АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 11 кп /796/1525/2015 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 121, ч.1, КК Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

При секретареві ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянула матеріали кримінального провадження № 0003165 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Дніпровського району міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року, яким

ОСОБА_11 , народжений ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Юнокомунарівськ Донецької області, українець, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, на утриманні має малолітню дитину, вантажник ТОВ «Володар Роз», зареєстрований по місцю народження, АДРЕСА_1 , фактично мешкає у АДРЕСА_2 , судимості не має в силу ст. 89 КК України,

засуджений за ч.1 ст. 121 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років, звільнений від відбування покарання з випробуванням, іспитовим строком три роки та покладенням на нього певних обов`язків, відповідно до ст. ст. 75 і 76 КК України.

Вироком також вирішено долю речових доказів.

Розглянувши матеріали кримінального провадження та апеляційну скаргу, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_8 визнаний винуватим в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, яке, за вироком, він вчинив на ґрунті особистої неприязні, близько 1410 години 4 березня 2015 року в гаражі № НОМЕР_1 на території гаражно-будівельного кооперативу «Автомобіліст» по вул. Березняківська, 19-А у місті Києві, завдавши удар невстановленим слідством предметом, що має колюче-ріжучі властивості потерпілому ОСОБА_7 в живіт.

Не піддаючи сумнівам правильність висновків суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, як вони встановлені у вироку, та юридичної кваліфікації скоєного за ч.1 ст. 121 КК України, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор прокуратури Дніпровського району міста Києва ОСОБА_10 подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі оцінив ступінь тяжкості та суспільну небезпечність скоєного кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких і є посяганням на здоров`я людини, що підтверджує зневажання ОСОБА_8 встановлених суспільством норм поведінки та його схильність до аморальної, протиправної, поведінки

Не врахована думку потерпілого, який отримав фізичні та моральні страждання і тому вважав за необхідне призначити винуватцю реальне покарання у виді позбавлення волі.

Судом не встановлено у ОСОБА_8 будь-яких фізичних чи психічних вад, які заважали б йому відбувати покарання в місцях позбавлення волі чи могли б бути враховані для звільнення його від відбування покарання.

На цих підставах апелянт вважає, що судом неправильно застосовано кримінальний закон, а саме ст. ст. 75 і 76 КК України та призначено винуватцю явно несправедливе через надмірну м`якість покарання і на цих підставах просить вирок в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України позбавлення волі строком на шість років, а в решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, виступи прокурора та потерпілого на підтримку апеляційних вимог, обвинуваченого та його захисника проти їх задоволення, дослідивши в межах апеляційних вимог матеріали кримінального провадження і додатково надані захистом відомості, провівши судові дебати та надавши останнє слово обвинуваченому, перевіривши та обговоривши доводи сторін в сукупності з матеріалами кримінального провадження і додатковими характеристиками обвинуваченого, колегія суддів визнає наступне.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_8 за описаних у вироку обставин кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та правильність юридичної кваліфікації скоєного ніким в апеляційному засіданні не піддаються сумнівам, ґрунтуються на сукупності досить повно, всебічно, об`єктивно досліджених судом першої інстанції доказах, які повно та правильно описані й оцінені в плані належності, відносності, допустимості, достовірності і достатності для висновків по суті справи, а тому з цими висновками судова колегія погоджується та, розглядаючи провадження в межах апеляційних вимог, не досліджує і не оцінює їх.

Що ж стосується рішення щодо виду, міри покарання, можливості звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням, справедливість якого оскаржує прокурор, то, при вирішенні цих питань суд першої інстанції, і це прямо вказано у вироку, взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого, відомості про особу ОСОБА_8 , який працює та зарекомендував себе позитивно по роботі, має на утриманні малолітню дитину, на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів не перебуває, судимість за попередні злочини погашена встановленим порядком; врахував суд також відсутність обставин, які обтяжували б покарання та наявність обставини, яка його пом`якшує, а саме щире каяття.

Втім, як правильно зауважує апелянт, при цьому суд першої інстанції не в повній мірі врахував саму ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 тяжкого злочину проти життя і здоров`я потерпілого, як і тяжкість наслідків, а саме спричинення потерпілому, особі похилого віку, пенсіонерові, умисного тяжкого, небезпечного для життя, тілесного ушкодження.

Поза увагою суду залишились і конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що у цьому конкретному випадку потерпілий, залишався наодинці з ОСОБА_8 та його братом, відтак будь-яких реальних підстав для вирішення конфлікту настільки жорстоким шляхом, як це зробив ОСОБА_8 , не було.

Отже, доводи апелянта про неправильне застосування кримінального закону, тобто положень ст. ст. 75 і 76 КК України у цьому конкретному випадку є обґрунтованими і тому в цій частині апеляційну скаргу слід задовольнити, вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, яке буде відповідати тяжкості скоєного, відомостям про особу винуватця, а водночас і виконувати загальні засади призначення покарання, тобто кару за скоєне і упередження вчинення нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, колегія суддів враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 тяжкого злочину, конкретні обставини його вчинення, які полягають в агресивній поведінці винуватця, яка не викликалася конкретними обставинами та виразилась в умисному спричиненні тяжкого тілесного ушкодження особі похилого віку.

Ці відомості прямо вказують на необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання за скоєне.

Водночас, колегія суддів враховує також те, що ОСОБА_8 має усталені суспільні зв`язки, родину, постійне місце роботи, де протягом тривалого часу характеризується винятково з позитивної сторони, на спеціальних обліках у лікарів наркологів та психіатрів не перебуває, тобто можливості його реадаптації до нормального громадянського співіснування не втрачені, у вчиненому він щиро кається і в апеляційному засіданні просив пробачення у потерпілого.

Щире каяття та наявність на утриманні ОСОБА_8 малолітньої дитини та непрацюючої дружини, яка має статус біженки, в силу ст. 66 КК України, колегія суддів визнає такими, що істотно пом`якшують покарання і дають достатні підстави для висновку про можливість досягнення мети виправлення та перевиховання ОСОБА_8 без ізоляції його від суспільства з триманням його в кримінально-виконавчій установі відкритого типу в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці, тобто для застосування в порядку ст. 69 КК України у цьому конкретному випадку більш м`якого за видом покарання, ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 121 КК України, а саме обмеження волі, в межах, передбачених ст.. 61 КК України.

При цьому враховується також відсутність передбачених ч.3 ст. 61 КК України обмежень щодо застосування цього виду покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 413, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора прокуратури Дніпровського району міста Києва ОСОБА_10 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року відносно ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вказаний вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 цього ж кодексу, покарання у виді обмеження волі строком на три роки.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховувати від дня приведення вироку до виконання, із зарахуванням в порядку ст. 72 КК України, терміну, проведеного ним в попередньому ув`язненні та на стаціонарному судово-психіатричному обстеженні у зв`язку з цією справою, в період з 4 березня по 18 червня 2015 року включно, з розрахунку одному дню тримання під вартою, в тому числі в умовах стаціонарного судово-психіатричного обстеження, відповідають два дні обмеження волі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 особисте зобов`язання, обраний за вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 червня 2015 року, залишити до набрання вироком чинності без змін.

Вирок морже бути оскаржений касаційним порядком до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців від дня його проголошення.

Судді: