У Х В А Л А
28 вересня 2015 року
Рівненський міський суд Рівненської області, в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря ОСОБА_2 , заявника скарги ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Рівне скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого щодо відмови у задоволенні клопотання, -
встановив:
ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою, у якій просить визнати бездіяльність слідчого ОСОБА_4 неправомірною та зобов`язати останнього додатково направити запит компетентним органам Республіки Білорусь для дачі згоди на притягнення ОСОБА_5 за ч.4 ст. 187 КК України.
У судовому засіданні ОСОБА_3 вимоги скарги підтримав, просив її задоволити.
Слідчий вважає скаргу необґрунтованою, вважає кваліфікацію дій ОСОБА_5 лише за частиною 2 статті 115 КК України правильною, зауважив, що досудове розслідування по кримінальному провадженню 25 вересня 2015 року закінчено і справа направлена в Острозький районний суд для розгляду.
Слідчий суддя, заслухавши думку заявника скарги та слідчого, приходить до наступного висновку.
У своїй скарзі ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_5 підлягає притягненню до кримінальної відповідальності окрім п.п.4,6,9,12 ч. 2ст. 115, ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 357 КК України ще й за ч.4 ст. 187 КК України, оскільки згідно п.10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи » (далі Постанова Пленуму) , за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК як учинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага для себе або інших осіб (заволодіти грошима, коштовностями, цінними паперами, майном тощо), одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків (одержати спадщину, позбавитися боргу, звільнитися від платежу тощо) або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину. Як учинене з корисливих мотивів слід кваліфікувати й умисне вбивство з метою подальшого використання органів чи тканин людини в певних корисливих цілях (для трансплантації, незаконної торгівлі тощо). У разі вчинення умисного вбивства під час розбійного нападу, вимагання, незаконного заволодіння транспортним засобом дії винного кваліфікуються за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК і статтею, якою передбачено відповідальність за злочинне заволодіння майном (ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 262, ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 312, ч. 3 ст. 313, ч. 3 ст. 289 КК). Якщо умисел на заволодіння майном виник у винного після вбивства, вчиненого з інших мотивів, кваліфікація його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК виключається.
З показань підозрюваного ОСОБА_9 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 наведених у постанові про відмову в задоволенні клопотання ( а.с.3), слідує , що під час вчинення умисного вбивства ОСОБА_12 , а також в період часу, що передував вчиненню даного злочину, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 мали корисливу мету виключно на незаконне заволодіння транспортним засобом «КІА Соренто», який належав загиблому. Вказані дії останніх , згідно п.10 Постанови Пленуму кваліфіковані за п.п.4,6,9,12 ч.2 ст. 115 та ч.3 ст. 289 КК України. Цю кваліфікацію дій не оспорює потерпілий. Більш того, як стверджує слідчий і не заперечує потерпілий, останньому були відкриті матеріали кримінального провадження, однак у скарзі на бездіяльність слідчого, потерпілий не неводить доказів того, що дії підозрюваного ОСОБА_5 потрібно кваліфікувати ще й за частиною 4 статті 187 КК України.
Доводи слідчого наведені у постанові про відмову в задоволенні клопотання, про те, що умисел обвинуваченого ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_5 на заволодіння особистими речами та документами загиблого виник у них після вбивства ОСОБА_12 , а саме в процесі розпорядження викраденим транспортним засобом, не спростовуються потерпілим. Таким чином, протиправні дії підозрюваних щодо викрадення з автомобіля особистих речей та документів утворюють окремі склади злочинів, які передбачені ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 357 КК України, і додаткової кваліфікації за ч.4 ст. 187 КК України не потребують.
Досудове розслідування по кримінальному провадженню, як стверджує слідчий, 25 вересня 2015 року закінчено.
Враховуючи вище наведене скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303 - 308 КПК України, -
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1