Дата документу Справа № 314/5647/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №314/5647/13-к Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11кп/778/365/15 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.391 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001870 від 3 жовтня 2013 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с.Балки Василівського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1)11 квітня 2002 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2002 року вирок змінено, призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі. Звільнений 3 квітня 2003 року по відбуттю строку покарання;

2)10 червня 2005 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 7 вересня 2005 року вирок змінено, призначено покарання за ч.2 ст.185 КК України у вигляді 3 років обмеження волі. Звільнений 1 травня 2007 року по відбуттю строку покарання;

3)12 березня 2009 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строком на 2 роки;

4)14 грудня 2010 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

встановила:
27 січня 2015 року до Апеляційного суду Запорізької області надійшло кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 з апеляційними скаргами разом із доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2014 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ст.391 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків шляхом часткового зарахування покарання не відбутого за вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 14 грудня 2010 року, у вигляді 2 років 1 місяця позбавлення волі.

Захід забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання постановлено рахувати з 8 листопада 2013 року. Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_11 просить вищевказаний вирок суду першої інстанції змінити та призначити більш м`яке покарання його підзахисному.

Зі змісту апеляційної скарги та доповнень до неї обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що останній не згоден з вироком суду, вважає, що він не вчиняв злочину, доказі його винуватості не зібрано, а суд проведено із порушеннями його прав.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за те, що він, будучи засудженим Енергодарським міським судом Запорізької області до 4 років 1 місяця позбавлення волі та відбуваючи покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№ 101), на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, зарекомендував себе як злісний порушник режиму, має 10 стягнень, з них 3 рази поміщався в ДІЗО і 2 рази переводився в ПКТ установи. 30 липня 2013 року о 10 годині 00 хвилин ОСОБА_6 будучи злісним порушником режиму утримання, перебуваючи в камері №4 дисциплінарного ізолятору Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101), порушив вимоги режиму відбування покарання, встановлені п.29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме спав у не відведений розпорядком дня час, на неодноразові зауваження з приводу порушення режиму утримання повів себе грубо, за що 31 липня 2013 року начальником установи полковником внутрішньої служби ОСОБА_12 , відповідно до вимог ст.ст.132, 135 КВК України, на засудженого ОСОБА_6 було накладено стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу строком на 2 місяці.

02 жовтня 2013 року о 15 годині 10 хвилин начальником відділення КДіР Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101) майором внутрішньої служби ОСОБА_13 , в присутності співробітників колонії та інших засуджених, згідно ч.3 ст.107 КВК України, п.29 Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань та графіка чергувань від 26 вересня 2013 року, засудженому ОСОБА_6 було запропоновано приступити до прибирання жилого приміщення дільниці КДіР, при цьому засуджений ОСОБА_6 був одягнутий та взутий за сезоном, був забезпечений необхідним робочим інвентарем.

ОСОБА_6 , відбуваючи покарання у вигляді позбавлення волі, як особа на яку за порушення вимог режиму відбування покарання 31 липня 2013 року було накладено стягнення у вигляді переведення до приміщення камерного типу, діючи умисно, 2 жовтня 2013 року проявив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, яка виразилась в категоричній відмові виконати запропоновану йому роботу, а саме прибрати жиле приміщення дільниці КДіР, хоча згідно висновку медичних працівників медичної частини Кам`янської виправної колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101) засуджений ОСОБА_6 міг виконувати роботи по прибиранню приміщення.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційні скарги; прокурора, яка вважала, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, вирок суду скасуванню у зв`язку із порушеннями права обвинуваченого на захист, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні підлягають задоволенню частково.

Згідно з вимогами ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкоджали чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, у судовому засіданні 11.12.2013 року (а.с.36) обвинувачений ОСОБА_6 був видалений із зали засідання, у цей час судом вирішувалося питання про обсяг дослідження доказів по справі. 23.12.2013 року обвинувачений також був видалений із зали судового засідання. За його відсутності були допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обвинуваченого знову було видалено із зали судового засідання. За його відсутністю було допитано свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Суд у порушення вимог ст. 330 КПК України не надав можливість обвинуваченому ознайомитися із доказами, які були досліджені, а також із рішенням яке було ухвалено за його відсутністю (продовжено строк тримання його під вартою), та дати пояснення щодо них. Про ознайомлення із доказами, які були отримані під час судового розгляду кримінального провадження було заявлено клопотання адвокатом ОСОБА_11 лише 10.10.2014 року. Але обвинувачений не був ознайомлений із доказами у зв`язку з тим, що відмовився від доставки до суду. Суд ухвалою встановив графік ознайомлення із доказами обвинуваченому ОСОБА_6 . Між тим із доказами, наданими суду, обвинувачений не ознайомлений.

Із доказами, які отримувалися судом за відсутності обвинуваченого, ОСОБА_6 не був ознайомлений, можливості задавати питання свідкам не мав.

Як стверджує обвинувачений ОСОБА_6 судом були порушені процесуальні права не лише в частині позбавлення можливості ознайомлення із показами свідків, та можливості задавати їм питання, а й у тому, що всі його клопотання про допит свідків безпосередньо в залі судового засідання, з метою позбавлення тиску з боку працівників установи, де останні відбувають покарання. Ці доводи обвинуваченого ОСОБА_6 частково підтверджено матеріалами провадження. Дійсно обвинувачений ОСОБА_6 заявляв письмові клопотання про допит свідка ОСОБА_20 , між тим, це клопотання не було судом вирішено.

Суд у порушення вимог ст.ст. 347,348 КПК України не роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 суть пред`явленого обвинувачення, не з`ясував його дані про особу, та не з`ясував його позицію з приводу того чи бажає він давати показання. Жодного разу суд не допитав обвинуваченого з приводу пред`явленого обвинувачення, та не з`ясував чи буде він давати пояснення з приводу обвинувачення, чи відповідати на питання суду. За письмовою заявою обвинуваченого ОСОБА_6 від 02.04.2014 року, суд надав йому можливість знайомитися із матеріали досудового розслідування (що не передбачено вимогами КПК), та обвинувальним актом. Відповідно до вимог ст.. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Покази учасників кримінального провадження суд отримує усно. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Ці засади кримінального провадження, як свідчать матеріали провадження, були порушені судом.

16 квітня 2014 року суд ухвалою задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 прийняв відмову від захисника. Обвинувачений відмовився від захисника ОСОБА_21 , який йому був призначений центром безоплатної правової допомоги на досудовому розслідуванні з підстав того, що останній не належним чином здійснював його захист. У порушення вимог ст. 54 КПК України, суд, прийняв відмову від захисника, в ухвалі роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_6 , що іншого захисника йому не може бути надано центром безоплатної правової допомоги. З 16 квітня 2014 року до 06 серпня 2014 року розгляд провадження відбувався за відсутності адвоката, і лише 06 серпня 2014року, суд за заявою обвинуваченого звернувся до центру безоплатної вторинної допомоги для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 захисника.

Таким чином, суд першої інстанції порушив вимоги ст. 22 КПК України щодо забезпечення права на захист.

На виконання вимог ч.3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_6 повторно досліджував обставини, встановлені під час кримінального провадження, з метою поновлення прав обвинуваченого. Між тим, суд апеляційної інстанції з об`єктивних причин був позбавлений можливості повно дослідити всі обставини та поновити права обвинуваченого на захист.

Поза увагою суду першої інстанції залишилися і порушення процесуальних прав обвинуваченого на досудовому розслідуванні. Як встановлено із матеріалів кримінального провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_6 не отримав (а.с.84). Пам`ятку про права та обов`язки ОСОБА_6 відмовився отримувати, при цьому понятими, які засвідчили цю обставини, зазначені ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , які є свідками по кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 .

Виконуючи вимоги ст. 290 КПК України, слідчий у протоколі зазначив про відмову ОСОБА_24 від підпису. Між тим, дані про те, що обвинувачену ОСОБА_6 були відкриті матеріали кримінального провадження в матеріалах провадження відсутні. Органами досудового розслідування порушено також і вимоги ст. 293 КПК України, за якою одночасно із переданням обвинувального акту до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Даних про те, що копія обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування передавалася обвинуваченому ОСОБА_25 в матеріалах провадження не має. З цими процесуальними документами ознайомлений лише захисник обвинуваченого, який висловив своє застереження щодо речових доказів. Між тим слідчий та прокурор на це застереження не відреагували.

Кримінальне провадження, відповідно до вимог ст.8 КПК України, здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Констатуючи істотні порушення вимог КПК, допущені як органами досудового розслідування, так і судом, які позбавили суд прийняти законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів прийшла до висновку про необхідність скасування судового рішення з призначенням нового судового розгляду зі стадії підготовчого судового засідання в ході якого суду необхідно у відповідності до вимог КПК прийняти законне та обґрунтоване рішення.

В ході досудового розслідування міра запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 не обиралася, він перебував у колонії де відбував покарання за вироком суду. Для забезпечення участі обвинуваченого у проведенні підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_6 був конвойований до суду із колонії.

У підготовчого судовому засіданні суд обрав обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою за заявою прокурора. У подальшому суд подовжував строк тримання під вартою на час розгляду справи.

Протягом всього строку розгляду апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, учасники процесу, ні прокурор ні захисник, не заявляли клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому, або обрання іншого виду запобіжного заходу.

Приймаючи рішення по суті апеляційної скарги колегія суддів не вбачає підстав для обрання чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , тому вважає за необхідне запобіжний захід, обраний раніше судом, скасувати.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

ухвалила:
апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 жовтня 2014 року, щодо ОСОБА_6 за ст.391 КК України, - скасувати, та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Міру запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 скасувати.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4