АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 212/8973/13-к Суддя 1 інстанції ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/774/118/К/16 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія судів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області
у складі:
головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
розглянула 16 лютого 2016 року у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, у кримінальному провадженні № 0000060 відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лелеківка Петрівського району Кіровоградської області, громадянина України, пенсіонера, раніше не судимого, зареєстрований та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, якого визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, обвинуваченого звільнено від відбування основного покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації в кримінально виконавчу інспекцію за місцем проживання, не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально - виконавчу інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою обвинуваченого покладено на кримінально - виконавчу інспекції за місцем його проживання.

Вироком суду цивільний позов ОСОБА_7 до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» та ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 розмір матеріальної шкоди в сумі 29 349, 80 гривень та моральної шкоди в сумі 50 000, 00 гривень.
Питання з речовими доказами та судовими витратами вирішені.
Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_8

потерпіла - ОСОБА_7

обвинувачений - ОСОБА_6
захисники - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
представник цивільного відповідача - ОСОБА_11
В С Т А Н О В И Л А:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та виправдати його у скоєнні передбаченого ч.2 ст.286 КК України злочину.
Вироком Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 рокуОСОБА_6 було визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за наступних обставин.

13.03.2008 року приблизно об 11 годині 30 хвилин в світлий час доби водій ОСОБА_6 керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , слідував по проїзній частині вул. Ногіна з боку вул. Ватутіна в напрямку вул. Електричної в Жовтневому районі м. Кривого Рогу, при цьому перевозив у салоні автомобіля пасажирів: на передньому сидінні - власника вказаного автомобіля ОСОБА_12 , на задньому - ОСОБА_13 .
В процесі руху ОСОБА_6 наближався до регульованого перехрестя з вул. Музичною, на якому, по ходу його руху, був увімкнений зелений сигнал світлофору. В цей же час у зустрічному до нього напрямку рухався автомобіль «ЗІЛ 130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , який маючи намір виконати поворот ліворуч на проїзну частину вул. Музичної, для надання дороги зустрічному транспорту, зупинив автомобіль «ЗІЛ 130» перед перехрестям у крайній лівій смузі свого напрямку руху.
Після включення зеленого миготливого сигналу світлофора, водій ОСОБА_14 переконавшись, що транспортні засоби, які знаходилися поблизу перед перехрестям з боку вул. Ватутіна, зупиняються і подальший рух автомобіля «ЗІЛ 130» не створить небезпеки для їхнього руху, почав виконувати маневр лівого повороту виїхавши на перехрестя, при цьому в процесі його руху через перехрестя, зелений миготливий сигнал світлофора по вул. Ногіна змінився на жовтий.
Водій ОСОБА_6 наближаючись до регульованого перехрестя, не маючі перешкод для своєчасного виявлення зміни сигналів світлофора, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та після увімкнення жовтого сигналу світлофору продовжив рух у напрямку перехрестя, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. п. 1.5, 2.3 б), д) та п. 8.7.3 ґ) Правил дорожнього руху України, згідно яких:
- п.1.5. Дії ... учасників дорожнього руху ... не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;
- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- п. 8.7.3 Сигнали світлофора мають таке значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.
Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною умовою для запобігання події, ОСОБА_6 керуючи автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 виїхав на перехрестя проїзних частин вул. Ногіна та вул. Музичної в Жовтневому районі м. Кривого Рогу де після увімкнення червоного сигналу світлофору скоїв зіткнення з автомобілем «ЗІЛ 130» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_14 , який закінчував проїзд перехрестя.
В результаті зіткнення автомобіля «ВАЗ 21099» під керуванням ОСОБА_6 з автомобілем «ЗІЛ 130» потерпілому ОСОБА_12 , згідно висновку судово-медичної експертизи №753 від 17.07.2008 року, були заподіяні наступні тілесні ушкодження: на лобі зліва, на 2 см вище надбрівної дуги дві округлої форми забиті рани, з садненими краями; в м`яких тканинах лобної області ліворуч, відповідно шкіряним ранам подовженої форми, темно-червоного кольору крововилив з чіткими контурами; в обох плевральних порожнинах по 2 літри темно-червоної рідкої крові; в черевній порожнині біля 3-х літрів сукроватої рідини; тканина легенів на дотик тістоподібна з множинними ранами по передній та задній поверхням і крововиливами навколо них; косопоперечні переломи ребер: 2-3-4-5 ребер праворуч та 2-8 ребер зліва по середньо-ключичній, лопаточній та задньо-паховій лініям; пошкодження пристінкової плеври і масивні крововиливи в місцях переломів; крововиливи в навколониркову клітковину з обох сторін; гілястої форми розриви біля воріт селезінки; крововилив по передній поверхні серцевої сорочки; крововилив в клітковину навколо підшлункової залози.
Від поєднаної травми грудної клітини та черевної порожнини, з пошкодженням внутрішніх органів і розвитком травматичного шоку настала смерть ОСОБА_12 .
Між порушенням водієм ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 2.3 б), д) Правил дорожнього руху України та настанням наслідків - спричинення смерті потерпілому ОСОБА_12 є прямий причинний зв`язок.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, безпідставне, бездоказове визнання його винуватості в ДТП. На думку обвинуваченого, всі висновки АТЕ, отримані в порядку, передбаченому КПК і підтверджують обставини зіткнення транспортних засобів, а тому є належними доказами, всупереч висновкам суду, який визначив усі висновки фахівців авто техніків у кримінальному провадженні неналежними доказами. Так, в останній АТЕ від 03.11.2015 року визначено технічну неспроможність показань обох водіїв - учасників ДТП відносно місця зіткнення, що стало можливим по причині неякісного оформлення протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього органами досудового розслідування. Крім того, судом встановлено значення сигналу світлофора з показів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 які не надали конкретної відповіді на вказане питання, а отже воно встановлене на припущеннях зазначених осіб, що недопустимо. Тому, висновок суду про значення сигналу світлофору (жовтий) в момент виїзду автомобіля ВАЗ 21099 на перехрестя є безпідставним. За вимогами ПДР водій ОСОБА_18 не користувався переважним правом на рух по відношенню до зустрічних транспортних засобів, повинен був діяти таким чином, щоб не змушувати водія ОСОБА_6 гальмувати чи змінювати напрямок свого руху. Не відповідає обставинам пригоди і висновок суду про те, що зіткнення сталося тоді, коли водій ОСОБА_19 закінчував проїзд перехрестя. Разом з тим, у вироку не міститься визначення невиконання конкретних дій водієм ОСОБА_6 при проїзді перехрестя, що стало безпосередньою причиною зіткнення з автомобілем Зіл, який маневрував на перехресті, а тому дії ОСОБА_6 не знаходились в причинному зв`зку з наслідками пригоди. Таким чином, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, що у відповідності до ст..ст.409,411 КПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні, при апеляційному розгляді, прокурор заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

При апеляційному розгляді кримінального провадження, потерпіла ОСОБА_7 та представник цивільного відповідача ОСОБА_11 , заперечували проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого

Під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожен окремо наполягали на задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі та виправданні ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 402 КПК України, заперечення на апеляційну скаргу сторонами судового провадження надані не були.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду Дніпропетровської області, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у апеляційих скаргах доводи, зіставивши їх з наявними матеріалами, прослухавши технічний запис судового засідання в межах підготовки провадження до розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією України принципу верховенства права. Тому суду слід неухильно додержуватись вимог про законність, обгрунтованість та вмотивованість вироку і ухвали в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду.
При цьому, неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Вказані вимоги закону під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 судом першої інстанції дотримані не були.
Колегія суддів вважає, що при розгляді даного кримінального провадження судом не забезпечено в повному обсязі виконання положень щодо всебічності, повноти та об`єктивності дослідження всіх обставин провадження, виявлення як тих обставин, що викривають підсудного, так і тих обставин, що виправдовують його.
Так, суд першої інстанції в основу висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за обставин, викладених у вироку, не зважаючи на невизнання ним вини та надані в судовому засіданні пояснення, поклав покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , письмові матеріали провадження, а саме: протокол огляду місця ДТП, протоколи огляду автомобілів, протоколи відтворення обстановки та обставин події, довідку КП «Кривбассвітло».
Разом з тим, суд прийшов до висновку про те, що висновки 6- ти автотехнічних експертиз, у даному кримінальному провадженні, проведених як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду, а саме: авто технічної експертизи №58/27-128 від 10.07.2008 року (т. 1 а. с. 77 79), авто технічної експертиза № 58/27-217 від 19.12.2008 року ( т. 2 а. с. 34 37), повторної авто технічної експертизи № 1305-09 від 22.09.2009 року (т. 2 а. с. 69 81); додаткової авто технічної експертизи № 262-09 від 12.04.2010 року (т. 2 а. с. 87 96); авто технічної експертизи № 58/27-278 від 24.09.2013 року (т. 4 а. с. 110 113), експертизи № 58/27-189 від 03.11.2015 року (т.5 а.с.74-81), не є доказами у провадженні, оскільки виходять за межі пред`явленого обвинувачення.
На підставі наведених доказів, судом встановлено, що водій ОСОБА_6 наближаючись до регульованого перехрестя, не маючи перешкод для своєчасного виявлення зміни сигналів світлофора, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, та після увімкнення жовтого сигналу світлофору продовжив рух у напрямку перехрестя, виїхав на перехрестя проїзних частин вул. Ногіна та вул. Музичної, де після увімкнення червоного сигналу світлофору скоїв зіткнення з автомобілем «ЗІЛ 130» який закінчував проїзд перехрестя, у результаті чого настала смерть потерпілого ОСОБА_12 .
Між тим, такі висновки суду колегія суддів вважає передчасними, оскільки їх зроблено без об`єктивного з`ясування усіх обставин події ДТП.

Так, ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за обвинуваченням у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Обєктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК, включає три обовязкові ознаки: суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху), суспільно небезпечні наслідки (в конкретному випадку смерть потерпілого), причинний зв`язок між діянням і наслідками.

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК, потребує встановлення причинного звязку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричинення злочинного наслідку.
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що подія ДТП 13.03.2008 року мала місце за участі двох водіїв: ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .
При цьому, суд, дослідивши у справі прийшов до висновку, що порушення лише водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 1.5, 2.3 б), д) та п. 8.7.3 ґ) Правил дорожнього руху України перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням суспільно небезпечних наслідків смерті потерпілого ОСОБА_12 .

Між тим, як видно зі змісту висновків проведених у провадженні автотехнічних експертиз, вони не є категоричними, а залежать від встановлених вихідних даних щодо детальних обставин та умов виникнення аварійної ситуації, яка стала причиною дорожньо-транспортної пригоди, проте свідчать про порушення ПДР обома учасниками дорожнього руху - ОСОБА_6 та ОСОБА_14 .
Так, відповідно до висновку авто технічної експертизи №58/27-128 від 10.07.2008 року (т. 1 а. с. 77-79), в діях водія ОСОБА_14 по керуванню автомобілем ЗІЛ-130 вбачається невідповідність вимогам п.10.1, 16.6 ПДР України, що з технічної точки зору знаходилося в причинному зв`язку з ДТП. Аналогічні висновки про порушення ОСОБА_14 вимог п.10.1, 16.6 ПДР України містить в собі і автотехнічна експертиза № 58/27-217 від 19.12.2008 року ( т. 2 а. с. 34 37). Згідно з висновками повторної авто технічної експертизи № 1305-09 від 22.09.2009 року (т. 2 а. с. 69 81), за варіантом 1 (по свідченнях водія ОСОБА_6 і свідка ОСОБА_13 ) в діях водія ОСОБА_6 невідповідностей вимогам ПДР України, які могли б знаходитися в причинному зв`язку з даною ДТП, з технічної точки зору не вбачається. Провести дослідження та дати відповіді на поставлені питання за варіантом 2 (свідчення водія ОСОБА_14 ) експертним шляхом не надавалось можливим.
Усі зазначені експертизи проведено по двом варіантам дорожньої обстановки: з урахуванням свідчень водія ОСОБА_6 та з урахуванням свідчень водія ОСОБА_14 .
Висновком додаткової авто технічної експертизи № 262-09 від 12.04.2010 року (т. 2 а. с. 87 - 96) встановлено невідповідність дій ОСОБА_6 вимогам п.8.7.3 (е) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. Однак, зазначену експертизу проведено лише за одним варіантом дорожньої обстановки за свідченнями свідка ОСОБА_14 . Свідчення водія ОСОБА_6 не були предметом дослідження зазначеної експертизи.
З експертного висновку № 58/27-278 від 24.09.2013 року (т. 4 а. с. 110 - 113) вбачається як невідповідність дій ОСОБА_6 вимогам п.8.7.3 (г) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (згідно свідчень ОСОБА_14 ), так і невідповідність вимогам п.10.1, 16.6 ПДР України в діях водія ОСОБА_14 , які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою (за версією ОСОБА_6 ).
Експертним висновком № 58/27-189 від 03.11.2015 року (т.5 а.с.74-81) встановлено неспроможність вихідних даних механізму ДТП, а тому судовому експерту не надалося можливим відповісти на питання про наявність в діях водіїв ОСОБА_6 чи ОСОБА_14 невідповідності вимогам ПДР України, що знаходяться в причинному зв`зку з настанням події ДТП.
За змістом ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині обвинувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у кримінальному провадженні, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотивовані висновки суду про доведеність вчинення кримінального правопорушення.
В свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Колегія суддів вважає неправомірним рішення суду про те, що всі авто технічні експертизи не є доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки висновки цих експертиз мають певну інформаційну цінність для правильного вирішення конфлікту та прийняття об`єктивного рішення. До того ж таке процесуальне рішення суду першої інстанції належним чином не вмотивоване, з точки зору вимог ст..ст.94, 374 КПК України.
Таким чином, проведеними у справі авто технічними експертизами встановлено порушення правил безпеки дорожнього руху як ОСОБА_6 так і ОСОБА_14 , тобто обома учасниками дорожнього руху, що залишено поза увагою як органу досудового розслідування, так і суду першої інстанції.
Відповідно до п.7 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені статтею 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.
Під час судового розгляду в суді першої інстанції ОСОБА_14 надав пояснення, які зводилися до наступного. 13.03.2008 у світлий час доби, він, керуючи автомобілем «ЗІЛ 130» під`їхав до перехрестя вул. Ногіна з вул. Музичною та маючи намір здійснити поворот ліворуч зайняв крайній лівий ряд та трохи виїхавши на перехрестя, зупинив керований автомобіль та пропустив транспорт, який рухався в зустрічному напрямку.При цьому, ОСОБА_14 не заперечував, що побачив, як на значній відстані від перехрестя з боку вул. Ватутіна наближається автомобіль «ВАЗ 21099», але так як він був далеко продовжив рух наліво. У момент, коли автомобіль рушив з місця, на світлофорі був включений зелений сигнал, можливо зелений миготливий сигнал світлофора. Далі, після відновлення руху, ОСОБА_14 побачив, що на світлофорі увімкнувся жовтий сигнал, але вже автомобіль частково виїхав на перехрестя і він продовжив рух, щоб закінчити поворот. В процесі виконання повороту відчув сильний удар у правий бік кабіни свого автомобіля.
Відповідно до п.10.1. ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буду безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.
Пунктом 16.6 ПДР України встановлено, що повертаючи ліворуч або розвертаючись при зеленому сигналі основного світлофора, водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються в зустрічному напрямку прямо або повертають праворуч.
Разом з тим, покази свідка ОСОБА_14 з яких вбачається, що останній бачив, як до нього наближався з боку вул. Ватутіна автомобіль «ВАЗ 21099», однак продовжив поворот наліво, суд взагалі залишив поза увагою, а висновки авто технічних експертиз про порушення ОСОБА_14 п.п. 10.1., 16.6 ПДР України,з огляду на що його дії з технічного погляду також перебувають у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною подією, суд взагалі не визнав у якості доказів.

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, які містяться в постановах судової палати з кримінальних справ Верховного Суду України №5-18кс14 від 20 листопада 2014 року щодо ОСОБА_20 та №5-218кс15 від 05 листопада 2015 року, відносно ОСОБА_21 , в яких зазначено, що у разі, коли дорожньо-транспортна подія сталася за участі двох водіїв транспортних засобів, для правильного застосування норми про кримінальну відповідальність особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв. При цьому виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

Згідно з вимогами ч.2 ст.455, ч.1 ст.458 КПК України, висновки Верховного суду України є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності відповідну норму закону, та для всіх судів України.
Між тим, суд першої інстанції, посилаючись на покази свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 прийшов до висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 після увімкнення жовтого сигналу світлофору продовжив рух у напрямку перехрестя, виїхав на перехрестя проїзних частин вул. Ногіна та вул. Музичної, де після увімкнення червоного сигналу світлофору скоїв зіткнення з автомобілем «ЗІЛ 130». Проте, жоден із зазначених свідків під час судового засідання не надав категоричної відповіді про сигнал світлофора, який горів в момент ДТП.
Таким чином твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_6 щодо одностороннього та неповного судового дослідження обставин справи, відсутності належної оцінки досліджених доказів, яке призвело до прийняття незаконного рішення, слід визнати обґрунтованими.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.ст. 7,9, 370 КПК України, оскільки судом об`єктивно не з`ясовані усі обставини події, не дана оцінка усім дослідженим доказам, не вичерпано можливості отримання нових доказів з метою уточнення фактичних обставин справи та для постановлення в подальшому законного і обгрунтованого рішення.
Суд не з`ясував, хто з водіїв ОСОБА_6 чи ОСОБА_14 і якими діями створив небезпечну дорожню обстановку, а далі і аварійну ситуацію, хоча, як правило, в причинному зв`язку з наслідками визнаються порушення правил безпеки руху з боку того водія, який створив аварійну ситуацію, хто з них мав більшу можливість уникнути зіткнення.

Не враховано судом і положень пункту 1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.

З вироку суду не можливо зробити однозначний висновок щодо доведеності чи недоведеності вини ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, перебування саме його дій в причинному зв`язку з настанням злочинних наслідків, що свідчить про допущену судом неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є підставою для скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Частково задовольняючи апеляційну скаргу обвинуваченого та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність чи недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 412, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково, а вирок Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 грудня 2015 року, у кримінальному провадженні № 0000060 відносно нього - скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Дніпропетровської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4