Справа №478/223/14-к 18.09.2015
Провадження №11-кп/784/619/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 вересня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
Головуючого-судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Миколаєва, громадян України, освіта середня, неодружений, не працює, раніше не судимий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-виправданий за ч. 1 ст. 126 КК України та визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України.
Учасники судового провадження:
Прокурор: ОСОБА_7 , ОСОБА_8
Захисники: ОСОБА_5
________________________________________________________________
Ап. провадження: № 11-кп/784/619/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ч. 2 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:
Вироком суду обвинувачений ОСОБА_6 виправданий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 126 КК України у зв`язку з недоведеністю його участі у вчиненому правопорушенні та визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України і призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 , просить вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2015 року змінити, а саме, обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 121 КК України виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 323 КПК України, в інший частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу:
В своїх доводах, захисник ОСОБА_5 , вказує, що у діях обвинуваченого ОСОБА_6 не було умислу на заподіяння потерпілій ОСОБА_10 , саме тяжких тілесних ушкоджень, що на її думку, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та показанням самого обвинуваченого. Стверджує, що під час судового засідання, взагалі не було встановлено факту спричинення потерпілій будь-яких тілесних ушкоджень.
Зазначає, що у матеріалах провадження відсутні свідки того, що саме ОСОБА_6 завдав потерпілій удар у ділянку живота, де знаходиться селезінка. Натомість, свідок ОСОБА_13 дядько обвинуваченого, вказав, що бачив, як ОСОБА_6 наносив удари потерпілій ОСОБА_10 по обличчю, після чого, він вийшов та більше нічого не міг бачити та чути, а свої першочергові покази під час досудового розслідування надав під тиском працівників міліції, в яких вказав, що нібито чув із сусідньої кімнати звуки глухих ударів.
Також, зазначає, що висновок експерта № 166 від 13.01.2014 року не дає можливості категорично стверджувати, що розрив селезінки потерпілої, настав в результаті удару тупим предметом чи кулаком руки, оскільки, причиною розриву селезінки, також може бути і інфекційне захворювання.
Узагальнений виклад позиції інших учасників судового провадження:
В своїх запереченнях, прокурор, яка приймала участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_14 , вважає, що вирок суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Прокурор, вважає, що доводи апелянта про наявність підстав для скасування вироку суду, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність є безпідставними.
Вказує, що вина ОСОБА_6 доведена сукупністю доказів, здобутих в рамках кримінального провадження, як під час досудового, так і судового слідства.
Зазначає, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 166 від 13.01.2014 року, смерть потерпілої ОСОБА_10 настала від гострої крововтрати, в результаті внутрішнього черевного крововиливу на ґрунті травматичного розриву селезінки. Внутрішньо черевна травма, яка спричинила смерть потерпілої, утворилась в результаті не менше ніж одної ударної дії в область селезінки, імовірно ударом кулака, що спростовує доводи апелянта про настання смерті потерпілої за інших обставин, ніж викладені у обвинувальному акті.
Вважає, підстав ставити під сумнів висновки експертизи відсутні, оскільки експертиза була проведена повноважною особою, а висновки судово-медичної експертизи відповідають вимогам чинного законодавства.
Також, прокурор не погоджується із захисником, з приводу відсутності умислу у обвинуваченого на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень. Вказує, що ОСОБА_6 враховуючи свою перевагу у фізичній силі, кількість, силу нанесених ударів та їх локалізацію, усвідомлював можливість настання тяжких наслідків.
Обставини, встановлені судом першої інстанції:
Вироком суду ОСОБА_6 визнаний, в тому, що він 30.11.2013 року, близько 14 години, разом із своїм родичем ОСОБА_13 прийшли до будинку потерпілої ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою повернути борг в розмірі 70 грн.
В ході розмови із потерпілою, ОСОБА_6 наніс потерпілій ОСОБА_10 один удар рукою в обличчя. Після того, скориставшись тим, що ОСОБА_13 вийшов до сусідньої кімнати, умисно наніс потерпілій ОСОБА_10 декілька ударів кулаком у ділянку живота, де знаходиться селезінка.
Своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілій ОСОБА_10 тяжкі тілесні ушкодження у виді гострої крововтрати в результаті внутрішнього черевного крововиливу на ґрунті травматичного розриву селезінки від яких потерпіла померла на місці.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції:
Заслухавши доповідь судді, думку захисника, яка підтримала свої апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника та вважав, що вирок суду першої інстанції слід залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, допитавши судово-медичного експерта, колегія суддів дійшла наступного.
Вирок суду, відповідно до вимог ст.. 370 КПК України, повинен бути законним, вмотивованим та обґрунтованим.
Законним є рішення ухвалене компетентним судом з дотриманням вимог кримінально-процесуального законодавства. Обгрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до положень ст.. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви прийнятого судом рішення.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_6 цих вимог кримінально-процесуального закону не дотримався.
Так, в мотивувальній частині вироку при викладені обвинувачення суд вказав, що ОСОБА_6 наніс потерпілій ОСОБА_10 один удар рукою в обличчя та де-кілька ударів кулаком у ділянку живота, де знаходиться селезінка.
Між тим, жодним з наведених у вироку доказів такі обставини не підтверджуються. На підставі яких даних суд прийшов до такого висновку ані з вироку, ані з матеріалів справи не вбачається.
Прокурор у судовому засіданні в апеляційному суді пояснила, що такі відомості слідчому стали відомі зі слід самого ОСОБА_6 під час його опитування на досудовому слідстві. У суді ОСОБА_6 пояснював, що наніс потерпілій два ляпаса по спині. Ці покази обвинуваченого не спростовані. Колегія суддів не може прийняти до уваги такі заяви сторони обвинувачення, оскільки, відповідно до вимог ч.3 ст.373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення у ході судового розгляду.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження про обставини нанесення ОСОБА_6 де-кількох ударів у ділянку живота не свідчить жоден доказ. Судово-медичний експерт ОСОБА_15 , як у своєму висновку № 166 ( т.2 а.с.37-42), так і у своїх поясненнях у апеляційному суді зазначив, що наявний розрив селезінки у потерпілої ОСОБА_10 міг виникнути як від одного удару, так і від де-кількох ударів. Не виключив він можливість розриву селезінки потерпілої і від удару об будь-який виступаючий предмет при її падінні. Покази свідка ОСОБА_16 є занадто загальними і такими, що надані з чужих слів. Їх достовірність є сумнівною, оскільки в матеріалах справи є дані про те, що ОСОБА_16 сам періодично бив потерпілу, коли вона зловживала спиртним. Між тим, встановлено, що під час спричинення потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень вона знаходилась у стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 давав суду покази про те, що бачив як ОСОБА_10 бив ногою ОСОБА_17 . Ці обставини стороною обвинувачення не підтверджені і не спростовані. Мотивів чому суд прийняв до уваги показання ОСОБА_18 і не погодився з показами в цій частині ОСОБА_6 - у вироку не наведено.
Таким чином, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції і наведені у вироку докази вини ОСОБА_6 у спричиненні навмисного тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_10 , за обставин, викладених в мотивувальній частині вироку, ніяким чином не підтверджують вину обвинуваченого. Висновки суду викладені у судовому рішенні, таким чином, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 409 КПК України, такі обставини є підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції.
Колегія суддів прийшла до висновку, що на підставі наданих стороною обвинувачення доказів неможливо достовірно зробити висновок про винуватість ОСОБА_6 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 за обставин, викладених у обвинуваченні, оскільки доказів про це не достатньо.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження, відповідно до ст..417 та п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, підлягає закриттю, оскільки не встановлені у суді достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Оскільки ОСОБА_6 по іншому обвинуваченню за цим кримінальним провадженням виправданий і це рішення ніким не оскаржене, ОСОБА_6 підлягає негайному звільненню з-під варти.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст..ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - задовольнити.
Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.06.2015 року стосовно ОСОБА_6 - змінити.
В частині засудження його за ст.. 121 ч.2 КК України цей вирок - скасувати .
Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 в частині обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України за не встановленням достатніх доказів для доведеності його винуватості у вчиненні цього кримінального правопорушення у суді.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - скасувати і його з-під варти звільнити негайно.
В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена сторонами кримінального провадження до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а для ОСОБА_6 - у той же строк з дня отримання ним копії цієї ухвали.
Головуючий: Судді :