Справа № 667/5825/15-к
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2015 року

Комсомольський районний суд м. Херсона в складі:
головуючого-судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
за участю :
прокурора: ОСОБА_3
обвинуваченого: ОСОБА_4
захисника обвинуваченого: адвоката ОСОБА_5
розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нові Чобручі, Роздільнянського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , призваний на військову службу за контрактом Херсонським ОМВК, військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_1 , кулеметника взводу охорони роти охорони батальйону охорони, старшого солдата у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 410 КК України,
встановив:
що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 проходячи військову службу за контрактом на посаді кулеметника взводу охорони роти охорони батальону відповідно до вимог ст.ст. 3, 4, 6 Закону України «Про правовий режим майна в збройних силах України», ст.ст.11.16 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, п.п. 6-12, 13-15 «Положення про порядок обліку, зберігання та списання військового майна у збройних силах України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.08.2000 року №1225, старший солдат ОСОБА_4 , виконуючи покладені на нього обов`язки, зобов`язаний берегти військове (державне) майно, суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, приймати та видавати майно за встановленими документами, здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливим та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів, вживати заходів для боротьби з нераціональним їх витратами(використанням), втратами, нестачами, псуванням і викраденням.
Проте старший солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення зазначених вимог законодавства, в умовах особливого періоду за попередньою змовою осіб вчинив замах на викрадення іншого військового майна, а саме: двох автономних гідросистем АГС-60 № Н205Б09 та № НОМЕР_2 , які перебували у власності військової частини польова пошта НОМЕР_1 .
Кримінальне правопорушення вчинено за наступних обставин:
02 червня 2015 року об 11 годині старший солдат ОСОБА_4 та особа-військовослужбовець, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, заступили до складу варти озброєння військової частини НОМЕР_3 (польова пошта НОМЕР_1 ) по охороні аеродрому цієї ж частини, розташованого у АДРЕСА_2 .
Наступного дня, 03 червня 2015 року, військовослужбовець, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження, змінився з поста №1 о 7 годині, а ОСОБА_4 змінився з наряду того ж дня о 9 годині. В подальшому, у період з 9 до 11 години 3 червня 2015 року, зазначені військовослужбовці разом чекали на прибуття нового складу варти, тобто на зміну наряду, перебуваючи на території аеродрому частини.
В період очікування прибуття особового складу нової варти, військовослужбовець ОСОБА_4 та військовослужбовець, відносно якого матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, помітили на майданчику зберігання металобрухту аеродрому частини НОМЕР_3 металеві агрегати, а саме: дві автономні гідросистеми АГС -60 № Н205Б09 та АГС - 60 та № Н025060042 до бойового гелікоптеру МІ-24, призначення яких їм не було відомо. Тоді ж у військовослужбовця ОСОБА_4 та військовослужбовця, відносно якого матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, виник спільний умисел, направлений на викрадення зазначеного військового майна, з метою подальшої його реалізації на пункті прийому металобрухту і отриманням за це коштів на власні потреби.
Таким чином, ОСОБА_4 та особа, відносно якої матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, вирішили за попередньою змовою групою осіб викрасти зазначене вище військове майно.
В цей же день, 3 червня 2015 року, в період з 9 до 10 години, достовірно знаючи, що зазначене майно належним чином не охоронялося, ОСОБА_4 та особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, згідно раніше обумовленої домовленості, безперешкодно завантажили дві автономні гідросистеми АГС -60 № Н025060042 АГС - 60 та № Н025060042 у багажне відділення автомобіля «Фольцваген» «Пасат», 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .
Тоді ж, близько 10 години 40 хвилин, на територію аеродрому частини для зміни прибув особовий склад нової варти у складі 5-ти військовослужбовців. В подальшому, близько 15 хвилин останні приймали варту, а ОСОБА_4 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, здавали варту.
Остаточно передавши варту, ОСОБА_4 разом із особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, старшим солдатом ОСОБА_6 та молодшим сержантом ОСОБА_7 вирушили до казарм військової частини НОМЕР_3 на вказаному вище автомобілі «Фольцваген» «Пасат» з метою здачі зброї, після чого мали намір вивезти зазначені вище автономні гідросистеми за територію військової частини для подальшої реалізації цього майна.. Проте, близько 11 години на контрольно-пропускному пункті аеродрому цієї ж частини вказаних військовослужбовців зупинив днювальний добового наряду КПП №2 ОСОБА_8 . При цьому ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_4 відкрити кришку багажника автомобіля для перевірки його вмісту. У відповідь ОСОБА_4 пояснив, що не може відчинити багажне відділення свого автомобіля, оскільки на автомобілі ніби-то зламаний замок. Тоді ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_4 про те, що у випадку неможливості огляду багажного відділення його автомобіля він не має права випустити автомобіль ОСОБА_4 з території частини, після чого ОСОБА_4 відчинив кришку багажного відділення свого автомобіля.
Під час огляду багажного відділення автомобіля «Фольцваген» «Пасат», 1994 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , днювальний ОСОБА_8 помітив наявність в ньому металевих предметів, вкритих кольоровим покривалом, тобто майно було приховано від загального огляду. Піднявши покривало, ОСОБА_8 виявив дві автономні гідросистеми до бойового гелікоптера МІ-24.
Днювальний ОСОБА_8 доповів про виявлене майно черговому по КПП, який доповів про викладені обставини вищестоящому командуванню для інформування правоохоронних органів.
Відповідно до висновку експерта №2396 від 02.07.2015 року середня ринкова вартість однєї автономної гідросистеми АГС-60 до гелікоптеру МІ-24 станом на червень 2015 року становить 1325 гривень 63 копійки.
Таким чином, старший солдат ОСОБА_4 , проходячи військову службу за контрактом у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), в посаді кулеметника взводу охорони роти охорони батальйону охорони, 03 червня 2015 року в період з 09 до 11 години, перебуваючи на території аеродрому цієї частини, за адресою АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, за попередньою змовою групою осіб з військовослужбовцем цієї ж частини, відносно якого матеріали виділені в окреме кримінальне провадження, в умовах особливого періоду вчинив замах на викрадення іншого військового майна двох автономних гідросистем АГС -60 № Н205Б09 та АГС - 60 та № Н025060042 до гелікоптеру МІ-24 загальною вартістю 2651 грн. 26 коп., яким не зміг розпорядитися на власний розсуд з причин, що не залежали від його волі.
За викладених обставин ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15 ч.3 ст.410 КК України - замах на викрадення військовослужбовцем іншого військового майна за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду.
За угодою про визнання винуватості від 23.07.2015 року, укладеної між прокурором військової прокуратури Херсонського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000013, обвинувачений під час досудового розслідування беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 410 КК України, а саме: замах на викрадення військовослужбовцем іншого військового майна за попередньою змовою групою осіб, в умовах особливого періоду.
Сторони узгодили покарання за вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.15, ч.3 ст. 410 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. Сторони, враховуючи обставини справи, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.ст. 12, 68 КК України є тяжким, не є корупційним, особи винного, який характеризується позитивно по службі та за місцем проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, фактичну відсутність шкоди (майно повернуто до частини), незначну вартість військового майна, замах на викрадення якого вчинив ОСОБА_4 , а також обставини, що пом`якшують його покарання - щире каяття, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних та інших обставин, погоджуються на застосування ст. 69 КК України та призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.15 та ч.3 ст.410 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2(два) роки
На підставі ст. 58 КК України, сторони, враховуючи обставини справи та особу винного, бажання останнього проходити службу, у т.ч. захищати незалежність і територіальну цілісність України під час проведення антитерористичної операції на Сході України, дійшли згоди, що виправлення ОСОБА_4 , можливе без його ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст.58 КК України вважають за можливе замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, на той самий строк, з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він розуміє суть укладеної угоди і те, що в результаті укладення цієї угоди він відмовляється від права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують. Він мав достатньо часу щоб ознайомитись з угодою про визнання винуватості. Йому зрозумілі та відомі наслідки укладення угоди та обмеження його прав, які з цього випливають, характер обвинувачення, яке викладено в угоді, і щодо якого він визнає свою вину, міра покарання, передбачена за кримінальне правопорушення, яка погоджена сторонами.
Угода про визнання винуватості відповідає положенням ст. 472 КПК України, її умови не суперечать вимогам зазначеної норми, в ній дана правильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, щодо якого передбачена можливість укладання угоди про визнання винуватості. Умови угоди відповідають інтересам суспільства і не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб. Укладання угоди було добровільним.
Відсутня очевидність неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Згідно реєстру матеріалів досудового розслідування в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів, а тому наявні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.
З урахуванням угоди та обставин справи, вид покарання, обраний сторонами угоди, по відношенню до обвинуваченого є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також буде співмірним по відношенню між тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення і наслідками, які настали в результаті його вчинення.
Керуючись ст.ст. 372,374,475 КПК України, суд,
засудив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 23 липня 2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Херсонського гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст. 410 КК України.
Призначити ОСОБА_4 узгоджену сторонами міру покарання з урахуванням ст.69КК України у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ст. 58 КК України замінити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 15(п`ятнадцять) відсотків від суми грошового забезпечення ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга на вирок може бути подана через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1