ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
Ухвала

іменем україни

11 серпня 2015 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

у складі колегії:

головуючого ОСОБА_3.,

суддів: ОСОБА_4 ОСОБА_5,

розглянувши касаційну скаргу заступника прокурора Донецької області на ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 06 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, визнано винуватим та засуджено:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Донецьк, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 раніше судимого: 13 вересня 2007 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн; 19 жовтня 2010 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців,

за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 19 жовтня 2010 року у виді штрафу, який постановлено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо судових витрат та долю речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винуватим та засуджено за те, що він 13 серпня 2014 року приблизно о 16:00 год., разом із особою, яку оголошено у розшук, знаходячись у магазині «Бахус» розташованого по пров. Путейському в місті Волноваха Донецької області, діючи навмисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, викрали з магазину грошові кошти в сумі 2000 грн, заподіявши ОСОБА_2 матеріальні збитки на вказану суму.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки всупереч вимог ст. 419 КПК України не надав належної оцінки доводам прокурора про неправильне застосування вимог кримінального закону. Вважає, що на підставі ст. 80 КК України ОСОБА_1 підлягав звільненню від відбування покарання у виді штрафу за вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 19 жовтня 2010 року, оскільки закінчився строк давності виконання цього вироку та судимість за цим вироком слід вважати погашеною. На думку прокурора, це призвело до неправильного призначення покарання на підставі ст. 71 КК України. Зазначає про відсутність даних на підтвердження ухилення ОСОБА_1 від сплати штрафу.

Перевіривши касаційну скаргу, долучені копії судових рішень, колегія суддів вважає, що немає підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні злочину та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не заперечуються.

Зі змісту касаційної скарги, доданих копій судових рішень убачається, що доводи прокурора про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при постановленні судових рішень щодо ОСОБА_1 на увагу не заслуговують.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Водночас положеннями ч. 3 вказаної статті передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з'явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 13 вересня 2007 року ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн, вироком Кіровського районного суду м. Донецька від 19 жовтня 2010 року, яким ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 185 КК України засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, постановлено виконувати самостійно покарання у виді штрафу за попереднім вироком.

При цьому як установлено судом, що не заперечується прокурором у касаційній скарзі, ОСОБА_1 після постановлення вироку щодо нього штраф не сплатив.

Одночасно відповідно до ч. 1 ст. 26 Кримінально-виконавчого кодексу України у редакції Закону України на час постановлення вироку було визначено, що засуджений зобов'язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це відповідний суд шляхом представлення документа про сплату штрафу.

Оскільки даних на підтвердження виконання цього обов'язку щодо відбування покарання, не пов'язаного з позбавленням волі, судом установлено не було, висновок суду про те, що несплата штрафу свідчить про ухилення від відбування покарання є обґрунтованим та відповідає вищевказаним вимогам закону.

Таким чином, ухилення від сплати штрафу за своєю юридичною природою являє собою бездіяльність, яка в даному випадку виявилась у пасивній поведінці особи, спрямованій на ухилення від виконання обов'язку відбути покарання, призначене йому за вироком суду.

Суд апеляційної інстанції, ретельно перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування кримінального закону, навів відповідні мотиви про визнання доводів апеляційної скарги безпідставними. При цьому, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про необхідність приєднання до призначеного ОСОБА_1 покарання невідбутого покарання у виді штрафу, а висновки про залишення скарги без задоволення належним чином мотивував з наведенням докладних підстав для прийняття такого рішення.

За таких обставин, твердження прокурора про неправильне призначення ОСОБА_1 покарання за ст. 71 КК України та порушення апеляційним судом вимог ст. 419 КПК України є необґрунтованими.

Касаційна скарга прокурора не містить доводів про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити заступнику прокурора Донецької області у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду

Донецької області від 05 травня 2015 року щодо ОСОБА_1

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5