Дата документу Справа № 233/3474/13-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11-кп/778/1204/15 Головуючий в 1-й інстанції
Єдиний унікальний №233/3474/13-к ОСОБА_1
Категорія: ст.128 КК України Доповідач у 2-й інстанції
ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 вересня 2015 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2015 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Костянтинівки Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який не працює, мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні зазначає, що 25.11.2013р. судом було допитано свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а 01.04.2014р. судом було оголошено висновок експерта та досліджено документи, разом з тим на технічному носії інформації зазначені судові засідання не зафіксовані, що відповідно до ст.412 КПК України є безумовною підставою для скасування вироку. Крім того, в резолютивній частині вироку зазначено про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, хоча зазначена норма закону передбачає звільнення від кримінальної відповідальності. Втім у мотивувальній частині вироку не зазначено, на підставі яких даних встановлено, що сплинули строки давності, відсутнє посилання на ст.12 КК України. Більш того, у даному випадку також підлягала застосуванню ч.5 ст.74 КК України. Також суд у вироку не вирішив питання про речові докази, а також не зазначив строк і порядок набрання вироком законної сили. Тому просить вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за ст.128 КК України до 240 годин громадських робіт.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнений від покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції: прокурор, обвинувачений не підтримали апеляційну скаргу та просили відмовити в її задоволенні; потерпілий підтримав апеляційну скаргу.

Вислухавши доповідача, учасників судового провадження, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як зазначено у вироку, ОСОБА_8 12 серпня 2011 року у вечірній час разом із своїми знайомими знаходився біля кафе «Шатер», розташованому у парку культури та відпочинку «Ювілейний» м.Костянтинівки Донецької області.

Приблизно в цей же час біля сцени ПКтВ «Ювілейний» перебував ОСОБА_7 , який приїхав в парк на своєму мікроавтобусі «Мерседес спринтер» державний номер НОМЕР_1 разом із своїми знайомими, серед яких був ОСОБА_14 Проводячи своє дозвілля, ОСОБА_14 пройшов до входу в кафе «Шатер», де у нього виник конфлікт з ОСОБА_8 та знайомими останнього. Не вирішивши конфліктну ситуацію, ОСОБА_14 попрямував до вищевказаного транспортного засобу, де на місці водія знаходився ОСОБА_7 . Сівши в мікроавтобус на переднє пасажирське сидіння, ОСОБА_14 повідомив ОСОБА_7 про подію конфлікту і попросив останнього покинути парк. У цей час до мікроавтобуса разом із своїми знайомими підійшов ОСОБА_8 , маючи намір продовжити з`ясування відносин з ОСОБА_14 .

ОСОБА_7 , побачивши біля свого транспортного засобу групу людей, одним з яких був ОСОБА_8 , зробив один постріл у повітря з належного йому і зареєстрованого на його ім`я гладкоствольного пістолета «BLOW MAGNUM». Далі ОСОБА_15 вийшов з мікроавтобуса, продовжуючи утримувати пістолет у лівій руці. В цей момент до ОСОБА_7 підійшов ОСОБА_8 , який вибив з руки ОСОБА_7 пістолет і нахилився з тим, щоб відкинути пістолет, який впав на землю, від місця конфлікту. У свою чергу, ОСОБА_7 схопив ОСОБА_8 ззаду за спортивну кофту, заважаючи йому це робити.

13 серпня 2011 року, приблизно о 00 годин, ОСОБА_8 , відштовхуючи ОСОБА_7 , коли той держав його за кофту, ліктем своєї правої руки навідльот завдав йому один удар по невстановленій частині тіла ОСОБА_7 , від чого останній впав і вдарився тім`яно-потиличною областю голови об асфальт.

При цьому ОСОБА_8 не передбачав, що від його поштовху ОСОБА_7 впаде, в результаті чого отримає тілесні ушкодження, тобто не передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій у вигляді отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , який від падіння їх отримав, а саме - відкриту черепно-мозкову травму, перелом кісток склепіння та основи черепа, забій лобної та правої скроневої часток, субарахноїдальний крововилив, забиту поверхневу рану тім?яно-потиличної області, параорбітальний крововилив, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, хоча повинен був і міг їх передбачити.

У зв`язку з тим, що з дня скоєння злочину закінчився строк давності, передбачений ст.49 КК України, суд звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання.

Як вбачається з вироку, винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, доведена об`єктивними доказами та в апеляційній скарзі не оскаржується.

Доводи в апеляційній скарзі прокурора про те, що судові засідання за 25.11.2013р., 01.04.2014р. на технічному носії інформації не зафіксовані, є безпідставними, оскільки при прослуховуванні долучених до кримінального провадження технічних носіїв інформації встановлено, що звукозаписи вказаних судових засідань відповідно до вимог ст.ст.103, 107 КПК України, наявні та відтворюються.

Посилання прокурора на те, що в резолютивній частині вироку суд на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України звільнив обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання, а не від кримінальної відповідальності, є необґрунтованими, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що згоди на звільнення від покарання у зв`язку з закінченням строків давності обвинувачений не надавав, тому суд, за наявності підстав, передбачених ст.49 КК України, обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винним, постановив обвинувальний вирок та керуючись ч.5 ст. 74 КК України звільнив його від покарання.

Доводи прокурора про те, що у мотивувальній частині вироку не зазначено, на підставі яких даних встановлено, що сплинули строки давності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вироку зазначено, що з дня скоєння злочину, передбаченого ст.128 КК України, закінчився строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, а саме 3 роки, а відсутність у вироку посилання на ст.12 КК України, не свідчить про незаконність вироку.

Не свідчить про незаконність вироку і не вирішення судом питання про долю речових доказів, оскільки це питання може бути вирішено під час виконання вироку, відповідно до ст.537 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 березня 2015 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4