АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 668/2684/15-к
Номер провадження: 11кп/791/784/15 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого судді:ОСОБА_2
суддів: при секретарі: за участю прокурора: обвинуваченого: адвоката: ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 07 липня 2015 року відносно:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кострамка, Великоолександрівського району Херсонської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, неодруженого,без зареєстрованого місця проживання; проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 12.08.2003 р. за ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185, ст. 304, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України ; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 21.02.2006 р. за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 185 КК України; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 26.02.2007 р. за ч. 2 ст. 15 - ч. 2 ст. 186 КК України ; вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 14.09.2010 р. за ч. 1 ст. 187, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі ;
обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України;
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 07 липня 2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Початок строку відбуття покарання обраховано з 10.02.2015 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 08.02.2015 р. умисно з корисливого мотиву , повторно, перебуваючи в транзитному залі очікування залізничного вокзалу м. Херсон, розташованого за адресою: Привокзальна площа, 3-а, м. Херсон, відкрито шляхом ривка без застосування фізичного насильства, заволодів жіночою сумкою ОСОБА_2 вартістю 300 грн., в якій знаходились її особисті речі, а саме: гаманець вартістю 150 грн., грошові кошти в сумі 200 грн., проїзний білет на поїзд Одеса-Запоріжжя вартістю 40 грн., шарф вартістю 200 грн., пляшка води вартістю 5 грн., паспорт, студентський квиток та банківська картка на ім`я потерпілої, які матеріальної цінності для потерпілої не становлять, на загальну суму 915 грн., однак не закінчив злочин з причин, які не залежали від його волі, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, оскільки був затриманий на пероні біля залізничних колій залізничного вокзалу ст. Херсон.
Дії обвинуваченого кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, не закінчений з причин, які не залежали від волі особи, яка виконала всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
В апеляційних скаргах :
обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок скасувати у зв`язку із необґрунтованістю та ухвалити відносно нього виправдувальний вирок. Вказує на недостовірність показів свідка ОСОБА_9 , та зазначає, що свідок ОСОБА_10 взагалі не бачив затримання обвинуваченого. Крім того вказує, що потерпіла не точно вказала на його фото при пред"явленні фото для впізнання , оскільки його фото у протоколі відсутнє.

адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок скасувати та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування доводів скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що полягає в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а вина ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину не доведена. Зазначає, що свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не вказали на ОСОБА_7 , як на особу, що вчинила злочин, оскільки ОСОБА_11 взагалі не бачила обличчя злочинця, а ОСОБА_12 , який був понятим при огляді місця події, який проводився у приміщенні ЛВ міліції на станції Херсон, бачив вже затриманого, і чи цю людину було затримано на пероні він не знає. Свідок ОСОБА_9 , зазначив, що не знає як та в кого вилучалися викрадені речі після затримання особи. Потерпіла ОСОБА_2 під час судового засідання взагалі не вказала, що саме ОСОБА_7 скоїв відносно неї кримінальне правопорушення. Окрім того вважає, що протокол впізнання по фото та запис з відеокамер вокзалу не можна вважати допустимими доказами на підтвердження вини ОСОБА_7 . Також вказує на порушення права на захист ОСОБА_7 , в ході досудового розслідування, а тому вважає усі доказі, які були зібрані під час досудового розслідування та заявлені прокурором у судовому засіданні є недопустимими, бо отримані внаслідок істотного порушення ст. 87 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та адвоката ОСОБА_8 які наполягали на задоволенні поданих ними апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Мотивуючи висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України суд першої інстанції послався на досліджені докази, які відповідно до положень ст. 94 КПК України оцінені судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення .

Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та дана відповідна кваліфікація діям обвинуваченого.

Зокрема, суд першої інстанції дослідив і проаналізував надані в судовому засіданні показання:

потерпілої ОСОБА_2 про те, що 08.02.2015 р. в період часу з 18:00 годин до 19:00 годин в залі очікування залізничного вокзалу ст. Херсон, до неї підійшов невідомий їй чоловік і почав відволікати її увагу, а потім вихопив з її рук сумку і побіг в сторону перону на вихід з приміщення вокзалу. Вона стала бігти за ним і на її галас чоловік, який вихопив у неї сумку, був затриманий. Одразу після його затримання її сумка була їй повернута та оглянута в присутності понятих.

Під час пред`явлення потерпілій за судовим дорученням особи для впізнання, 20.06.2015 року потерпіла вказала на фото обвинуваченого ОСОБА_13 , як на чоловіка, який 08.02.2015 р. в приміщенні залізничного вокзалу вирвав у неї з рук сумку, зазначила, що впізнала чоловіка за рисами обличчя;

Свідка ОСОБА_11 про те, що 08.02.2015 р. вона перебувала на чергуванні в касі залізничного вокзалу ст. Херсон. Після 18:30 год. виходила зі службового приміщення і побачила чоловіка, який біг з сумкою до виходу з приміщення вокзалу, а слідом за ним бігла дівчина. Вони покликали працівників міліції, проте безпосередньо затримання не бачила;

Свідка ОСОБА_9 про те, що він близько 20:00 годин він перебував на пероні вокзалу ст. Херсон в очікуванні поїзда. Побачив як по перону біг чоловік, а слідом за ним молода дівчина, яка кричала про допомогу. Він затримав чоловіка, в руках у нього була жіноча сумка, як він зрозумів, належна дівчині, що його наздоганяла.

У суді він впізнав ОСОБА_7 як чоловіка , якого затримав на пероні.

Свідка ОСОБА_10 з приводу умов виявлення та вилучення у ОСОБА_7 викраденого майна.

В основу вироку відповідно до вимог ч. 5 ст. 95 КПК України покладено показання потерпілої та свідків щодо фактів, які вони сприймали особисто.

Наведені докази узгоджуються між собою , а тому підстав ставити їх під сумнів у суду не було.

Встановлені судом на підставі зазначених вище доказів обставини події підтверджуються і даними відеозапису із камер спостереження вокзалу, отримання якого не суперечить визначеному ч 2 ст. 93 КПК України порядку.

Суд дав належну оцінку і показанням обвинуваченого, який не визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину.

Перевіривши досліджені докази та оцінивши їх у сукупності , суд дійшов вірного висновку про те, що дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч 2 ст. 15 ч 2 ст. 186 КК України як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна( грабіж), вчинений повторно і що його винуватість у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена .

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про те, що показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілої ОСОБА_2 не доводять винуватість обвинуваченого у замаху на відкрите викрадення майна потерпілої є безпідставними , оскільки суд вірно визнав ці докази допустимими і достатніми у взаємозв"язку із іншими доказами для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_7 . Посилання апелянтів на неправдивість показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є голослівними, їх недостовірність стороною захисту у визначеному ст. 96 КПК України порядку не доводилася.

Деякі розбіжності в показаннях свідків на які посилаються апелянти не є істотними й не спростовують факту вчинення обвинуваченим поставленого йому за вину кримінального правопорушення.

Не погоджується судова колегія і з посиланням апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника на недопустимість протоколу пред"явлення особи для впізнання від 20.06.2015 р. , як доказу, оскільки зазначена дія проведена на підставі судового доручення від 28.05.2015 року відповідно до положень ст. 333 КПК України, потреба у якому вмотивована судом допитом потерпілої в режимі відеоконференції, яка в ході судового засідання вказала на складність впізнання обвинуваченого через погану якість відеозв`язку. Суд вірно зазначив, що пред`явлення особи для впізнання проведено із дотриманням положень кримінального процесуального закону. Відповідно до довідки слідчого ОСОБА_14 , який несе відповідальність за достовірність викладених у протоколі даних, у зазначеному протоколі на фото під № 1 міститься зображення ОСОБА_7 і не має підстав ставити під сумнів ці відомості.

Не грунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними посилання адвоката ОСОБА_8 про недопустимість покладених в основу вироку доказів через порушення права обвинуваченого на захист в ході досудового розслідування. Вбачається, що участь захисника у даному кримінальному провадженні не є обов"язковою, а заявлена в ході судового розгляду вимога обвинуваченого про призначення захисника була задоволена судом. Відомості про те, що обвинувачений заявляв вимогу про призначення захисника в ході досудового розслідування, і така вимога не була задоволена слідчим, матеріали провадження не містять. Зазначене не спростовано обвинуваченим в суді апеляційної інстанції.

Крім того, чинне кримінальне процесуальне законодавство не передбачає участі адвоката під час збирання стороною обвинувачення доказів, які суд поклав в основу обвинувального висновку щодо ОСОБА_7 , під час їх дослідження у суді захисник був присутнім.

Призначаючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України врахував , що обвинувачений скоїв тяжкий злочин, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, врахував відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих обставин.

Суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених законом про кримінальну відповідальність і обґрунтовано дійшов висновку про необхідність виправлення ОСОБА_7 в умовах ізоляції його від суспільства. Таке покарання на думку колегії суддів є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, та відповідає положенням ст. 68 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування вироку не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого, його захисника, а тому їх слід залишити без задоволення , а вирок щодо ОСОБА_7 без зміни.

Керуючись ст. 404,405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Вирок Суворовського районного суду м. Херсона від 07 липня 2015 року відносноОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і з цього часу протягом 3 місяців , а обвинуваченим в той же строк із дня отримання її копії,може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Учасники судового розгляду мають право отримати в суді копію ухвали суду.

Надіслати не пізніше наступного дня після постановлення ухвали її копію учасникам судового провадження, який не були присутніми в судовому засіданні.

Судді :

( підпис) ( підпис) ( підпис)___________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

копія вірна, ухвала набирає законної сили 27.10.2015 року

суддя ОСОБА_2