АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1819/15 Справа № 190/1316/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року, ухваленої стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Ворожба Білопольського району Сумської області, громадянина України, такого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі у П`ятихатській витравній колонії № 122,
за участю:

прокурора - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

засудженого - ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання засудженого суд своє рішення обґрунтував тим, що поведінка засудженого свідчить про відсутність позитивної динаміки у його поведінці, оскільки за весь період відбування призначеного йому покарання має лише одне заохочення - 26 червня 2015 року йому оголошено подяку, тобто перед виникненням у нього права на звернення про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, що свідчить про його пристосовницьку поведінку. Готовності до самокерованої поведінки в умовах обмеженого нагляду та ізоляції не висловлює і не проявляє, вину у скоєному злочині визнає, але не до кінця усвідомлює суспільну небезпеку вчинених ним діянь, тому не довів своє виправлення.

Не погодившись з таким судовим рішенням, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду скасувати.

Вимоги своєї апеляційної скарги засуджений мотивував неправильним тлумаченням судом першої інстанції закону.

Так, в обґрунтування вказаних вимог апеляційної скарги ОСОБА_6 зазначив, що в порушення вимог ст. 81 КК України суд першої інстанції, вирішуючи питання про його умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, прийняв до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи засудженого та його захисника, які кожен окремо просили вимоги апеляційної скарги засудженого задовольнити та звільнити його від подальшого відбування покарання умовно-достроково, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження з розгляду клопотання засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про незаконність та необґрунтованість постановленого судом першої інстанції рішення, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Так, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та фактично відбув не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

При цьому висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

З матеріалів судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше неодноразово був судимий за вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Так, будучи засудженим вироком Центрально-Міського районного суду міста Горлівка Донецької області від 28 листопада 2011 року за ч. 2 ст. 309 ст. ст. 75, 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік, ОСОБА_6 в період іспитового строку, встановленого вказаним вироком суду, знову вчинив злочини, передбачені ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, за що і був засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2014 року, за яким зараз відбуває покарання.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2014 року на підставі ст. 6 Закону України "Про амністію у 2014 році" засудженому ОСОБА_6 невідбуту частину призначеного покарання скорочено наполовину та встановлено невідбуту частину 2 роки 5 місяців 15 днів.

Рішенням комісії виправної колонії від 26 вересня 2014 року засудженому ОСОБА_6 було відмовлено в переведенні його до дільниці соціальної реабілітації, як такому, що не став на шлях виправлення.

11 грудня 2014 року рішенням комісії засудженому було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, як такому, що не став на шлях виправлення.

Як вбачається із матеріалів особової справи засудженого, дослідженої колегією суддів апеляційного суду, протягом всього періоду відбування покарання ОСОБА_6 характеризується посередньо, його поведінка не є зразковою для інших засуджених і такою, що свідчить про стабільну позитивну динаміку. Засуджений не в повній мірі розуміє суспільну небезпеку вчинених ним злочинів. Саме за викладених підстав у березні 2015 року керівництвом колонії було відмовлено в задоволенні подання про застосування заохочення до засудженого.

У червні 2015 року до засудженого ОСОБА_6 було застосовано заохочення у виді подяки.

В зв`язку із викладеними обставинами, приймаючи до уваги поведінку засудженого ОСОБА_6 за період не лише безпосередньо перед розглядом питання про можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, а протягом усього періоду відбування покарання, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поведінка засудженого ОСОБА_6 не є такою, що може слугувати зразком для поведінки інших засуджених, а тому підстав для умовно-дострокового його звільнення від подальшого відбування покарання, передбачених нормами ст. 81 КК України, не вбачається.

За таких обставин, на думку колегії суддів апеляційного суду, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги засудженого та зміни чи скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, ст. ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Судді: