Справа № 127/4784/15-к
Провадження №11-кп/772/785/2015 Категорія: крим.
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщені суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_10 та представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року, яким

ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець

с. Полонне Полонського району Хмельницької області,

житель АДРЕСА_1

громадянин України, пенсіонер, раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та засуджений до покарання у виді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 3400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_9 15.000 грн. моральної шкоди та 4.000 грн. витрат на правову допомогу. В решті вимог цивільного позову відмовлено.

Задоволений цивільний позов прокуратури м. Вінниці в інтересах держави. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_9 2319 грн. 60 коп.

Вирішено долю речового доказу.

Згідно вироку ОСОБА_10 11 січня 2015 року приблизно о 07 годині 05 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «МАЗДА», державний номерний знак НОМЕР_1 ., рухаючись по проїзній частині дороги вулиці Коцюбинського в місті Вінниці в напрямку вулиці 50-річчя Перемоги, в районі перехрестя з вулицею Папаніна, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу на якому перебувала пішохід ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, не прийняв мір до зменшення швидкості та зупинки транспортного засобу, не надав переваги в русі пішоходу, внаслідок чого з необережності допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Внаслідок вчиненого пішохід ОСОБА_9 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 156 від 02.03.2015 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді сполучної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, забійної рани тім`яної ділянки, забійної рани ділянки носа, закритого перелому хірургічної шийки правої плечової кістки, закритого перелому зовнішнього виростку правої великогомілкової, закритого перелому обох кісточок правого гомілково-ступневого суглобу, що належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент спричинення і не супроводжувались загрозливими для життя явищами.

Відповідно до висновку судово автотехнічної експертизи № 107-а від 26.02.2015 року вбачається невідповідність дій водія автомобіля «МАЗДА» ОСОБА_10 вимогам п.п. 1.5, 4.16(а), 18.1 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на неврахування судом його щирого каяття у вчиненому, наявність 40 річного водійського стажу впродовж якого він жодного разу не притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, відшкодування потерпілій витрат на її лікування та намагання примиритися з нею, просить вирок змінити та виключити із нього вказівку про позбавлення права керуванням усіма видами транспортних засобів на один рік, а також зменшити розмір стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 до 10.000 грн.; в іншій частині - вирок залишити без змін.

Представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі вважає вирок незаконним у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням кримінального закону, що призвело до призначення винному занадто м`якого покарання; просить вирок скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_10 більш суворе максимальне покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, а також задовольнити цивільний позов потерпілої в повному обсязі. Посилається на те, що обвинувачений лише частково оплатив її лікування на суму 3.000 грн., за час перебування потерпілої у лікарні та вдома після виписки з лікарні, останній жодного разу потерпілу не провідав, не переймався її станом здоров`я та наданням матеріальною допомоги в цей період. Сама потерпіла в суді просила суворо покарати ОСОБА_10 .

В запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 просить його скаргу залишити без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_10 в своїх заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 вважає її доводи необґрунтованими та просить скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, виступи в дебатах: обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свою апеляційну скаргу і просили задовольнити, а апеляційну скаргу представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 - відхилити, потерпілої ОСОБА_9 та її адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свою скаргу і просили задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти поданих апеляційних скарг, вважав вирок законним і обґрунтованим і просив залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обсудивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України рішення суду першої інстанції переглядаються судом апеляційної інстанції в межах апеляційних скарг.

Фактичні обставини провадження, доведеність вини ОСОБА_10 та юридична кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 286 КК України ніким не оскаржуються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

При призначенні покарання судом в повній мірі дотримано положень ст. 65 КК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення кримінального покарання», відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду щодо міри покарання у вироку належним чином мотивовані і відповідають матеріалам провадження. Зокрема, судом враховано особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, визнав свою вину і щиро покаявся, за місцем проживання характеризується позитивно, має пенсійний вік, вчинив злочин з необережності, який віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, оплатив лікування потерпілої, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих обставин, а тому призначене судом першої інстанції покарання у виді штрафу в його мінімальному розмірі колегія суддів вважає обґрунтованим і справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження нових злочинів.

Що стосується призначення ОСОБА_10 додаткового покарання у виді позбавлення його права керувати усіма видами транспортних засобів строком на один рік, то, враховуючи обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме те, що наїзд на пішохода ОСОБА_9 стався на нерегульованому пішохідному переході з вини водія ОСОБА_10 і таке покарання передбачене санкцією закону, тому воно є правомірним і необхідним.

Вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 повно ґрунтується на вимогах закону, зокрема положеннях ст. 128 КПК, ст. ст. 23, 1177 ЦПК України та узгоджується з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і базується на принципах розумності і справедливості.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про заподіяння потерпілої внаслідок скоєного кримінального правопорушення моральної шкоди і правильно вирішив її цивільний позов; своє рішення про часткове задоволення її позовних вимог на суму 15.000 грн. аргументовано і переконливо мотивував у вироку, зазначивши відповідні мотиви його прийняття, а тому колегія суддів з ним погоджується і не вбачає підстав для зменшення або збільшення розміру стягнення із засудженого вказаної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України покарання у виді обмеження волі не застосовується до осіб, що досягли пенсійного віку, а тому доводи апеляційної скарги представника потерпілої-адвоката ОСОБА_8 щодо необхідності призначення ОСОБА_10 більш суворого максимального покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, є необґрунтованими.

Враховуючи, що в ході апеляційного розгляду даного провадження будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону, а також неправильного застосування кримінального закону встановлено не було, підстав для зміни чи скасування вироку немає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_10 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2015 року стосовно ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3-х місяців з дня її проголошення.

Судді:
З оригіналом вірно: