Номер провадження: 11-кп/785/1489/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.11.2015 року м. Одеса

Апеляційний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2015 року, по кримінальному провадженню №0003403, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Одеси, українець, громадянин України, не працює, неодружений, має середню освіту, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу положень ст.89 КК України є раніше не судимим,

обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Вироком Суворовського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2015 ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.186 КК України та йому призначено покарання у виді арешту строком на 6-ть місяців. Вирішено питання з речовими доказами.

Оскарженим вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що 26 червня 2015 року, приблизно о 18:00 годині він перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше незнайому йому ОСОБА_9 , яка рухалась вздовж зазначеного будинку. Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), ОСОБА_8 пішов слідом за потерпілою ОСОБА_9 до під`їзду будинку, де на четвертому поверсі, підійшовши до неї, шляхом ривка з її шиї відкрито викрав золотий ланцюжок плетінням «бісмарк», вагою 6 грам, вартістю 4100 грн., із золотим кулоном у вигляді «грошового дерева», вагою 3 грами, вартістю 2300 грн, чим завдав майнову шкоду потерпілій на загальну суму 6400 грн.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_7 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій її підзахисного, просить вирок суду змінити та призначити ОСОБА_8 більш м`яке покарання не пов`язане із позбавленням волі. Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд призначаючи ОСОБА_8 покарання не врахував ряд пом`якшуючих обставин, а саме що він має на утримання двох дітей, жодного разу не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, а перебування ОСОБА_8 в умовах ізоляції від суспільства поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Доводи захисника про те, що призначаючи ОСОБА_8 покарання за вчинений злочин, суд першої інстанції проігнорував рекомендації постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" є необґрунтованими.

Так, відповідно до п.1 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінального процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Апеляційний суд вважає, що викладені вимоги кримінального процесуального закону та рекомендації постанови Пленуму Верховного Суду України були виконані районним судом в повному обсязі. Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_8 покарання врахував його особу, ставлення до вчиненого злочину та ступінь його тяжкості. Також суд врахував в якості обставин пом`якшуючих покарання щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину і призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч.1 ст.186 КК України.

Захисник в апеляційній скарзі зазначила що, у судових дебатах прокурор просив призначити ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин, а сторона захисту наполягала на призначенні покарання у виді штрафу.

Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачена заборона призначення судом покарання більш суворого ніж запропоноване учасниками кримінального провадження, у тому числі і стороною обвинувачення. Суди призначають покарання за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження у їх сукупності, керуючись виключно законом.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання у виді арешту строком на шість місяців в повній мірі відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого, є справедливим, достатнім і необхідним для його виправлення, перевиховання та запобігання вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами, в зв`язку з чим не вбачає підстав для призначення йому менш суворого покарання.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у обвинуваченого ОСОБА_8 є двоє неповнолітніх дітей, однак враховуючи, що ОСОБА_8 не має законних джерел доходу, суд не може погодитися, що діти знаходяться на його утриманні.

Відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

В абзаці 2 резолютивної частини оскаржуваного вироку суд першої інстанції зазначив, що після набрання вироком законної чинності відносно засудженого ОСОБА_8 необхідно обрати міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що вказаний висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах кримінального процесуального закону, а тому підлягає виключенню з таких підстав.

Частиною 4 ст.532 КПК України встановлено, що судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій, Верховного Суду України набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Згідно ч.2 ст.534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

Оскільки ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її оголошення, а обвинуваченому ОСОБА_8 призначено реальне покарання, яке підлягає безумовному виконанню, то обрання запобіжного заходу на цій стадії кримінального процесу не передбачено чинним Кримінальним процесуальним законом.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2015 року, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.186 КК України до 6-ти місяців арешту змінити.

В порядку ч.2 ст.404 КПК України виключити з резолютивної частини вироку Суворовського районного суду м.Одеси від 22 вересня 2015 року абзац другий щодо обрання відносно засудженого ОСОБА_8 запобіжного заходу.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала вступає в силу з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4