Справа № 748/651/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/684/2015
Категорія - ч. 2 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000773 від 13 жовтня 2014 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нерчинськ Російської Федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військового пенсіонера, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року,

за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 червня 2015 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді 150 годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 1217 грн. 73 коп. матеріальної шкоди та 7000 грн. моральної шкоди.

Як встановлено судом першої інстанції, 11 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 , у вечірній час, знаходячись біля будинку № 72 по вул. Танкістів в смт. Гончарівське Чернігівського району та області, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, умисно наніс ОСОБА_9 один удар долонею правої руки в область голови. Одразу після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність та конфлікт, що виник з ОСОБА_9 , біля гаражів, які розташовані неподалік місця виникнення конфлікту за вказаною адресою, ОСОБА_6 наніс останньому правою рукою один удар в область лівого ока, внаслідок чого ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, перелому кісток носа зліва, крововиливу в товщу повік та кон`юктиву лівого очного яблука, садна повік лівого ока, травматичного артриту скронево-нижньощелепного суглобу зліва, які згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 255 від 19.12.2014 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_6 скасувати та закрити провадження за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на неповноту судового слідства, під час якого залишились недосліджені обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення норм кримінального процесуального законодавства, а також неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, так як при призначенні покарання ОСОБА_6 не було враховано його особу та стан здоров`я, а саме: є інвалідом війни, особою з обмеженими функціональними можливостями. Зокрема, під час досудового розслідування було порушено право на захист та статтю 220 КПК України, оскільки проігноровані його клопотання про особисту участь у проведенні слідчих дій. В порушення ст. 9 КПК України, слідчим не були зібрані докази, які виправдовують підзахисного. Слідчим не дотримано вимог ст. 223 КПК України та залучено понятих, які є зацікавленими особами. Під час судового розгляду судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про огляд відеозапису з місця події. Також суд упереджено віднісся до свідків захисту та критично віднісся до їх показань. Водночас судом не застосоване критичне ставлення та належне обґрунтування показань свідків обвинувачення, які путались у своїх показаннях. Судом не взято до уваги показання слідчого з приводу не дослідження місця події. Судом безпідставно зазначено у вироку причини неприязних відносин розмова з приводу даху на гаражі, оскільки як вказують свідки захисту та обвинувачення і сам потерпілий, раніше неприязних відносин не було. Також апелянт вважає, що прокурор, змінивши обвинувачення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 2 ст. 125 КК України фактично відмовився від обвинувачення за вказаною статтею, а потерпілий виявив бажання підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі, але суд необґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим за ч. 2 ст. 125 КК України. У вироку суду не зазначені повні показання експерта з приводу того, що медична експертиза проводилась щодо рівної поверхні, але не виключено, що такі травми особа могла отримати від падіння на нерівній поверхні. Органом досудового розслідування та судом неодноразово відмовлено в задоволенні клопотань про допит свідків, про долучення до матеріалів провадження доказів та інформацію про місце події, про огляд місця події. Судом незаконно відмовлено в наданні копії вироку та аудіо записів. При вирішенні цивільного позову потерпілого судом не враховано те, що ОСОБА_6 в зв`язку з інвалідністю не має самостійного заробітку у нього на утриманні перебуває мати та двоє неповнолітніх дітей.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор вважав вирок суду законним та обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які просили подану апеляційну скаргу задовольнити, скасувати вирок суду та закрити провадження за відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, потерпілого та прокурора, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що у них існує конфлікт з потерпілим з приводу гаража, 11 жовтня 2014 року він спілкувався з потерпілим, у вечірній час вони разом ходили до гаражів, проте ніяких тілесних ушкоджень він ОСОБА_9 не завдавав, а останній його оговорює, оскільки 28 жовтня 2014 року він самовільно спиляв дах на гаражі потерпілого. Цивільний позов не визнає.

Проте, не дивлячись на фактичне не визнання ОСОБА_6 вини його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_9 в судовому засіданні апеляційного суду підтвердив обставини заподіяння йому обвинуваченим тілесних ушкоджень 11 жовтня 2014 року. Вказав, що в суді першої інстанції він погоджувався з правовою кваліфікацією дії обвинуваченого, яку підтримував прокурор при здійснення державного обвинувачення. Зазначив, що покази обвинуваченого в суді першої та апеляційної інстанції є неправдивими, що протиправними діями ОСОБА_6 йому спричинено поряд з матеріальними збитками і моральні страждання. Вирок районного суду щодо ОСОБА_6 вважає законним та обґрунтованим.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що 11 жовтня 2014 року, у вечірній час, коли вийшла з будинку, то бачила ОСОБА_6 з пляшкою. Пізніше, зустрівши чоловіка ОСОБА_12 з автобуса, вони вирішили посидіти біля під`їзду. Через деякий час повз них пройшов обвинувачений зі своєю жінкою, а потім повернулися і почав на адресу Лоскота нецензурно лаятись, на що останньому вона зробила зауваження. У відповідь обвинувачений взяв її за голову в ділянці шиї та почав давити. ОСОБА_13 схопив його за руку, проте обвинувачений вдарив його долонею по голові. Коли ОСОБА_13 встав, то запропонував піти до гаражів. Вона пішла слідом та бачила як обвинувачений вдарив потерпілого правою рукою в ліву ділянку обличчя, після чого потерпілий впав на правий бік. Вона допомогла піднятись ОСОБА_9 і вони пішли додому. Вдома вона зателефонувала сусідці, щоб та принесла бинти, потім зателефонувала дочці і остання про подію повідомила міліцію. Потерпілому погіршало, тому зранку викликали швидку допомогу. Зазначила, що від обвинуваченого чула запах спиртного, а його жінка сказала, що завтра він нічого не згадає.

Свідок ОСОБА_14 , допитана судом першої інстанції, показала, що до неї зверталась ОСОБА_15 , якій вона давала бинт і перекис водню, а також бачила потерпілого з побитим обличчям, у якого було підбите око та на обличчі була кров. Зі слів ОСОБА_15 їй відомо, що ОСОБА_12 побив ОСОБА_16 . Зазначила, що того дня від ОСОБА_15 запаху спиртного не чула.

Допитаний судом першої інстанції в якості свідка слідчий ОСОБА_17 показав, що проводив досудове розслідування за заявою потерплого ОСОБА_9 . Під час досудового розслідування захисником заявлялись клопотання щодо допиту свідків, які пізніше були допитані. Слідчий експеримент проводився без участі обвинуваченого, оскільки він заперечував свою причетність до скоєного.

Свідок ОСОБА_18 , допитаний судом першої інстанції, показав, що був запрошений в якості понятого для участі у слідчому експерименті з участю потерпілого та свідка ОСОБА_11 , під час якого потерпілий пояснював, що ОСОБА_6 під час з`ясування стосунків, завдав йому один удар рукою по лівій ділянці обличчя, а потім, коли вони пішли до гаражів, то обвинувачений вдарив його рукою в ліву ділянку обличчя. Аналогічні показання показанням потерпілого давала під час проведення слідчого експерименту і свідок ОСОБА_11 . Також свідок повідомив, що 12 жовтня 2014 року, зранку, біля гаражу потерпілого він бачив пляму схожу на кров.

Свідок ОСОБА_19 суду першої інстанції показав, що 11 жовтня 2014 року, у вечірній час, проходячи повз будинок, де сиділи потерпілий з дружиною, він там бачив ОСОБА_20 , та чув розмову між ними про дах, вона була на підвищених тонах.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Разом з тим, суд 1 інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги показання свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та віднісся до них критично, оскільки свідок ОСОБА_23 очевидцем конфлікту не був, свідок ОСОБА_21 є дружиною обвинуваченого та може сприяти йому уникнути відповідальності за скоєне, а свідок ОСОБА_22 не міг детально пояснити обставини перебування двох чоловік біля гаражів, про що останні розмовляли та показав, що окрім ОСОБА_6 та ОСОБА_9 біля гаражів нікого не було, хоча там перебувала ОСОБА_21 .

Як вбачається з протоколів проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 09 грудня 2014 року та за участю свідка ОСОБА_11 від 09 грудня 2014 року, останні в присутності понятих показали на місці, яким чином обвинувачений ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 (а.п. 64-69).

Показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 щодо кількості, характеру та способу нанесення потерпілому ударів, місцезнаходження під час конфлікту не суперечать висновкам судово-медичної експертизи № 255 від 19 грудня 2014 року, згідно яких у ОСОБА_9 маються тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, переломом кісток носа зліва, крововиливом в товщу повік та під кон`юнктиву лівого очного яблука, садном повіки лівого ока, травматичним артритом скронево-нижньощелепного суглобу зліва, які утворились від дії тупих предметів за механізмом удару, струсу та тертя, можуть відповідати даті 11.10.2014 року та їх утворення є можливим за обставин, на які вказує в своїх свідченнях ОСОБА_9 . Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень в ділянці голови оцінюється в комплексі, оскільки кожне послідуюче ушкодження може збільшувати тяжкість черепно-мозкової травми в цілому, тому весь вищевказаний комплекс тілесних ушкоджень, виявлений у ОСОБА_9 в сукупності відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. На думку членів експертної комісії комплекс тілесних ушкоджень, що мався у ОСОБА_9 міг утворитись не менш ніж від 2 травматичних впливів в ділянку голови; всі описані вище тілесні ушкодження не могли утворитись внаслідок одноразового падіння потерпілого на площині («з висоти власного зросту») з наступним ударом о неї. Можливість виникнення цих тілесних ушкоджень внаслідок падіння з наданням тілу прискорення (попереднім ударом) не виключається (а.п. 70-76).

Судово-медичний експерт ОСОБА_24 , допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції, підтвердив правильність висновків зроблених під час проведення судово-медичної експертизи та зазначив, що під час проведення комплексної експертизи враховувалось наявність перелому кісток носа зліва з крововиливом травми скронево-нижньощелепного суглобу зліва, що дало підстави вважати про наявність двох травматичних впливів. Виявлені тілесні ушкодження не могли утворитись внаслідок одноразового падіння.

При наведених доказах, колегія суддів вважає що висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у заподіянні легких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, ґрунтується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказах і його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 125 КК України.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини та його показання щодо неспричинення потерпілому тілесних ушкоджень колегія суддів розцінює як захисну версію з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Доводи захисника про можливість самостійного отримання потерпілим тілесних ушкоджень під час падіння останнього на нерівну поверхню колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначене спростовується висновками судово-медичної експертизи, згідно якої комплекс тілесних ушкоджень, що мався у ОСОБА_9 міг утворитись не менш ніж від 2 травматичних впливів в ділянку голови; всі описані вище тілесні ушкодження не могли утворитись внаслідок одноразового падіння потерпілого на площині ( з висоти власного зросту) з наступним ударом о неї.

Відповідно до ст. ст. 9, 22, 94, 220 КПК України, слідчий та суд першої інстанції забезпечили сторонам змагальність процесу та свободу в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд першої інстанції також оцінив зібрані у кримінальному провадженні докази і дав у вироку аналіз усіх доказів, які підтвердили винуватість обвинуваченого. При цьому суд на виконання вимог закону мотивував у вироку прийняття одних і відхилення інших доказів та поклав в основу вироку лише належні та допустимі докази, досліджені в судовому засіданні.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції повно та об`єктивно досліджені обставини кримінального провадження, судовий розгляд проведено з дотриманням засад кримінального провадження, і є безпідставними доводи апелянтів про неповноту, не відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а також про неправильне застосування кримінального закону, недотримання судом загальних засад кримінального провадження, зокрема, змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналів судових засідань та показань допитаного в якості свідка слідчого ОСОБА_17 , заявлені стороною захисту клопотання задовольнялись, допитувались свідки та долучались письмові докази, тому права обвинуваченого ОСОБА_6 на захист порушені не були і твердження захисника в цій частині не заслуговують на увагу.

Посилання захисника про проведення слідчих дій (слідчого експерименту та допиту свідків) у відсутність обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, згідно вимог КПК України, залучення до участь в проведенні певних слідчих дій учасників кримінального провадження є правом, а не обов`язком органу досудового розслідування і залучаються в разі необхідності.

Слідчі експерименти проведені з дотриманням вимог ст. 223, 240 КПК України, в тому числі і в частині залучення понятих, які, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, не є родичами потерпілого, обвинуваченого, працівниками правоохоронних органів, а також особами, що заінтересовані у даному кримінальному провадженні.

Що стосується посилання захисника на неповноту відображених у вироку суду показань експерта ОСОБА_24 в частині можливого отримання потерпілим тілесних ушкоджень під час падіння на нерівну поверхню, то суд першої інстанції зазначеному факту, який не узгоджується з доказами, зібраними у кримінальному провадженні, дав обґрунтований та належний аналіз, тому вказана обставина не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеність його вини, та на думку колегії суддів вона не може бути підставою для скасування чи зміни ухваленого вироку.

Доводи захисника про бажання потерпілого підтримувати обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України є необґрунтованими, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження та позиції потерпілого.

Колегія суддів вважає, що рішення суду про відмову в задоволенні клопотання про огляд відеозапису з місця події, відзнятого обвинуваченим через значний проміжок часу, є обґрунтованим та таким що не суперечить вимогам КПК України, тому твердження апелянта в цій частині є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 18 червня 2015 року отримав копію вироку суду першої інстанції щодо останнього, тому твердження захисника в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.

Матеріали кримінального провадження не містять письмового прохання захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 про надання копії технічного запису судових засідань, тому посилання апелянта про ненадання судом першої інстанції аудіо записів є безпідставними.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем колишнього проходження служби характеризується посередньо, являється пенсіонером, інвалідом 3 групи, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, думку потерпілого, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт, у межах санкції статті, що йому інкримінують, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Колегія суддів погоджується з таким рішенням і не вбачає підстав для пом`якшення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання.

Доводи апелянта про те, що призначене ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт може бути небезпечним для його життя та здоров`я, оскільки він є інвалідом війни та особою з обмеженими функціональними можливостями, апеляційний суд не може взяти до уваги, оскільки відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений є інвалідом 3 групи, будь-яких даних, які б зобов`язували суд не призначати ОСОБА_6 даний вид покарання, ні судом першої, ні апеляційної інстанцій не встановлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення матеріальних та моральних збитків судом першої інстанції вирішено з дотриманням вимог матераільного та процесуального права, виходячи з принципу розумності та справедливості, при цьому, окрім іншого, судом враховано сімейний стан обвинуваченого, стан його здоров"я та матеріальне становище. Тому твердження захисника в цій частині колегія суддів не приймає до уваги.

Порушень вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому вирок суду є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду від 18 червня 2015 року щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3