Справа № 635/1633/16-к
Провадження № 1-кс/635/136/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4 на постанову слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 про відмову визнати особу потерпілою,

УСТАНОВИВ:

15 лютого 2016 року до Харківського районного суду Харківської області подана зазначена скарга, в якій заявник просить суд визнати незаконною постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області від 06.02.2016 року у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до ЄРДР 14.01.2016 р. за № 0000170 та просить суд зобов`язати слідчого Харківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області вчинити певну дію, а саме прийняти постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до ЄРДР 14.01.2016 р. за № 0000170.

В судовому засіданні заявник та його представник просили суд задовольни вимоги, зазначені в скарзі та пояснили, що 16 грудня 2015 р. ОСОБА_3 звернувся до Харківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області із заявою від 16.12.2015 р. про злочин який передбачений ч. 1 ст. 384 КК України вчинений ОСОБА_6 . 22.01.2016 року ОСОБА_3 звернувся до слідчого ОСОБА_5 із клопотанням визнати його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні, але слідчий відмовив в задоволенні такого клопотання відповідною постановою від 6 лютого 2016 року, яку заявник просить скасувати. Підставою для скасування такої постанови заявник вважає ту обставину, що діями ОСОБА_6 заявнику завдано моральної шкоди, оскільки заявник докладав додаткових зусиль на спростовання таких показань, які направлені на виправдання обвинуваченого в кримінальному провадженні, в якому заявник визнаний потерпілим.

Слідчий в судове засіданні не з`явився, але неявка слідчого не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

Вислухавши в судовому засіданні пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Постановою слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 від 6 лютого 2016 року в кримінальному провадженні № 0000170 від 14.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України ОСОБА_3 відмовлено в задоволені клопотання про визнання його потерпілим. Як вбачається із постанови слідчого приводом для проведення досудового розслідування кримінального провадження стала заява ОСОБА_3 про, на його думку, завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_6 в іншому кримінальному провадженню, в якому заявник є потерпілим.

На думку суду слідчим прийнято законне і обґрунтоване рішення і такі висновки суду ґрунтуються на наступному.

По перше: клопотання представника заявника про визнання заявника потерпілим ні за яких обставин не підлягає задоволенні, оскільки КПК України не містить такого інституту як представник заявника, що зокрема витікає із переліку прав заявника, визначених ст. 60 КПК України. Така особа може у судовому засіданні лише надавати заявнику правову допомогу.

По друге: відповідно до вимог ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Ця норма закону визначає один із основних принципів визначення особи потерпілою від злочину, а саме що суспільно небезпечне діяння повинно спрямовуватись на завдання шкоди безпосередньо особі потерпілого. Це означає, що інші особи, яким стало відомо про такий злочин, або які стали безпосередньо свідками злочину, або яким опосередковано завдано шкоди, наприклад в кримінальному провадженні при пошкодженні транспортного засобу без ознак завдання середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень, не можуть визнаватися потерпілими. Це стосується і опосередкованого завдання моральних страждань особам, проти яких безпосередньо не спрямовані злочинні діяння.

Із змісту диспозиції статті 384 КК України вбачається, що суспільна небезпечність цього злочину полягає в тому, що він порушує нормальну діяльність органів досудового слідства і суду щодо виявлення та дослідження фактів і обставин, які мають значення для об`єктивного, повного та всебічного розслідування і розгляду кримінальних та цивільних справ, перешкоджає встановленню істини та постановленню правосудного судового акту, тому цей злочин визначено Кримінальним кодексом України як злочин проти правосудд, а оскільки заявник не уособлює в собі правосуддя, то такий злочин не направлений проти нього особисто.

До цього суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Показання свідка згідно вимог ст. 95 КПК України визнаються доказами в кримінальному провадженні. Потерпілий правом оцінювати докази в кримінальному провадженні не наділений. Права потерпілого передбачені ст. 56 КПК України, яка зокрема наділяє потерпілого правом подавати докази. Оцінка доказів в кримінальному провадженні має наслідком ухвалення процесуальних рішень особами, що в силу своїх обов`язків наділені державою відповідними владними повноваженнями.

Отже, особисте ставлення заявника до дій свідка, в яких заявник вбачає завідому неправдивість показань, не може бути підставою кримінального переслідування такого свідка до того часу, поки вироком суду, що набрав законної сили в кримінальному продовженні, в якому такий свідок дав завідомо неправдиві показання, буде встановлено факт завідомої неправдивості показань.

Наявність факту притягнення до кримінальної відповідальності свідка до моменту визнання його показань завідомо неправдивими вироком суду, перешкоджає суду постановити такий вирок, оскільки свідок позбавляється права давати показання вільно, без тиску на нього з боку інших учасників кримінального провадження. Отже, визнання ОСОБА_7 потерпілим у кримінальному провадженні від 14.01.2016 року за № 0000170 за фактом дачі завідомо неправдивих показань ОСОБА_6 , порушить один із основних принципів правосуддя об`єктивність, оскільки ОСОБА_7 отримає елемент тиску і залякування свідка, який бажає давати вільно показання. Притягнення свідка до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 384 КК України в той час, коли такий свідок повинен давати показання в суді в іншому кримінальному провадженні, коли судом ще не досліджені показання свідка і не дана оцінка таким показанням у сукупності з іншими доказами є неприпустимим і за наявності інших ознак може розцінюватись як неправомірне втручання у діяльність судових органів.

Враховуючи наведене суд вважає необхідним визнати вимоги ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_4 такими, що не ґрунтуються на законі і відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 307 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 та адвокату ОСОБА_4 в задоволені скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її проголошення до судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя: ОСОБА_1