Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/705/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2015 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді кримінальне провадження № 0000124 за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника-адвоката ОСОБА_8 в його інтересах, на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Бобринка, Бобринецького району Кіровоградської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта середня-спеціальна, не працюючого, одруженого, раніше судимого:

- 12 березня 2014 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області, за ч. 1 ст. 185 КК України (ред. 2001р.) до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України (ред. 2001р.) від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік,

визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України ОСОБА_7 за сукупністю вироків частково приєднано до покарання за новим вироком не відбуту частину покарання за вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12.03.2014 року, остаточно призначено покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Кримінальне провадження розглянуто за участю:

прокурора: ОСОБА_9 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката: ОСОБА_8 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

27 лютого 2015 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_7 , з корисливих мотивів та метою особистого збагачення, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, прийшов до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_10 . Шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 зайшов на подвір`я домоволодіння ОСОБА_11 де біля огорожі виявив металобрухт чорного металу у вигляді металевого листа розміром 1,5x1,5 м., товщиною 3 мм та дві частини металевого даху з люками від автобуса. ОСОБА_7 викрав взявши з собою, металевий лист розміром 1,5x1,5 м. та розпорядився ним на власний розсуд, а саме відніс його до свого домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

28 лютого 2015 року близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_7 продовжуючи свої злочині дій спрямовані на таємне викрадення чужого майна, знову прийшов до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_10 . Шляхом вільного доступу, ОСОБА_7 зайшов на подвір`я до місця де знаходився металобрухт та реалізовуючи свій злочинний намір на таємне викрадення чужого майна, викрав взявши з собою дві частини металевого даху з люками від автобуса та розпорядився ними на власний розсуд, а саме відніс їх до свого домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Своїми діями ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 405,9 грн.

В апеляціях:

захисник-адвокат ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду першої інстанції, стосовно ОСОБА_7 , провадження по справі закрити.

Обгрунтовує свої доводи тим, що суд дійшов необгрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 , злочину в період іспитового строку.

Також, вказує, що суд не врахував, обставини крадіжки, а саме її малозначність, оскільки об`єктом крадіжки виявився непотрібний потерпілому металобрухт вартість якого становить 405,9 грн., який не представляє для нього цінності. Потерпілий ОСОБА_6 вказав, що написав заяву про вчинення злочину за вказівкою працівника міліції. Обвинувачений також вважав, що металобрухт непотрібний потерпілому, тому він не заподіє йому шкоди;

потерпілий ОСОБА_6 просить змінити вирок суду першої інстанції, призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі. При цьому вказує, що викрадений металобрухт для нього не має ніякої цінності, лежав за подвір`ям. Вказує, що заяву про крадіжку написав за вказівкою працівників міліції. Претензій до ОСОБА_6 він не має;

обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду, призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі. Вказує, що металобрухт лежав за подвір`ям і вважав що він не потрібний потерпілому. Матеріального збитку потерпілому злочином не заподіяно. Призначаючи покарання судом не в достатній мірі враховано, що він у вчиненому щиро розкаявся, у нього на утриманні перебуває мати похилого віку.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_8 , яка підтримала свою апеляцію, просила скасувати вирок суду першої інстанції, провадження по справі закрити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляцію свого захисника, потерпілого ОСОБА_6 , який підтримав свою апеляцію, просив змінити вирок суду першої інстанції, призначити ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляцій і просив вирок суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, яким суд першої інстанції дав всебічну та об`єктивну оцінку.

Так, допитаний під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю і показав, що 27 лютого 2015 року близько 02 години 00 хвилин, він прийшов до домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , в якому проживає потерпілий ОСОБА_10 та шляхом вільного доступу, зайшов на подвір`я де біля огорожі виявив металобрухт чорного металу у вигляді металевого листа розміром 1,5x1,5 м., товщиною 3 мм та дві частини металевого даху з люками від автобуса. Цього ж дня, викрав металевий лист. Розпорядився ним на власний розсуд, а саме відніс до свого домоволодіння розташованого за адресою АДРЕСА_1 . Наступного дня 28 лютого 2015 року він повторно прибув до домоволодіння ОСОБА_6 та тим самим способом здійснив крадіжку двох частин металевого даху з люками від автобуса. У вчиненому щиро розкаявся просив не карати його суворо, завдану потерпілому шкоду відшкодував.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення яке йому інкриміновано повністю підтверджується дослідженими доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку, а саме:

показаннями потерпілого ОСОБА_6 , який надав показання, що має у власності металобрухт чорного металу, в тому числі у вигляді металевого листа розміром 1,5x1,5 м., товщиною 3 мм та металевих частин даху автобусів з люками, які були викрадені з його домоволодіння обвинуваченим. На даний час викрадене повернено правоохоронними органами, тому просив обвинуваченого карати не суворо, матеріальних та моральних претензій до обвинуваченого не має;

показаннями допитаного в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 , який надав показання про те, що 28.02.2015 року, близько 12 години бачив, як у власному домоволодінні ОСОБА_7 розрізав металеві листи та складав їх на візок, щоб здати їх на металобрухт;

показаннями свідка ОСОБА_13 , який у судовому засіданні надав аналогічні свідку ОСОБА_12 показання.

Крім того, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України підтверджується й іншими доказами справи, зокрема:

протоколом огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_2 , від 06.03.2015 року;

протоколом огляду місця події - домоволодіння ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 , від 06.03.2015 року;

протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 від 25.03.2015 року;

довідкою вартості викраденого майна.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Доводи захисника-адвоката ОСОБА_8 наведені в апеляційній скарзі відносно того, що судом першої інстанції не враховано малозначність крадіжки, оскільки об`єктом крадіжки виявився непотрібний потерпілому металобрухт, який не представляє для нього цінності, вартість якого становить 405,9 грн., колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, станом на 2015 рік, вартість викраденого майна, за якою настає кримінальна відповідальність становить 121,81 грн. Викрадення чужого майна вважається дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 121 грн. 80 коп. (0,2 від 50% 1218 грн.), якщо вартість викраденого майна перевищує 121,8 грн., за таке правопорушення настає кримінальна відповідальність. Таким чином, всупереч апеляційним доводам захисника ОСОБА_8 , про невмотивованість судового рішення суду першої інстанції, у вироку міститься достатня мотивація як оцінки доказів, кваліфікації дій обвинуваченого, так і спростування цих доводів.

Крім того, захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказує на те, що суд дійшов необгрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_7 , кримінального правопорушення в період іспитового строку.

Проте, відповідно до матеріалів кримінального правопорушення, вироком Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 12 березня 2014 року, ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік, а кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_7 вчинив 27 лютого 2015 року, тобто в період іспитового строку.

Перевіркою всіх інших доводів, наведених у апеляції захисника ОСОБА_8 , було встановлено, що вони також є безпідставними, тому апеляція останньої в цій частині є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Також, колегія суддів відноситься критично до доводів потерпілого ОСОБА_6 відносно того, що заяву про вчинення крадіжки з його домоволодіння він написав за вказівкою працівників міліції, оскільки ні під час досудового слідства, ні під розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, потерпілий не заявляв про тиск на нього з боку працівників міліції щодо написання заяви про вчинення злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено з дотриманням вимог ст. ст. 50, 65 КК України в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України за якою його засуджено.

При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції в достатній мірі врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є злочином середньої тяжкості.

Характеризуючи особу обвинуваченого, суд прийняв до уваги, що за місцем проживання він характеризується посередньо, не працює, раніше судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання суд правильно визнав щире каяття обвинуваченого, відшкодування збитків.

Обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

На переконання колегії суддів, врахувавши наведені вище обставини, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення маючи не зняту та не погашену судимість в період іспитового строку визначеного вироком від 12.03.2014 року Бобринецького районного суду Кіровоградської області за яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з встановленням іспитового строку на 1 рік, суд дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Суд обґрунтовано призначив покарання в межах санкції статті КК України, яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Таким чином, доводи потерпілого, про те що призначене судом першої інстанції покарання необґрунтовано суворе - є безпідставними, оскільки судом першої інстанції в достатній мірі враховано всі обставини, які свідчать, що ОСОБА_7 не бажає стати на шлях виправлення, тобто залишається особою небезпечною для суспільства, а тому немає підстав для призначення більш м`якого покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли стати підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 21 травня 2015 року, стосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, безпосередньо до суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4