Справа №478/1596/15-к 11.02.2016 11.02.2016 11.02.2016
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2016 року м.Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі :
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року відносно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Казанка Казанківського району Миколаївської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст. 185 ч.3 КК України,
обвинуваченого ОСОБА_4
В С Т А Н О В И В:
1.Короткий зміст вимог апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 посилається на те, що злочин не вчиняв, а тому просить його виправдати та закрити кримінальне провадження. Вказує, що докази, які містяться в матеріалах справи є недопустимими та отримані в порушення вимог КПК України. Разом з тим, вказує, що судом при постановленні вироку не були враховані положення ст. 66 КК України та не враховані обставини, що пом`якшують покарання.
Провадження № 11-кп/784/129/16 Головуючий суду першої інстанції: ОСОБА_8
Категорія: ст.185 ч.3 КК України Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1 .
Вироком суду ОСОБА_4 визнаний винуватим за ст. 185 ч.3 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань за вказаний злочин та за злочин, яким визнаний винуватим вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 27.08.2015 року, ОСОБА_4 остаточно призначено до відбування 3 роки 8 місяців позбавлення волі.
Вирішено питання щодо речових доказів по справі.
2. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилається на недоведеність його вини у скоєні злочину та просить його виправдати. На думку апелянта, докази по справі були отримані шляхом обману та тиску на нього з боку працівників правоохоронних органів. Також зазначає, що суд при постановленні вироку не взяв до уваги обставини, які пом`якшують покарання - вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого.
3. Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що в ніч з 05.08.2015 року на 06.08.2015 року, ОСОБА_4 з метою вчинення крадіжки прибув до смт. Казанка Миколаївської області. Підійшовши до багатоквартирного будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та переконавшись, що його ніхто не бачить, ОСОБА_4 з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на таємне заволодіння чужого майна, за допомогою плоскогубців, пошкодив завісу, на якій тримався навісний замок до підвального приміщення вказаного будинку. Після цього ОСОБА_4 проник до комори, що належить потерпілому ОСОБА_9 та викрав радіоприймач-колонку «Puxing PX-109 UR», вартістю 248 грн., флеш накопичувач «Verbatim» на 4 GB, вартістю 96 грн. та мідний багатожильний кабель, вартістю 200 грн. З місця вчинення злочину обвинувачений зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду у загальному розмірі 544 гривень.
Дії ОСОБА_4 судом кваліфіковані за ст.185 ч.3 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням до іншого приміщення.
Заслухавши доповідь судді; пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи, викладені в апеляції; думку прокурора про залишення вироку суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що апеляція обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
4. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали та положення закону, яким він керувався.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, наведеними у вироку.
Посилання апелянта на те, що його вина у скоєні кримінального правопорушення не доведена, являються безпідставними.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 в суді першої інстанції слідує, що вранці 06.08.2015 року ним було помічено, що замки до підвального приміщення будинку, де знаходиться належна йому комора, зірвані та зникли речі - радіоприймач-колонка «Puxing PX-109 UR», флеш накопичувач «Verbatim» та мідний багатожильний кабель з ізолюючим покриттям. Він викликав працівників правоохоронних органів та написав заяву, після чого через деякий час вказані речі були виявлені працівниками міліції у обвинуваченого ОСОБА_4 .
Згідно з даними протоколу огляду від 06.08.2015 року, встановлено, що з підвального приміщення, де знаходиться комора потерпілого ОСОБА_10 , зірвані замки та викрадені речі - радіоприймач-колонка «Puxing PX-109 UR», флеш накопичувач «Verbatim» та мідний багатожильний кабель вкритий ізолюючим покриттям.
З пояснень свідка ОСОБА_11 слідує, що 06.08.2015 року, приблизно о 12.00 год., вона помітила, що на дверях підвального приміщення будинку, де знаходиться, в тому числі й її комора, зірвано замок. При огляді встановила, що її речі не викрадені.
Свідок також вказувала, що була присутня при проведені слідчого експерименту, в ході якого ОСОБА_4 показував та надавав пояснення щодо обставин проникнення в підвальне приміщення, де знаходиться належна їй комора та пояснював про викрадення кабелю.
При цьому свідок зазначала, що її речі викрадені не були, а тому вона до правоохоронних органів не зверталась і судом вірно встановлено, що викрадений обвинуваченим мідний кабель належить саме потерпілому ОСОБА_10 , про що і він вказував в заяві про викрадення кабелю та іншого майна, за якою зареєстровано кримінальне провадження.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 06.08.2015 року обвинувачений ОСОБА_4 приніс йому додому мідний кабель, загальною вагою 1 кг 200г, який він у нього придбав за 100 грн. Приблизно через дві години, цей кабель вилучили працівники міліції, так як він був викраденим.
Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.09.2015 року, свідок ОСОБА_12 впізнав обвинуваченого ОСОБА_4 , як особу, яка приносила йому додому мідний кабель, без ізолюючого покриття.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в скоєному правопорушенні не визнавав та відмовився надавати показання згідно ст. 63 Конституції України.
Разом з тим, як слідує з заяви ОСОБА_4 від 06.08.2015 року, він добровільно видав працівникам міліції викрадені ним в підвалі по вул.Миру в смт.Казанка радіоприймач-колонку «Puxing PX-109 UR» та флеш накопичувач «Verbatim», тобто обвинувачений видав саме ті речі, які були викрадені у потерпілого ОСОБА_10 .
Твердження захисника про те, що крадіжку радіоприймача і флеш накопичувача могла вчинити інша особа, а ОСОБА_4 лише забрав зі столу біля будинку по пр.Миру в смт. Казанка вже викрадені речі, являються безпідставними.
Посилання обвинуваченого на те, що докази по справі здобуті працівниками правоохоронних органів шляхом обману й тиску на нього, а також те, що документи він підписував, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, є неспроможними і матеріалами провадження не підтверджуються.
Відповідно до ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
В ході досудового розслідування та під час судового розгляду матеріалів кримінального провадження ані обвинуваченим, ані його захисником не вказувалось, що докази по справі здобуті працівниками міліції незаконними методами і зазначене матеріалами провадження не підтверджується.
Будь-яких даних про перебування ОСОБА_4 під час скоєння кримінального правопорушення або після цього в стані алкогольного сп`яніння, а також про проведення медичного освідування обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння, в матеріалах кримінального провадження не міститься.
Таким чином, перевіривши зібрані докази в їх сукупності, суд обгрунтовано прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна, поєднаного з проникненням до іншого приміщення і правильно кваліфікував його дії за ч.3 ст.185 КК України.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для закриття кримінального провадження, не встановлено.
Що стосується призначеного ОСОБА_4 покарання, то апеляційний суд дійшов наступного.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України та врахував ступінь тяжкість скоєного злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, а також дані про особу ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий та на момент вчинення злочину мав не погашені судимості.
Доводи апелянта про те, що під судового розгляду не були взяті до уваги обставини, що пом`якшують покарання, є неспроможними.
Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального провадження», встановлення пом`якшуючих та
обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного
призначення судом покарання та суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено обвинуваченням.
Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_4 , а саме вчинення ним злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин та під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, матеріалами кримінального провадження не підтверджуються.
Про будь-який збіг тяжких обставин обвинувачений не вказував, а з потерпілим ОСОБА_10 він не спілкувався та взагалі знайомий не був, про що підтвердив в суді апеляційної інстанції.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Разом з тим, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, зі змінами від 26.11.2015 року № 838 VIII, ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У строк попереднього ув`язнення включається, в тому числі, строк тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.
З матеріалів кримінального провадження слідує, що ОСОБА_4 був затриманий 06.08.2015 року та тримався під вартою як запобіжний захід до 11.02.2016 року, тобто до дня набрання вироком законної сили.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року відносно ОСОБА_4 без зміни.
В порядку ч.2 ст.404 КПК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 06.08.2015 року по 11.02.2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим в той же строк, з дня отримання її копії.

Судді
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3