АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
потерпілої ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду міста Києва кримінальне провадження №0001603 щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург Російської федерації, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року.

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень.
На підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Також цим вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 та __________________________
Справа: 11-кп/796/331/2016
Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Доповідач: ОСОБА_1
постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 3000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 195,00 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

За обставин встановлених судом та детально викладених у вироку, обвинувачений ОСОБА_7 19.11.2011 року приблизно о 10 год. 10 хв. прийшов до своєї колишньої дружини ОСОБА_6 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та викликав її на сходинковий майданчик перед квартирою, з якою в ході розмови виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_6 два удари кулаком правої руки в ліву скроню голови, чим завдав останній легкі тілесні ушкодження.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №275/е від 04.03.2013 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент проведення судово-медичного огляду 22.11.2011 року, були виявлені тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя та за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень. Морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють зробити висновок, що вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмету (предметів), частка з яких мала округлі та овальні контактні поверхні, можливо 19.11.2011 року та спростовує ймовірність їх утворення внаслідок падіння на площину.
Крім того, ОСОБА_7 10.12.2011 року приблизно о 10 год. 30 хв., перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_4 , з метою потрапити до квартири АДРЕСА_5 даного будинку, де проживає його колишня дружина ОСОБА_6 , з якою він сімейних відносин не підтримував, постукав у вхідні двері вказаної квартири, і коли ОСОБА_6 відкрила двері, ОСОБА_7 наніс не менше 5 ударів в ліву частину тіла, завдавши їй тілесних ушкоджень.
Згідно висновку судово-медичної експертизи №277/е від 06.03.2013 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент проведення судово-медичного огляду 12.12.2011 року, були виявлені тілесні ушкодження, які не є небезпечними для життя та за критерієм тривалості розладу здоров`я відносяться до легких тілесних ушкоджень. Морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події дозволяють зробити висновок, що вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, деякі з яких мали подовжені контактні поверхні, не виключено у строк 10.12.2011 року та спростовує ймовірність їх утворення внаслідок падіння на площину.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року, кримінальне провадження відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, а заявлений цивільний позов залишити без розгляду.
При цьому, апелянт зазначає, що вказане рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення не доведена, а висновки суду ґрунтуються лише на висновках експертів, які лише підтверджують факт наявності тілесних ушкоджень у потерпілої та показаннях свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (подруга та мати

потерпілої), які за своїм змістом містять деякі розбіжності. Разом з тим, суд, з незрозумілих причин, не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які також були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань і спростовують показання свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Також вказує, що судом безпідставно було частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , оскільки суд, під час розгляду кримінального провадження, залишив поза увагою рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2013 року про відмову в задоволенні позову потерпілої до ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди саме за дії, що сталися 10.12.2011 року і судом апеляційної інстанції таке рішення залишено без зміни. Таким чином, на думку ОСОБА_7 , сторона обвинувачення не довела його винуватість, оскільки показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 спростовують показання свідків обвинувачення, а наявність висновків судово-медичних експертиз само по собі не є достатнім доказом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 саме ним.
Крім того, ОСОБА_7 наголошує, що суд не звернув увагу на ту обставину, що в матеріалах справи міститься копія постанови від 14.12.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи по подіям від 10.12.2011 року та лист начальника Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до якого матеріали про відмову в порушенні кримінальної справи №24019 від 26.11.2011 року за заявою ОСОБА_6 щодо спричинення їй тілесних ушкоджень (ЖРЗПЗ №32742 від 19.11.2011 року) були направлені першому заступнику прокурора Шевченківського району м. Києва. За таких обставин вважає, що внесення відомостей до ЄРДР за повторною заявою ОСОБА_6 є незаконним, оскільки зазначені постанови про відмову в порушенні кримінальної справи не скасовані, а відповідно до п. 6.3 «Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань», рішення за кримінальними правопорушеннями минулих років та у яких станом на 18.11.2012 року зупинено або закрито кримінальне провадження, вносяться до Реєстру після відновлення провадження у них або скасування постанови про закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили скасувати вирок, а провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; пояснення потерпілої та думку прокурора, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження за №0001603 та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні легкого тілесного ушкодження заподіяного потерпілій ОСОБА_6 при обставинах зазначених у вироку, ґрунтується на достатніх і допустимих доказах, зібраних у встановленому законом порядку та досліджених в судовому засіданні, яким дана належна оцінка з наведенням цих доказів у вироку.

Зокрема, цей висновок підтверджується покладеними в основу вироку показаннями потерпілої ОСОБА_6 про обставини нанесення їй тілесних ушкоджень обвинуваченим як 19.11.2011 року, так і 10.12.2011 року; показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме актом судово-медичного дослідження (обстеження) № 6439 від 11.11.2011 року, висновком експерта № 275/е від 04.03.2013 року, відповідно до якого у ОСОБА_6 на момент проведення судово-медичного огляду 22.11.2011 року були виявлені легкі тілесні ушкодження; висновком спеціаліста № 1049/ж від 12.12.2011 року; висновком експерта № 277/е від 06.03.2013 року та іншими матеріалами провадження.

Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи ОСОБА_7 аналогічні тим, які останній виклав у своїй апеляційній скарзі, про те, що він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 приходив до колишньої дружини ОСОБА_6 щоб у присутності цих свідків побачитись з сином, однак до квартири потрапити не зміг, оскільки двері йому ніхто не відчинив і що тілесних ушкоджень потерпілій він не наносив, та на спростування цих доводів обґрунтовано зазначив у вироку, що показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не приймає як доказ і розцінює як спробу останніх допомогти ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються показаннями самої потерпілої та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , які будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань підтвердили, що 19.11.2011 року та 10.12.2011 року ОСОБА_7 приходив до квартири ОСОБА_6 та на грунті конфлікту, що між ними виник наносив їй тілесні ушкодження і ці їх показання об`єктивно підтверджуються наведеними у вироку висновками експертів № 275/е від 04.03.2013 року та № 277/е від 06.03.2013 року, згідно яких ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження, які могли утворитися від дії тупого предмету 19.11.2011 року та 10.12.2011 року.

При цьому, суд обґрунтовано зазначив, що деякі розбіжності в показаннях потерпілої і свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , зокрема у тих деталях: хто викликав міліцію, скільки ударів і куди саме ці удари наносились, а також хто кому передавав дитину, не мають суттєвого значення і не приймаються судом до уваги, з урахуванням індивідуальних особливостей осіб з приводу сприйняття ними певних подій та тривалості часу з їх моменту, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду, а тому і в цій частині викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_7 вважає безпідставними.

Також безпідставними колегія суддів вважає і доводи сторони захисту щодо зміни підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження не у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, як про це зазначено в його апеляційній скарзі, а у зв`язку з недоведеністю вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки у органу досудового слідства не було законних підстав для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, внесеному 29.01.2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви

потерпілої, так як по її заявам від 19.11.2011 року та від 10.12.2011 року по цим же фактам є не скасовані постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, а тому, на їх думку, зібрані у справі докази є недопустимими і не можуть бути покладені в основу вироку.

Зазначені обставини були предметом ретельної перевірки, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом, за результатами якої встановлено, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 14.12.2011 року (т.1 а.с. 188-189) на яку вказує сторона захисту, стосується, як зазначено у самій постанові, підстав відмови в порушенні кримінальної справи через відсутність будь-яких дій пов`язаних з грубим порушенням громадського порядку, який би супроводжувався особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, тобто через відсутність об`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 296 КК України, а що стосується копії листа (т.1 а.с. 197) на який також посилається сторона захисту, то суд позбавлений можливості дати оцінку тим даним, що в ньому містяться, у зв`язку з відсутністю цих матеріалів.

Отже, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України є правильною, а його апеляційні доводи щодо недоведеності його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення є безпідставними і не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Крім того, вирішуючи питання цивільного позову заявленого потерпілою, суд першої інстанції на спростування доводів обвинуваченого про те, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 27.03.2013 року було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до нього ОСОБА_7 про відшкодування моральної шкоди за дії від 10.12.2011 року з підстав не доведення позивачкою факту вчинення відповідачем протиправного діяння та наявності причинного зв`язку між діянням та спричиненими пошкодженнями, обґрунтовано зазначив, що в даному випадку рішення суду в порядку цивільного судочинства не має преюдиціального значення для суду під час судового розгляду в порядку кримінального судочинства та належним чином мотивував у вироку свої висновки щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої у даному кримінальному провадженні, з чим також погоджується колегія суддів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених КК України і призначив його у відповідності з вимогами ст. 50, 65 КК України та на підставі ст. 49 КК України обґрунтовано звільнив останнього від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, за результатом перегляду рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого та з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду відносно обвинуваченого ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для скасування вироку та закриття кримінального провадження, не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0001603 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3