Ухвала
іменем україни
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянула в судовому засіданні 29 січня 2016 року у м. Києві касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Вироком Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду,
ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, в силу ст. 89 КК
такого, що судимості не мав,
засуджено за:
- ст. 128 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік;
- ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки;
- ч. 2 ст. 186 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.
За вироком суду, ОСОБА_4 22 березня 2015 року приблизно о 12.00 год. у квартирі АДРЕСА_1 , побачивши, що його мати ОСОБА_5 поклала на стіл грошові кошти в сумі 60 грн, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, всупереч волі матері, схопив їх та не зважаючи на спроби потерпілої забрати гроші, їх не віддав, а побачивши в її руці грошові кошти у сумі 10 грн, вихопив їх з рук та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 70 грн.
Крім того, цього ж дня приблизно о 12.10 год. ОСОБА_5 , намагаючись зупинити сина, прагнула схопити його за одяг, однак ОСОБА_4 , не передбачаючи можливості настання наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, хоча повинен був і міг їх передбачити, із значною силою відкинув у бік праву руку потерпілої, якою ОСОБА_5 ударилася об ребро дверного отвору квартири, внаслідок чого отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Крім цього, ОСОБА_4 08 квітня 2015 року приблизно о 10.45 год. в коридорі квартири АДРЕСА_1 , знаючи, що в кишені халату матері знаходяться грошові кошти, вирішив повторно відкрито заволодіти чужим майном, для чого, обмеживши можливість матері протидіяти його злочинним діям, з лівої кишені одягненого на ній халату дістав грошові кошти у сумі 50 грн та втік з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши матері матеріальної шкоди на вказану суму.
У касаційній скарзі прокурор ставить вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вказує на безпідставне, на його думку, застосування положень ст. 69 КК, внаслідок чого ОСОБА_4 призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальнихправопорушень та особі засудженоговнаслідок м`якості. Крім того, зазначає про недотримання судом апеляційної інстанції положень ч. 2 ст. 419 КПК.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ст. 128, частинами 1, 2 ст. 186 КК у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи прокурора про неправильне застосування до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК та як наслідок невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок м`якості, а також істотне порушення апеляційним судом вимог процесуального закону, на думку колегії суддів, є безпідставними.
При призначенні ОСОБА_4 покарання суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 65 КК в достатній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, відсутність обтяжуючих покарання обставин, а також дані про особу ОСОБА_4 , який в силу ст. 89 КК раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, частково відшкодував завдані збитки, що відніс до обставин, які пом`якшують покарання.
З урахуванням зазначених обставин, які обґрунтовано були визнані такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з огляду на думку потерпілої, яка просила суворо не карати винного, місцевий суд дійшов вірного висновку про можливість призначення ОСОБА_4 за розміром більш м`якого покарання у виді позбавлення волі, ніж передбачено законом.
Крім того, як убачається зі змісту ухвали, апеляційний суд, стверджуючи про правильність застосування судом першої інстанції до ОСОБА_4 положень ст. 69 КК, надав обґрунтовані відповіді на доводи апеляційної скарги прокурора, які аналогічні доводам касаційної скарги.
Свій висновок суд апеляційної інстанції переконливо мотивував в ухвалі, і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає.
Таким чином, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК і з наведеними в ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Покарання, призначене ОСОБА_4 із застосуванням ст. 69 КК, відповідає загальним засадам призначення покарання, є достатнім і справедливим, а тому підстави для скасування оскаржуваних судових рішень з мотивів, наведених у касаційній скарзі прокурора, відсутні.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а:
Відмовити прокурору, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3