АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/92/16 Справа № 202/7457/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3

- ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду матеріали кримінального провадження № 0004117 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 03 листопада 2015 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Зоря Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, такого, що не працює, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що раніше не судився,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Хармулі Сонячного району Хабаровського краю, громадянина України, який має загальну середню освіту, такого, що не працює, не одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, мешканця АДРЕСА_2 , такого, що раніше судився,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:
Оскаржуваним вироком Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Цим же вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.

Також вирішено цивільний позов та долю речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 засуджені за те, що 20 грудня 2014 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку № 13 по вул. Осінній в місті Дніпропетровськ, побачивши раніше незнайомих їм ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачені з метою відкритого викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, вступили між собою в змову.

З метою реалізації свого злочинного наміру ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підбігли до ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , де у ОСОБА_7 раптово виник намір на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого. Після цього ОСОБА_7 обхопив правою рукою ОСОБА_10 за шию та намагався повалити її на землю. В цей час до ОСОБА_7 підбіг ОСОБА_11 та намагався присікти дії останнього. Однак, ОСОБА_6 , який перебував у змові із ОСОБА_7 та маючи єдиний з ним умисел на відкрите викрадення чужого майна із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, діючи умисно, скориставшись своєю фізичною перевагою над потерпілим ОСОБА_11 , повалив його на землю та став наносити удари ногами по голові та корпусу тіла потерпілого, після чого, подолавши його опір, відкрито викрав з руки останнього золотий браслет вартістю 9486 грн. та мобільний телефон марки nokia C500, вартістю 630 грн.

В цей час ОСОБА_7 , знаходячись біля потерпілої ОСОБА_10 наніс декілька ударів в обличчя та відкрито заволодів її сумочкою вартістю 960 грн., в якій знаходилося майно потерпілої, а саме: мобільний телефон марки nokia 6300 вартістю 700 грн., мобільний телефон марки nokia 5230 вартістю 637 грн. 99 коп., гаманець із грошовими коштами в сумі 250 грн., кредитна картка КБ ПАТ "ПриватБанк".

Після цього ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_6 та почав разом з ним наносити удари ногами по тулубу потерпілого ОСОБА_11 , а потім покинули потерпілих на землі та покинули місце події.

В результаті вказаних дій обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було спричинено майнову шкоду на загальну суму 12663 грн. 99 коп.

Обвинувачений ОСОБА_6 , не погодившись із вказаним судовим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та правильності його правової кваліфікації, просив пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання, застосувавши норми ст. ст. 69 та 75 КК України.

В обґрунтування вимог своєї апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 посилається на своє щиросердне каяття та активну допомогу у розкритті вчиненого кримінального правопорушення, його примирення з потерпілими та клопотання потерпілої сторони про призначення більш м`якого покарання, а також домовленість із потерпілою стороною про повне відшкодування майнової шкоди.

Стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 вирок суду першої інстанції жодним учасником кримінального провадження не оскаржується.

Від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , в яких вони зазначають, що жоден із доводів обвинуваченого не відповідає дійсності, оскільки ніякого примирення не було досягнуто, клопотання потерпілої сторони про призначення більш м`якого покарання відсутні, майнова та моральна шкода не відшкодована.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_9 , які кожен окремо підтримали вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка вважали, що підстави для задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого відсутні, в зв`язку з чим просила вирок суду першої інстанції залишити без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги обвинуваченого задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України обвинуваченим в апеляційній скарзі не оспорюються.
Інші учасники кримінального провадження апеляційних скарг не подавали.
За викладених обставин, колегія суддів при розгляді вимог апеляційної скарги обвинуваченого питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України не перевіряються.
Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги прокурора, колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого про наявність підстав для застосування норм ст. ст. 69 та 75 КК України.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкціях статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 КПК України, відповідно до положень Загальної частини того ж Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі просить застосувати до нього норми ст. 69 КК України, тобто призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Санкція ч. 2 ст. 186 КК України, за якою засуджено обвинуваченого ОСОБА_6 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.
Оскаржуваним вироком обвинуваченому ОСОБА_6 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, тобто мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.
Нормами ст. 69 КК України передбачено право суду постановити рішення, умотивувавши його, про призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу, або перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини того ж Кодексу за цей злочин, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
В оскаржуваному вироку суд першої інстанції зазначив, що в ході судового розгляду кримінального провадження було встановлено обставини, які відповідно до норм ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Як зазначили потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у своїх письмових запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого, спричинена в результаті вчиненого кримінального правопорушення майнова та моральна (немайнова) шкода не була їм відшкодована, їх примирення з обвинуваченими не відбулося.
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вище обставини, які визнані судом першої інстанції як такі, що пом`якшують покарання, в дійсності істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, а носять формальний характер, а тому підстави для застосування норм ст. 69 КК України відсутні.
Згідно норм ст. 75 КК України суд може прийняти рішення про звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, якщо при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Обвинувачений ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, який відповідно до норм ст. 12 КК України віднесено до тяжких злочинів, на момент вчинення злочину він не працював, за місцем свого помешкання характеризується посередньо, перед потерпілими не вибачився, завданої шкоди не відшкодував.
За викладених обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без відбування ним призначеного йому покарання неможливе, а тому підстави для його звільнення від відбування призначеного йому покарання відсутні.
Доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі, стосовно його щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину враховані судом першої інстанції при призначенні мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 186 КК України, за якою його засуджено. Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тобто відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів апеляційного суду

П О С Т А Н О В И Л А:
Вимоги апеляційної обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Індустріального районного суду міста Дніпропетровськ від 03 листопада 2015 року, ухвалений стосовно нього залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - в той же строк з дня отримання ним його копії.

Судді: