[1] АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря
судового засідання - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04 січня 2016 року, у кримінальному провадженні №0000358,

за участю на відеоконференцзвязку
особи, що подала скаргу - ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.01.2016 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою підозрюваного ОСОБА_5 на бездіяльність старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яка полягає у неврученні повідомлення про підозру впродовж встановленого законом строку.
Рішення слідчого судді мотивовано тим, положеннями ст. 278 КПК України, а також пунктами 9,11, 12 Розділу ХІ Перехідних положень цього Кодексу чітко не визначено строків повідомлення про підозру особам щодо яких кримінальна справа за правилами КПК України 1960 року направлена прокурору на додаткове розслідування, тому вимоги скарги, не є предметом оскарження відповідно до вимог ст. 303 КПК України.
Окрім цього, як зазначено в ухвалі слідчого судді інших питань, вирішення яких відповідно до КПК України, входить до повноважень слідчого судді скарга ОСОБА_5 не містить.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій вважаючи ухвалу слідчого судді незаконною, просить її скасувати, постановити нову, якою визнати, що під час досудового розслідування було допущено грубе порушення права на захист та істотне порушення вимог кримінального закону органами досудового слідства.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення слідчого судді обґрунтовується нормами Кодексу редакції 1960 року, який втратив чинність та норми цього Кодексу не можуть вступати в колізію з нормами чинного КПК України. Тому, з врахуванням того, що п. 12 Розділу ХІ Перехідних положень встановлено, що розслідування кримінальних справ, у разі їх повернення судом прокурору для проведення додаткового розслідування проводиться у порядку, передбаченому цим Кодексом, що зобов`язувало слідчого виконати вимоги ч. 2 ст. 278 КПК України, зокрема вручити йому письмове повідомлення про підозру не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту його затримання або внесення відомостей до ЄРДР, а також вирішити питання щодо обрання міри запобіжного заходу. Проте, на протязі півтора місяці з 26.11.2015 року по 11.01.2016 року він утримувався під вартою без рішення суду, чим порушено його право на свободу.
Крім цього, стверджує, що органами досудового розслідування порушено вимоги ст. 214 КПК України, оскільки за матеріалами кримінальної справи, що надійшла до прокуратури за супровідним листом від 20.11.2015 року, відомості до ЄРДР були внесені лише 26.11.2015 року, тому з врахуванням положень ст. 278 КПК України повідомлення про підозру мало бути вручено 27.11.2015 року.
Проте, слідчий суддя, залишив поза увагою численні порушення допущені органом досудового розслідування, про що він вказував в поданій скарзі, в зв`язку з чим просить ухвалу слідчого судді скасувати, відкрити провадження за його скаргою, перевірити дотримання вимог процесуального закону слідчим і прокурором під час досудового розслідування та визнати грубе порушення права на захист.
Водночас, вважає, що слідчим суддею під час розгляду його скарги порушено вимоги ст. 306 КПК України, оскільки не досліджено матеріали провадження, які є предметом розгляду, а також не вислухано його доводи стосовно поданої скарги.
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, вивчивши матеріали провадження за скаргою ОСОБА_5 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді про відсутність предмета оскарження, за наведених у скарзі ОСОБА_5 підстав, зокрема бездіяльності слідчого щодо невручення повідомлення про підозру впродовж встановленого законом строку, є правильним, оскільки статтею 303 КПК України встановлено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на їх оскарження.
Так, за змістом ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню.
Проте, як вбачається з матеріалів скарги, кримінальна справа, щодо ОСОБА_5 31.08.2015 року ухвалою колегії суддів Києво-Святошинського районного суду Київської області повернута прокурору на додаткове розслідування. Цією ж ухвалою ОСОБА_5 залишено без змін запобіжний захід тримання під вартою.
Таким чином, аналіз вказаних норм та фактичних обставин, зокрема - обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу ухвалою суду під час розслідування кримінальної справи в порядку КПК України 1960 року, виключає факт його затримання в порядку Глави 18 КПК України (редакції 2012 року), а в зв`язку з цим і обов`язку слідчого передбаченого ч. 2 ст. 278 КПК України (редакції 2012 року) щодо вручення письмового повідомлення про підозру в строк, який він зазначав в скарзі поданої до слідчого судді.
Наведене, на думку колегії суддів, а також відсутність у чинному КПК України норми, яка б встановлювала строк протягом якого особі повинна бути вручена підозра, у разі повернення щодо такої особи справи на додаткове розслідування, позбавляє можливості учасників кримінального провадження оскаржувати під час досудового розслідування таку бездіяльність.
Таким чином, слідчий суддя у відповідності до ст. 303 КПК України, яка передбачає вичерпний перелік скарг, які підлягають розгляду слідчим суддею під час досудового розслідування обґрунтовано дійшов висновку, про те, що скарга ОСОБА_5 в цій частині не є обґрунтованою та розгляд вказаного питання не відноситься до компетенції слідчого судді.
Що стосується вимог апеляційної скарги ОСОБА_5 про перевірку дотримання вимог процесуального закону слідчим і прокурором під час досудового розслідування та визнання грубим порушенням права на захист, то вказані вимоги, на думку колегії суддів, не входять до повноважень слідчого судді.

Оскільки, у відповідності до ч. 3 ст.26 КПК України 2012р. слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 04.01.2016 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , яка полягає у неврученні повідомлення про підозру впродовж встановленого законом строку залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
С У Д Д І:

______________ _______________ ____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/796/431/2016
Категорія ст. 303КПК
Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_7
Доповідач: ОСОБА_1