Справа №1807/4109/12 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11/788/32/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в порядку апеляційного розгляду кримінальну справу за апеляцією засудженого ОСОБА_7 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець м. Конотоп, Сумської області, освіта середня, непрацюючий, раніше судимий: 31.05.2008 р. Конотопським міськрайонним судом за ч.2 ст. 190 КК України до 1 року виправних робіт з відрахуванням 10% в дохід держави, 27.01.2009 р. цим же судом за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.1 ст. 70, ст.71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі, 29.04.2010 р. цим же судом за ч.1 ст. 390, 71 КК України до 1 року 7 місяців позбавлення волі, 28.04.2015 р. Солом`янським районним судом м. Києва, за ч.2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі

засуджений за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення на строк 3 роки.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за цим та вироком Солом`янського райсуду м. Києва від 28 квітня 2015 року, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ВСТАНОВИЛА:
Відповідно до вироку суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він, будучи раніше судимим за ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, 9 березня 2012 року близько 14 години, перебуваючи в торгівельному залі магазину «Рубін» за адресою: пр. Миру, 9, м. Конотоп, таємно викрав з незакритої вітрини золотий браслет, належний потерпілій ОСОБА_8 , вартістю 13 385 грн., спричинивши тим самим останній матеріальну шкоду на вказану суму.

У поданій апеляції з доповненнями засуджений, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій, вважає вирок надто суворим, просить його змінити та призначити більш м`яке покарання. Мотивація доводів апеляції зводиться до того, що засуджений має молодий вік, вину у скоєному визнав, щиро розкаявся, відшкодував завдані ним збитки, що є підставами для пом`якшення призначеного йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Звертає увагу апелянт і на те, що він не був ознайомлений з правом мати захисника.

Заслухавши суддю-доповідача про обставини справи та зміст поданої апеляції, міркування прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти задоволення апеляції засудженого, думку засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляції, перевіривши матеріали кримінальної справи та обговоривши доводи, викладені в апеляції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 365 КПК України 1960 року вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини засудженого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, є обґрунтованими і в апеляції не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Так, покарання, яке суд призначив засудженому, відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, а саме з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який згідно вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, особи винного, обставин, що пом`якшують покарання, а саме ОСОБА_7 щиро розкаявся у скоєному, має молодий вік, та відсутності при цьому обтяжуючих покарання обставин.

Колегія суддів вважає, що суд, враховуючи сукупність зазначених обставин, ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції вказаної статті, призначивши остаточне покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, так як після постановлення Солом`янським районним судом м. Києва вироку від 28 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 за ч.2 ст. 186 КК України в справі встановлено, що він винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним 9 березня 2012 року, тобто до постановлення попереднього вироку.

З огляду на дані, що характеризують особу засудженого, по справі відсутні підстави для пом`якшення призначеного покарання шляхом застосування ст. 69 КК України, як про це порушується питання у апеляції.

Призначене покарання ОСОБА_7 колегія суддів знаходить таким, що є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Таким чином судом враховані в тому числі і обставини, що пом`якшують покарання, на які посилається в апеляції засуджений ОСОБА_7 .

Колегія суддів вважає, що доводи засудженого і захисника про те, що в зв`язку з відшкодування збитків потерпілій, наявні і підстави для пом`якшення покарання не заслуговують уваги, оскільки відшкодування збитків потерпілій 16.11.2015 року у сукупності з іншими обставинами, не дає підстав для пом"якшення призначеного покарання.

Що стосується доводів апеляції засудженого про те, що він не був ознайомлений з правом мати захисника, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до протоколу судового засідання суд роз`яснив засудженому ОСОБА_7 його права під час судового засідання, в тому числі і вимоги ст. 44,263 КПК України 1960 року щодо права мати захисника. При цьому ОСОБА_7 заявив, що послуг захисника не потребує, про що надав суду письмову заяву (а.с.180).

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які б могли бути підставою для скасування вироку, у справі не виявлено.

Тому, не знаходячи підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляція засудженого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 377 КПК України 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а подану ним апеляційну скаргу без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

.