Справа № 161/9821/15-к Провадження № 11-кп/773/62/16 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч. 2 ст. 296 КК України Доповідач: ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 лютого 2016 року місто Луцьк
Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
законних представників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,
захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2015 року,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Коршів Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, студент Луцького вищого професійного училища № 9, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Коршів Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, студент Рожищенського коледжу, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Коршів Луцького району, Волинської області, жителька АДРЕСА_2 , громадянка України, з середньою освітою, розлучена, пекар ПП «Плеун», раніше не судима,

засуджена за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки;
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Коршів Луцького району Волинської області, житель АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 296 КК України до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_15 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також витрат, пов`язаних із наданням юридичної допомоги, задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_9 в користь потерпілого ОСОБА_15 матеріальну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень та витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги, у розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнуто зі ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, моральну шкоду у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень та витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги, в розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнуто із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_11 в користь потерпілого ОСОБА_15 матеріальну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень, моральну шкоду в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень та витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги, у розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) гривень.

Стягнуто із законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_12 в користь потерпілого ОСОБА_15 матеріальну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, моральну шкоду у розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень та витрати, пов`язані із наданням юридичної допомоги в розмірі 625 (шістсот двадцять п`ять) гривень.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 визнані винними та засуджені за те, що 16 травня 2015 року близько 02 год. 00 хв. на автодорозі при в`їзді у село Гать Луцького району Волинської області, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалися особливою зухвалістю, групою осіб вчинили хуліганство.

Так, ОСОБА_7 відірвав праве дзеркало заднього виду від основи кузова легкового автомобіля марки «ВАЗ 2101», що належить потерпілому ОСОБА_15 , спричинивши пошкодження даного транспортного засобу.

ОСОБА_8 наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_15 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта за ступенем тяжкості належать до категорії легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_9 , схвативши двома руками шию потерпілого ОСОБА_15 , здавлювала її, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичного експерта за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_10 наніс кулаками двох рук один удар в кришку багажника легкового автомобіля марки «ВАЗ 2101», що належить потерпілому ОСОБА_15 , чим спричинив пошкодження вказаного транспортного засобу, та продовжуючи свої хуліганські дії, наніс один удар кулаком правої руки в голову ОСОБА_16 , внаслідок якого потерпілий впав на землю, спричинивши останньому фізичний біль.

Не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_13 оскаржує рішення суду з мотивів неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого. Стверджує, що судом необґрунтовано не взято до уваги клопотання сторони захисту про застосування до неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 інституту звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру з передачею під нагляд матері. Вказує на те, що обвинувачені, в тому числі і ОСОБА_8 , з власної ініціативи за власні кошти відремонтували пошкоджений автомобіль, придбали необхідні запасні частини та оплатили послуги майстра з ремонту. Тому позов потерпілого в частині стягнення спричиненої злочином матеріальної шкоди не підлягає задоволенню. Посилається на те, що обвинувачений є неповнолітньою особою, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував завдану матеріальну шкоду у повному обсязі, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше вчинив злочин невеликої тяжкості, а також тяжкі наслідки від вчиненого злочину не настали. Просить вирок суду змінити, звільнивши ОСОБА_8 від покарання на підставі ст. 105 КК України з передачею під нагляд матері ОСОБА_12 , та відмовити у задоволенні позову потерпілого ОСОБА_15 в частині стягнення спричиненої злочином матеріальної шкоди.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, законних представників обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_16 , які підтримали апеляцію у повному обсязі, прокурора та потерпілого ОСОБА_15 , які підтримали апеляцію в частині застосування до ОСОБА_8 звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 296 КК України ґрунтуються на зібраних у передбаченому кримінальним процесуальним законом порядку та перевірених у судовому засіданні доказах, яким суд дав належну юридичну оцінку, і які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.
В силу ч. 1 ст. 105 КК України неповнолітній, який вчинив злочин невеликої або середньої тяжкості, може бути звільнений судом від покарання, якщо буде визнано, що внаслідок щирого розкаяння та подальшої бездоганної поведінки він на момент постановлення вироку не потребує застосування покарання.

Застосування інституту звільнення неповнолітнього від покарання є правом, а не обов`язком суду.

Дійове каяття полягає у тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

ОСОБА_8 є неповнолітньою особою, яка вперше вчинила злочин середньої тяжкості. Однак апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_8 у повній мірі не відшкодовано завдані злочином збитки потерпілій стороні, зокрема моральну шкоду, хоча згідно чинного законодавства перший несе таку відповідальність.
Таким чином, на думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого про застосування до останнього звільнення від покарання із застосуванням примусових заходів виховного характеру, не заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 , суд першої інстанції стягнув з обвинувачених, кожного зокрема, в користь першого матеріальну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Апеляційний суд погоджується із твердженням апелянта про те, що позов потерпілого в цій частині задоволенню не підлягає.

Сам потерпілий ОСОБА_15 не заперечує про здійснення ремонту транспортного засобу.

При пред`явленні цивільного позову про відшкодування матеріальних збитків кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на предмет своїх вимог та заперечень.

Хоча, як вбачається з вироку, потерпілі визнали позов, зокрема в частині матеріальних збитків.

У разі визнання шкоди вона у відповідності до закону не підлягає доказуванню.

Однак із звукозапису судового засідання ствердної позиції обвинувачених про визнання позову в частині стягнення матеріальних збитків не прослідковується, а тому він повинен був розглядатися в загальному порядку з доведенням кожною стороною обставин розміру заподіяної шкоди. Таких доказів потерпілий як у суді першої, так і апеляційної інстанцій на підтвердження матеріальних збитків в розмірі 12000 (дванадцяти тисяч) гривень не подав. Крім того, ним же не подано доказів на підтвердження приналежності даного транспортного засобу йому як власнику.

Як ствердив у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_17 , котрий здійснював ремонт пошкодженого внаслідок злочину транспортного засобу, обвинувачені у тому числі ОСОБА_8 , за власні кошти придбали необхідні запасні частини та оплатили його послуги з ремонту автомобіля.

З огляду на наведені обставини апеляційний суд вважає, що посилання сторони захисту про відмову у задоволенні позову потерпілого ОСОБА_15 в частині стягнення завданої злочином матеріальної шкоди дають підстави для скасування вироку суду першої інстанції в частині стягнення матеріальних збитків, а також цей же вирок підлягає скасуванню в порядку ст. 404 КПК України щодо стягнення матеріальних збитків і з інших обвинувачених.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд Волинської області,
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 листопада 2015 року в частині цивільного позову, а саме стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_8 в користь потерпілого ОСОБА_15 та цей же вирок в порядку ст. 404 КПК України в частині цивільного позову про стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в користь потерпілого ОСОБА_15 скасувати.
У задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_15 до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в частині стягнення матеріальних збитків відмовити.
В решті вирок залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий

Судді