У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ, Донецької області
громадянина України, зареєстрованого за адресою:
АДРЕСА_1 ,
проживаючого в

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України;
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу суду скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, суд, зобов`язав його прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора. Також на обвинуваченого покладено на два місяці обов`язки, передбачені п.п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що висновок суду про невідповідність викладеного обвинувачення його формулюванню та фактичним обставинам кримінального правопорушення є хибним. На його думку, обвинувальний акт містить викладення фактичних обставин, правову кваліфікацію і формулювання обвинувачення. Крім того, він в обвинувальному акті зазначає, що ОСОБА_5 не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі.
На думку прокурора, суд безпідставно вказав як на недолік, відсутність в обвинувальному акті відомостей про оголошення обвинуваченого в розшук. Посилаючись на ч. 4 ст. 291 КПК України, апелянт вказує на те, що надання інших документів, крім передбачених законом, до початку судового розгляду забороняється.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що в ухвалі вказаний інший, ніж той, що передбачений законом, порядок і строк оскарження судового рішення.
В ухвалі про повернення обвинувального акта суд зазначив, що викладене в обвинувальному акті обвинувачення та його формулювання не узгоджується з фактичними обставинами злочину, а саме прокурором не вказано з яких причин обвинувачений не зміг довести свій злочинний умисел до кінця, чи то зі свої власної ініціативи чи з причин, що не залежали від його волі. На думку суду, також в даному обвинувальному акті не зазначено, які саме речі викрав ОСОБА_5 , не вказане точне місце вчинення злочину.
Крім того, суд зазначив, що в обвинувальному акті відсутні відомості про привід і розшук обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 вересня 2014 року.
Також судом першої інстанції запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою змінено на особисте зобов`язання, оскільки, враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину, даних, що характеризують особу обвинуваченого, на думку суду, немає достатніх підстав для продовження раніше обраного запобіжного заходу.
Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив ухвалу суду скасувати з призначенням нового підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, а також просив змінити запобіжний захід обвинуваченому на тримання під вартою, захисник ОСОБА_7 заперечував проти заявленого клопотання, та просив ухвалу суду від 18 листопада 2015 року залишити без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам КПК України
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд вказав, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не відповідає фактичними обставинами кримінального правопорушення, а саме не вказано чому ОСОБА_5 не довів свій умисел на крадіжку до кінця: чи то зі своєї волі, чи то з причин, що не залежали від його волі.
З таким висновком суду, колегія суддів не може погодитись. Відповідно до обвинувального акта, в розділах «Фактичні обставини кримінального правопорушення», «Формулювання обвинувачення» та «Правова кваліфікація кримінального правопорушення» вказано, що ОСОБА_5 не сплативши за товар, направився до виходу із супермаркету, пройшовши лінії кас, що спрацювали та його відразу було затримано на місці поряд з касами, в результаті чого він не довів свій злочинний умисел до кінця з причин, які не залежали від його волі.
Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфікуються як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно.
Крім того, судом зазначено, що в обвинувальному акті не вказане місце вчинення злочину, та перелік майна, яке ОСОБА_5 намагався викрасти.
Проте в обвинувальному акті вказано, що ОСОБА_5 викрав зі супермаркету «Велика Кишеня», розташованому за адресою: м. Київ, площа Дружби Народів, 6, одну банку ікри горбуші вартістю 116 грн. 23 коп. та грудинку без ребер вартістю 72 грн. 86 коп.
Що стосується висновків суду про те, що в обвинувальному акті не конкретно зазначені відомості про особу обвинуваченого, зокрема про привід останнього та оголошення його в розшук, на думку колегії суддів, не є підставою для повернення обвинувального акта.
Обвинувальний акт має містити відомості, які вказані в ч. 2 ст. 291 ПК України, зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Цією ж нормою закону забороняється до початку судового розгляду надавати суду інші документи, окрім передбачених законом,
Вказуючи на відсутність відомостей про привід і розшук обвинуваченого, суд не мотивував, як відсутність цієї інформації перешкоджає призначенню судового розгляду.
Крім того, як вбачається з журналу підготовчого судового засідання та матеріалів провадження(а.с.21-27), обвинувачений ОСОБА_5 був присутнім в залі судового засідання.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_5 прокурору, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду -скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження.
Під час апеляційного провадження прокурор заявив клопотання про необхідність зміни ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на тримання під вартою та продовження цього строку на 60 днів.
Захисник ОСОБА_7 заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання.
Колегія суддів вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог пп. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК Українизапобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років та, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
При вирішення питання доцільності зміни запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів враховує тяжкість та обставини злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 . Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Колегія суддів також враховує те, що майнова шкода, завдана потерпілому внаслідок скоєння даного злочину, відшкодована шляхом повернення викраденого майна останньому. Крім того, прокурором не доведено, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).
На думку колегії суддів, на даний час немає підстав вважати, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню фактичних обставин у справі під час судового провадження.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що твердження прокурора про відсутність в обвинуваченого постійного місця проживання в м. Києві нічим не підтверджується, а, навпаки, спростовується. Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 на даний час проживає в АДРЕСА_2 .
Змінюючи ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, суд першої інстанції мотивував своє рішення, посилаючись на практику Європейського суду з прав людини. З таким висновком суду колегія суддів погоджується.
На підставі викладеного, керуючись ст. 404 ,407, 418, 419 КПК колегія суддів, -
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
В задоволенні клопотання прокурора про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу з особистого зобов`язання на тримання під вартою відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2