УХВАЛА
10 листопада 2015 року м. Мукачево Справа № 303/7616/14-к
1-о/303/13/15
номер рядка стат. звіту 55
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі: головуючого судді - ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Мукачево заяву прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 про перегляд вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами,

За участю:
прокурора ОСОБА_4 ;
засудженого ОСОБА_5 ;
ВСТАНОВИВ:
30 жовтня 2015 року прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 подана до суду заява про перегляд вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року по кримінальному провадженню, внесеному 15.10.2014 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000075 по обвинуваченню ОСОБА_5 за частиною третьою ст. 407 Кримінального кодексу України за нововиявленими обставинами із ухваленням нового вироку.
Як на підставу для задоволення заяви, прокурор посилається на фактичну наявність нововиявлених обставин у вигляді того, що засудженого, після ухвалення судом вироку, було звільнено з військової служби, тому наразі немає можливості реально виконати покарання у виді службового обмеження з відрахуванням в дохід держави 10 % від грошового забезпечення ОСОБА_5 .
У судовому засіданні з розгляду заяви, прокурор з посиланням на положення п. 5 частини другої ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України, підтримав заяву та просив її задоволити, шляхом скасування вироку суду від 24.12.2014 та ухваленням нового вироку, з призначенням ОСОБА_5 покарання у виді трьох років позбавлення волі за вчинене ним кримінальне правопорушення.
Засуджений ОСОБА_5 у задоволенні заяви просив відмовити, вказавши на законність вироку суду від 24.12.2014
Розглянувши заяву та заслухавши доводи учасників судового розгляду з її приводу, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Одними із загальних засад кримінального провадження є верховенство права та його законність (п.п. 1 та 2 частини першої ст. 7 Кримінального процесуального кодексу України), поняття яких законодавцем визначено у ст.ст. 8 та 9 названого Кодексу.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на принцип остаточності судового рішення, який означає, що жодна сторона не має права ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише заради повторного судового розгляду й ухвалення нового рішення у справі. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (рішення у справах «Рябих проти Росії», «Пономарьов проти України»).
За змістом статті 4 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 р., судове рішення, що набрало законної сили, може бути переглянуте в межах кримінальної процедури відповідної держави за наявності нових або нововиявлених фактів або у разі виявлення суттєвих недоліків у попередньому судовому розгляді, які могли вплинути на результати розгляду справи.
Частиною другою ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України передбачено вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими, а саме: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акту чи їх окремого положення, застосованого судом; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Фактичний аналіз змісту вищевказаних положень ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України свідчить про те, що нововиявлені обставини (як фактичного, так і правового характеру) мають відповідати певним вимогам, а саме:

1) об`єктивно існувати на момент судового розгляду кримінального провадження та не бути відомими на той час суду;
2) самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами повинні доводити неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Наявність цих умов для визнання обставин нововиявленими є обов`язковою.
Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року (а.с. 25- 26) було затверджено угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського району Західного регіону України ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 , а також визнано останнього винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою ст. 407 Кримінального кодексу України та призначено узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання у виді службового обмеження строком на 1 (один) рік з відрахуванням в дохід держави 10 (десять) відсотків його грошового забезпечення, щомісячно.
Не оспорюється учасниками судового процесу той факт та підтверджено матеріалами кримінального провадження (дані витягу з наказу від 25.05.2015 №100, а.с. 41), що ОСОБА_5 було звільнено у запас наказом командувача військ Оперативного Командування «ЗАХІД» від 21.05.2015 року №29-РС.
Отже, на час ухвалення Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області вироку від 24.12.2014, ОСОБА_5 був військовослужбовцем та займав посаду кулеметника відділення охорони військової частини НОМЕР_1 , тому подальше його звільнення не могло бути враховано судом під час ухвалення вищевказаного судового рішення.
Таким чином, обставина, на яку посилається прокурор стосовно неможливості виконання вироку, внаслідок звільнення засудженого із військової служби, не може розцінюватися нововиявленою в розумінні статті 459 Кримінального процесуального кодексу України, оскільки вказана обставина не існувала та не могла існувати на час судового розгляду кримінального провадження.
Крім того, наведена прокурором обставина в жодному випадку не свідчить про неправильність вироку суду 24.12.2014, так як через її фактичну відсутність на той час, вона не могла бути врахована судом.
По відношенню до спірної по справі ситуації слід також звернути увагу прокурора на те, що процедура перегляду вироку, яким затверджено угоду, внаслідок її невиконання однією із сторін, регламентована ст. 476 Кримінального процесуального кодексу України, і саме цей законодавчо визначений процесуальний шлях перегляду такого виду судових рішень мав бути обраний прокурором, а не той який є предметом судового дослідження наразі.

З урахуванням вищенаведеного, суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви та скасування оспорюваного за її предметом вироку від 24.12.2014.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 2, 3, 7-9, 369-372, 459, 466, 467 Кримінального процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву прокурора військової прокуратури Ужгородського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_3 про перегляд вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.
2. Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1