№ провадження 11-кп/781/219/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 121 (101) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2016 року. м.Кіровоград

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2015 року, якою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заполярний, Мурманської області, Російська Федерація, українця, гр. України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 13.05.2003 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч. 3 ст. 185, ст. 104 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст..75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 4.05.2005 року іспитовий строк скасований і засудженого направлено в місця позбавлення волі для відбуття покарання;

- 13.01.2009 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 309, ст. 71 КК України на 1 рік 10 місяців позбавлення волі;

- 17.11.2010 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 18.05.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі

відмовлено у задоволені заяви про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_6 вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.05.2011 року засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.

22.11.2015 року ОСОБА_6 звернувся до районного суду з заявою про заміну невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі, заява мотивована тим, що він періодично працював та стає на шлях виправлення.

Суд своєю постановою від 28.12.2015 року відмовив у задоволенні згаданої заяви, мотивуючи тим, що недостатньо підстав, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення і довів це сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Та обставина, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання має п`ять заохочень не може свідчити про бездоганну поведінку засудженого.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду, а заяву його задовольнити, мотивуючи тим, що ухвала суду є необґрунтованою та не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що при розгляді його заяви районний суд не в повній мірі врахував, що він має заохочення за роботу на виробництві у колонії. Також судом не було враховано те, що 02.09.2014 року йому було вже відмовлено у застосуванні до нього ст.82 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про залишення ухвали суду без зміни, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Згідно ч.3 ст.82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є позитивні зміни, що відбуваються в його особистості, підтвердженні його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Ці позитивні зміни мають бути закріплені подальшим відбуванням покаранням, однак вже більш м`якого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_6 засуджений 18.05.2011 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 2 ст. 121 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 12 КК України даний злочин відноситься до категорії тяжкого злочину. Станом на 28.12.2015 року засуджений ОСОБА_6 відбув 5 років 28 днів призначеного покарання, залишок невідбутого строку покарання складає 2 роки 5 місяців 2 дні.

При цьому, як вбачається з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , а саме із витягу протоколу від 4.09.2014 року № 35 засідання адміністративної комісії Кіровоградської виправної колонії № 6 з питання заміни невідбутої частини строку покарання більш м`яким у виді обмеження волі, засудженому було відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як такому, що не став на шлях виправлення ( особова справа а.с. 136).

Також, як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_6 , останній був працевлаштований на дільниці виготовлення брикерів, сувенірній дільниці та дільниці готової продукції. Проявляв сумлінне ставлення до праці, за що один раз був заохочений правами начальника установи і два рази був заохочений правами начальника відділення соціально-психологічної служби. Після отримання заохочень став проявляти негативне ставлення до праці (а.с. 9).

Крім того, згідно матеріалів справи, за час відбування покарання, за допущені порушення установленого порядку відбування покарання засуджений ОСОБА_6 13 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, у тому числі поміщувався двічі до ДІЗО. Допущенні порушення виражались у невиконанні розпорядку дня, порушенні форми одягу, зберіганні заборонених речей.

Згідно довідки про заробітну плату (а.с. 18) засуджений ОСОБА_6 у період 2014-2015 років пропрацював тільки 2 місяці.

Відповідно до п. 5 ст. 118 КВК України за період відбування покарання у колонії ОСОБА_6 відпрацював 216 годин по благоустрою установи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до переконання, щодо недостатності підстав, які би свідчили про те, що засуджений ОСОБА_6 став на шлях виправлення і довів це сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Та обставина, що засуджений ОСОБА_6 за весь період відбування покарання має п`ять заохочень не може свідчити про бездоганну поведінку засудженого.

Отже, з аналізу наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_6 не довів своє виправлення, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції не знайшла свого підтвердження та обставина, що ОСОБА_6 проявляв сумлінну поведінку і ставлення до праці.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність відмови у задоволенні клопотання, оскільки дане клопотання засудженого ОСОБА_6 не знайшло свого обґрунтування під час його розгляду районним судом.

Будь-які дані про те, що суд допустив процесуальні порушення під час розгляду кримінального провадження або дані, які б вказували на неповноту чи не об`єктивність розгляду справи щодо ОСОБА_6 в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин колегія суддів, вважає необхідним ухвалу районного суду стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни.
Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляцію засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.12.2015 року щодо нього без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Апеляційного суду
Кіровоградської області ОСОБА_2