Справа № 314/6837/14-к
Провадження № 1-кп/314/112/2015
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 вересня 2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

потерпілої ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вільнянськ кримінальне провадження № 0001483 відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Вільнянськ Запорізької області, громадянина України, освіта середня спеціальна, офіційно не працюючого, одруженого, який проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 04 жовтня 1996 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 140, ч. 4 ст. 81, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до 5 років позбавлення волі, звільнений 22 листопада 1999 року по відбуттю строку покарання;

2) 26 грудня 2005 року Вільнянським районним судом Запорізької області за ч. 2,

ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 393, ст. 70 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 09 листопада 2010 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:
В кінці вересня 2014 року приблизно о 04 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, прийшов до повністю огородженої території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить

ОСОБА_3 , через незачинені ворота проник на територію вказаного домоволодіння, звідки таємно викрав 8 чавунних решітчастих плит, розміром 875х418х45 мм, вагою по 50 кг кожна, загальною вартістю 602,14 грн., та 1 чавунну плиту на дві конфорки, вартістю 39,03 грн., в результаті чого завдав потерпілій ОСОБА_3 матеріальної шкоди, згідно висновку товарознавчої експертизи № 345 від 26 лютого 2015 року, на загальну суму 641,17 грн.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, не оспорював фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, та пояснив, що у вересні 2014 року, точної дати не пам`ятає, вночі він, пройшовши через ворота, які не були зачинені на замикаючий пристрій, проник та територію домоволодіння, що належить потерпілій, звідки виніс плиту та металеві решітки, виробництва Радянського Союзу, вагою приблизно 50 кг кожна, які лежали на землі. Викрадене майно вивіз на автомобілі до пункту приймання металобрухту.

Потерпіла ОСОБА_3 підтвердила факт вчинення крадіжки належного їй майна при обставинах, викладених у обвинувальному акті, обставини події кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), які викладені в обвинувальному акті, не оспорювала, однак не погодилась з розміром шкоди, завданої їй кримінальним правопорушенням.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події вчиненого кримінального правопорушення (часу, місця, способу та інших обставини вчинення кримінального правопорушення), викладених в обвинувальному акті, та його правової кваліфікації, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази стосовно наявності діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , наявності у цьому діянні складу злочину та його правової кваліфікації, а також вини обвинуваченого у вчиненні злочину та обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, потерпілої, вивченням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, а також дослідженням доказів стосовно вартості викраденого майна та розміру завданої шкоди.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_3 пояснила, що 8 чавунних решітчастих плит вона придбала приблизно у 1995-1996 роках, тривалий час вони зберігалися в сараї та не використовувалися, лише протягом останніх 2 років лежали на землі, слугували доріжкою, зазначає, що їх вартість на теперішній час складає 11040 грн. Щодо чавунної плити пояснила, що вказана річ була придбана у 2007 році, на час крадіжки знаходилась у нормальному стані, її вартість складає 435 грн. Таким чином, загальний розмір шкоди, спричиненої їй крадіжкою майна, складає 11475 грн.

На обґрунтування своєї позиції щодо вартості викраденого майна потерпілою надано суду рахунки-фактури та довідки, надані різними юридичними особами, щодо вартості нових подібних за призначенням, розмірами та іншими характеристиками виробів.

Згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 345 від 26 лютого 2015 року, ринкова вартість 8 чавунних решітчастих плит, вагою 50 кг кожна, та 1 чавунної плити на дві конфорки на час скоєння кримінального правопорушення, що мало місце в кінці вересня 2014 року, може складати 641,17 грн.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_6 підтвердив висновки проведеної ним товарознавчої експертизи, зазначив, що при проведенні експертизи керувався постановою слідчого від 16 лютого 2015 року щодо призначення експертизи, наданими разом з постановою документами, а саме протоколом допиту потерпілої

ОСОБА_3 , копією зображення металевої решітки, а також Методичними рекомендаціями щодо визначення ступеня втрати якості непродовольчих товарів у зв`язку з їх зносом та наявності дефектів, Методикою визначення вартості майна, Методикою по визначенню якості різних груп промислових товарів та іншими документами, які відображені у висновку. При проведенні експертизи використовувався порівняльний метод, тому для визначення вартості викраденого майна на час вчинення злочину спочатку він провів дослідження вартості подібних товарів, відомості про які бралися з мережі Інтернет. Після встановлення середньої ринкової ціни на нові вироби, які за функціональним призначенням, технологією виробництва, споживчими властивостями і якістю максимально відповідають об`єкту дослідження, ним визначалась вартість досліджуваних об`єктів з урахуванням зносу. З наданих слідчим матеріалів ним було встановлено, що чавунні решітчасті плити та чавуна плита на дві конфорки перебували в експлуатації більше 19 років. Їх залишкова вартість визначалась за Методикою, за якою показник зносу подібної групи товарів складає 6 % за 1 рік експлуатації. Зважаючи на термін експлуатації об`єктів дослідження, він прийшов до висновку, що показник їх зносу складає 90 %. Відповідно до цього показника і встановлена ринкова вартість 8 чавунних решітчастих плит та 1 чавунної плити на дві конфорки на час вчинення злочину, яка складає 641,17 грн.

Також експерт пояснив, що на показник зносу досліджуваних об`єктів не впливає час, протягом якого вказані вироби не експлуатувалися, а лише зберігалися у підсобних приміщеннях, оскільки при такому їх зберіганні неможливо дотриматися відповідних умов щодо вологості, температури і т.і. Тому при тривалому зберіганні у неналежних умовах металеві вироби втрачають свої споживчі ознаки.

Суд критично відноситься до показань потерпілої ОСОБА_3 щодо вартості викрадених 8 чавунних решітчастих плит та 1 чавунної плити. Так, на обґрунтування такої вартості викраденого майна потерпіла надала суду документи, які свідчать про вартість нових подібних за призначенням, розмірами та іншими характеристиками виробів. Однак, як встановлено у судовому засіданні, викрадені у потерпілої металеві вироби були придбані приблизно у 1995-1996 роках та тривалий час перебували в експлуатації, за цей період їх якість знизилася, погіршилися їх властивості.

Пункт 6 ч. 2 ст. 242 КПК України вказує на обов`язковість проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням. Органом досудового розслідування дотримано вимог кримінального процесуального законодавства у цій частині, за постановою слідчого у вказаному кримінальному провадженні була призначена та проведена судова товарознавча експертиза, якою встановлена вартість викраденого майна на час скоєння кримінального правопорушення, яка і складає розмір матеріальних збитків, заподіяних вчиненим ОСОБА_4 діянням. Сумнівів щодо правильності висновку експерта у суду не виникає.

У свою чергу, суд усіляко сприяв потерпілій у здійсненні захисту її інтересів, додатково роз`яснивши їй право подавати суду докази, заявляти клопотання, у тому числі щодо проведення повторної або додаткової експертизи, однак, потерпіла ОСОБА_3 відповідних клопотань не заявляла, на питання суду пояснила, що подала усі необхідні докази, інших доказів вона не має.

За таких обставин, суд визнає висновок судової товарознавчої експертизи № 345 від 26 лютого 2015 року належним та допустимим доказом стосовно розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення.

При призначенні покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, згідно зі ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_4 злочин відноситься до категорії тяжкого злочину.

Щодо особи винного, суд враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимості у встановленому законом порядку не зняті і не погашені, однак має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню доньку, 2013 року народження, за місцем проживання характеризується нейтрально, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не виявлено.

Беручи до уваги те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, одночасно враховуючи обставини справи, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд прийшов до висновку щодо доцільності призначення ОСОБА_4 покарання у межах санкції статті, за якою кваліфіковані дії обвинуваченого, у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України.

Потерпілою ОСОБА_3 заявлений цивільний позов до обвинуваченого, який вона підтримала у судовому засіданні, та у якому просить стягнути з нього на її користь матеріальну шкоду у розмірі 11475 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює у 2000 грн.

При вирішенні цивільного позову суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальними правилами шкода, заподіяна особі та її майну або майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Суд вважає, що внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 злочину, а саме крадіжки з проникненням у приміщення, потерпілій дійсно була спричинена майнова шкода.

У судовому засіданні знайшла своє підтвердження наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого і шкодою, заподіяною потерпілій.

Майнова шкода складається з вартості викрадених речей.

Вирішуючи це питання, суд виходить з вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

За таких обставин, зважаючи, що у судовому засіданні потерпілою не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування вартості 8 чавунних решітчастих плит у розмірі 11040 грн., а 1 чавунної плити - 435 грн., а за висновком судової товарознавчої експертизи № 345 від 26 лютого 2015 року ринкова вартість цих виробів на час скоєння кримінального правопорушення складає 641,17 грн., суд приходить до висновку, що позов у цій частині підлягає частковому задоволенню на суму матеріальної шкоди, завданої потерпілій та доведеної у судовому засіданні, яка складає 641,17 грн.

Вирішуючи позов у частині вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Згідно з п.п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується

Однак потерпіла на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у позові взагалі не вказала у чому виразилась завдана їй моральна шкода, не надано обґрунтувань щодо визначеного розміру шкоди, а також у порушення вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України, не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин.

За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди.

Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи, вказані на суму 184,14 грн., стягненню з обвинуваченого не підлягають, оскільки суду не надано документального підтвердження цих витрат, а відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України проведення експертизи здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються експертним установам з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої злочином, 641,17 грн. (шістсот сорок одна гривня сімнадцять копійок).

У іншій частині позовних вимог потерпілої ОСОБА_3 відмовити.

Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя: ОСОБА_1

23.09.2015

23.09.2015