процесуальні дії, які проведені, щодо осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Колегія суддів вважає, що зазначений висновок суду, не є підставою для повернення прокурору обвинувального акта. Посилання суду на невідповідність фактичних обставин справи та формулювання обвинувачення правовій кваліфікації дій обвинуваченого та те, що заподіянні ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 насильства, небезпечного для життя та здоров`я останнього, не знайшло свого відображення у правовій кваліфікації, як на підставу повернення обвинувального акту прокурору, не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, що забороняє на даній стадії судового провадження давати оцінку узгодженості правової кваліфікації з фактичними обставинами кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення.

Повертаючи прокурору обвинувальний акт, суд послався на відсутність в обвинувальному акті даних щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як цього вимагають положення п.7 ч.2 ст.291 КПК України. Разом з тим, такий висновок суду не відповідає матеріалам кримінального провадження, оскільки в обвинувальному акті, щодо ОСОБА_8 , по кожному інкримінованому йому злочині, з матеріальним складом, зазначена загальна вартість майна, яким заволодів обвинувачений. Зазначені суми і є розміром матеріальної шкоди, інкримінованими останньому злочинами.

Що стосується висновків суду про те, що в обвинувальному акті не викладені анкетні відомості потерпілих ОСОБА_13 і ОСОБА_14 і які не зареєстровані за адресами, вказаними в обвинувальному акті і це, також, стало підставою повернення судом першої інстанції прокурору обвинувального акту, то і з ними не погоджується колегія суддів.

В обвинувальному акті (а.с. 43 44, т.1) зазначено прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, місце проживання та інші анкетні дані потерпілих. Окрім того, судом, з власної ініціативи, з`ясовувалися відомості в адресно довідковому підрозділі ГУ ДМС України в м. Києві, щодо місця реєстрації потерпілих. Згідно даних цієї установи, щодо ОСОБА_9 , станом на 01.11.2011 та ОСОБА_14 , станом на 18.09.2009, місце реєстрації потерпілих дійсно не співпадає з місцем реєстрації, яке встановив орган досудового розслідування (2011 2014) та вказав в обвинувальну акті, який затверджено 24.04.2015, тобто значно пізніше, ніж наявні відомості в адресно довідковому підрозділі ГУ ДМС України в м. Києві.

Крім того, як на підставу повернення обвинувального акта прокурору, суд послався, що у реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені процесуальні дії, які проведені щодо осіб, які не є учасниками даного кримінального провадження, а саме щодо «обвинувачених» ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та процесуальні рішення прийняті відносно вказаних осіб.

Проте такий висновок суду суперечить вимогам ст. 314 КПК України, оскільки даною нормою не передбачена можливість повернення обвинувального акта прокурору з цих підстав.

Інших підстав для повернення обвинувального акта прокурору з ухвали суду першої інстанції не вбачається.

Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва від 27.05.2015 та від 13.07.2015 попередні ухвали районного суду відповідно від 29.04.2015 та від 08.06.2015 про повернення обвинувального акта вже скасовувалися із зазначених у цій ухвалі підстав, а обвинувальний акт

повертався в суд першої інстанції для розгляду зі стадії підготовчого провадження.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне повернення обвинувального акта, щодо ОСОБА_8 , прокурору, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, зі стадії підготовчого провадження.

Прокурор ОСОБА_6 подала клопотання про продовження строку тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, посилаючись, що запобіжний захід у виді тримання під вартою, щодо останнього спливає 19.09.15 року, а підстави для його зміни відсутні.

Відповідно до вимог ст.194, 331 КПК України, до спливу продовженого строку, суд зобов`язаний розглянути питання про доцільність продовження запобіжного заходу та покладених на обвинуваченого обов`язків, якщо судове провадження не завершене до його спливу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування, ОСОБА_8 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, покарання за які передбачено у виді позбавлення волі строком до 15 років.

Обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебував у розшуку, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були враховані під час обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не відпали.

Стан здоров`я та вік обвинуваченого ОСОБА_8 , не перешкоджають йому перебувати в умовах ізоляції під час судового провадження.

Враховуючи підстави застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зокрема наявність обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.187, ст. 257, ч.1 ст.263 КК України, а також наявність ризиків, які дають підстави колегії суддів вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, оцінивши в сукупності тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому за інкримінованою статтею, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню, а строк тримання під вартою, щодо ОСОБА_8 продовженню до 19 жовтня 2015 року включно.

Посилання захисника, в клопотанні про зміну обвинуваченому запобіжного заходу, на незадовільний стан здоров`я, що не підтверджено відповідними документами та інші підстави, як у сукупності так і окремо, з огляду на вищевикладене, не дають підстав для задоволення поданого адвокатом клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу старшого прокурора відділу прокуратури м. Києва, ОСОБА_5 задовольнити
Ухвалу підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 17 серпня 2015 року, якою обвинувальний акт, з додатками, у кримінальному провадженні №0000113, щодо ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.187, ст. 257, ч.1 ст.263 КК України, повернуто старшому прокурору відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_6 скасувати, а обвинувальний акт повернути до того ж суду, для розгляду, зі стадії підготовчого засідання.
Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у виді тримання під вартою, продовжити до 19 жовтня 2015 року, включно.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу залишити без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

С У Д Д І:

_______________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4