Справа № 428/634/14-к
Провадження № 11кп/782/247/15
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2015 року м. Сєвєродонецьк Луганської області
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді : ОСОБА_1
суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарях : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6
за участю прокурора : ОСОБА_7
обвинуваченого : ОСОБА_8
адвоката - потерпілого : ОСОБА_9
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Апеляційного суду Луганської області змінену апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_10 та уточнену апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 на
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 вересня 2015 року у кримінальному провадженні № 0001720 щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_8 , яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, який працював ПП «Азуріт», адміністратором, проходить військову службу в Луганському обласному військоматі, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;
Якого визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі 850 ( вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп., позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_8 в рахунок відшкодування майнової шкоди у сумі 5000 грн. та моральної шкоди у розмірі 18000 грн. залишені без задоволення.

Запобіжний захід не обирався.

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним в скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

07 червня 2014 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_8 перебував на пляжі озера «Клешня», розташованого за с. Сиротине м. Сєвєродонецьку Луганської області, де зустрів ОСОБА_11 , з яким ОСОБА_8 тривалий час перебуває у неприязних відносинах.
Між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 виникла лайка, в ході якої ОСОБА_8 , маючі намір, спрямований на спричинення легких тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_11 палицею 6 ударів по різним частинам тіла, а саме: голові, обличчю, по спині, животу, завдавши тому фізичного болю, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку, забій тім`яної області, забій носа, забій грудного відділу хребта, садни грудної клітини.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 207 від 09 червня 2014 року, дані тілесні ушкодження виникли від травмуючих тупих твердих предметів з обмеженою поверхнею, особливі властивості травмуючої поверхні яких на пошкодженні не відобразились, або соударені з ними, можливо в термін, вказаний в постанові та по ступеню важкості кваліфікуються: забій грудної клітини як легкі тілесні ушкодження; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій тім`яної області, забій носа як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
На зазначений вирок суду подано апеляційні скарги старшого прокурора прокуратури м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 .
В зміненій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 200 годин громадських робіт та задовольнити цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 . В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що не оскаржуючи вини ОСОБА_8 , правильності кваліфікації його дій, фактичні обставини, вважає вирок суду необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону та невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Зазначає , що призначене судом покарання не відповідає ступеню тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого, який провину свою не визнав, завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду не компенсував.
Окрім того, судом порушено вимоги ст.65 та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судом кримінального покарання», оскільки при обговоренні питання про призначення особам передбаченого законом менш суворого покарання, суд повинен враховувати їх щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків тощо.
Разом із тим, прокурор вважає незаконним та необґрунтованим відмову в задоволенні цивільного позову потерпілого.
В уточненій апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_11 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді двох років обмеження волі, задовольнити цивільний позов, стягнувши з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 18000 грн.
З підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що вирок в частині призначеного покарання не є вмотивованим, бо не наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення всупереч вимогам ч. 4 ст. 370 КПК України. Також ,звертає увагу на ту обставину, що ним було заявлено позовні вимоги, обґрунтовані доказами, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, однак ці вимоги фактично не були розглянуті судом першої інстанції, разом із тим,суд першої інстанції незаконно відмовив в їх задоволенні.
Вважає призначене обвинуваченому судом першої інстанції покарання занадто м`яким, оскільки не враховано скоєння обвинуваченим злочину в стані алкогольного сп`яніння, який не визнав своєї провини та не попросив у потерпілого пробачення, не компенсував завдану матеріальну та моральну шкоду. Суд послався на ар.спр.104, на якому розміщено фотокопію військового квитка ОСОБА_12 , вказаний документ у судовому засіданні не досліджувався та до справи не долучався.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, зазначив, що він обмежений апеляційними вимогами, просив скасувати вирок суду в частині цивільного позову, а щодо міри покарання обвинуваченого, то на розсуд апеляційного суду, представника потерпілого - адвоката ОСОБА_9 , який просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді двох років обмеження волі, задовольнити цивільний позов, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальну шкоду в розмірі 5000 грн. та моральну шкоду у розмірі 18000 грн., обвинуваченого, який просив вирок суду залишити без змін, а апеляційні скарги потерпілого та прокурора без задоволення, провівши судові дебати та заслухавши обвинуваченого в останньому слові, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обсудивши доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 404 КПК України перегляд судового рішення суду проводиться в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого .

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Сторонами не оскаржуються фактичні обставини справи, винуватість ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій, в зв`язку із чим, зазначені обставини не являються предметом апеляційного оскарження та не переглядаються апеляційним судом.
Суд першої інстанції правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.2 ст.125 КК України, як спричинення потерпілому ОСОБА_11 умисних легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Призначаючи обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене ч.2 ст.125 КК України, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до правопорушень невеликої тяжкості, особи винного, який проходить військову службу за контрактом , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, з врахуванням відсутності обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, відповідно до ст.ст.66,67 КК України.
Разом із тим, в санкції ч.2 ст.125 КК України передбачено мінімальне покарання у вигляді штрафу в розмірі від 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до вимог ч.2 ст.53 КК України, покарання у вигляді штрафу призначається не у твердій сумі, а у ставках неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тоді як суд першої інстанції, в порушення ч.2 ст.53 КК України, призначив обвинуваченому штраф у розмірі 850 грн., а не в певній кількості неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що являється порушенням матеріального права.
В зв`язку із чим, резолютивну частину вироку суду належить змінити, уточнити в частині призначення покарання. ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 / п`ятьдесяти / неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 / вісімсот п`ятьдесят / грн.00 коп.
Колегія суддів вважає, що таке покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Доводи прокурора та потерпілого, що при призначенні покарання обвинуваченому судом не враховано невизнання його вини , а також не погашення матеріальної та моральної шкоди, завданої потерпілому, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки суд першої інстанції врахував зазначені обставини, що вбачається із вироку суду.
Доводи прокурора, що судом першої інстанції порушено п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року « Про практику призначення судом кримінального покарання» не відповідають дійсності, оскільки, ч.ч.3,4 п.2 ПВСУ зазначено, що коли санкція Закону, за яким особу визнано винною, нарівні з позбавленням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановлені вироку потрібно обговорювати питання про призначення покарання, не пов`язанного з позбавленням волі.
Призначаючи покарання у вигляді штрафу або виправних робіт і визначаючи розмір та строки відповідного покарання, суди мають враховувати майновий стан обвинуваченого , наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, батьків похилого віку.
Зазначені вимоги судом виконані в повному обсязі, з врахуванням того, що обвинувачений вперше вчинив злочин, обставини, які обтяжують покарання, відсутні, правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до правопорушень невеликої тяжкості, обвинувачений як на момент розгляду провадження в суд першої інстанції, так і на час його розгляду в апеляційній інстанції, проходить військову службу за контрактом , раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем роботи, на диспансерному обліку у нарколога та психіатра не перебуває .
Разом із тим, не визнання ним своєї провини та не відшкодуванням завданих збитків, не являється підставою для призначення йому більш суворого покарання.
В зв`язку із чим, колегія суддів не погоджується з доводами потерпілого та прокурора, викладених у їх апеляційних скаргах, про необхідність застосування більш суворого покарання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ніж призначеного судом першої інстанції , а тому, в цій частині їх апеляційні вимоги належить залишити без задоволення.
Доводи потерпілого, що судом не враховано, що обвинувачений вчинив правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, являються неспроможними, оскільки судом першої інстанції розглянуто кримінальне провадження в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, разом із тим, останньому не ставиться в провину скоєння правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, в зв`язку із чим, вказана обставина не зазначена у фабулі обвинувачення вироку суду першої інстанції.
Доводи потерпілого, що відсутні докази на підтвердження проходження військової служби обвинуваченим являються неспроможними, оскільки із дослідженого апеляційним судом оригіналу військового квитка обвинуваченого вбачається, що як на момент розгляду справи в суді першої інстанції так і на теперішній час, обвинувачений являється військовослужбовцем та проходить військову службу по контракту в Луганському обласному військоматі.
Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого;
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано, із надуманих підстав, в повному обсязі відмовив в задоволенні цивільного позову потерпілого про стягнення з обвинуваченого на його користь матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що надані суду копії епікризів неможливо прочитати з метою перевірки правильності розрахунку позову, що не відповідає дійсності та не являється законною підставою для відмови у задоволенні цивільного позову потерпілого.
Вирок суду в частині відмови в задоволенні цивільного позову належить скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки колегія судів вважає, що скасовуючи вирок в частині відмови потерпілому в задоволені його цивільного позову погіршується становище обвинуваченого, однак, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити новий вирок, оскільки перелік випадків, , коли апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зазначений в ст.420 КПК України , носить вичерпний характер та розширеному тлумаченню не підлягає.
За таких обставин, змінена апеляційна скарга прокурора та уточнена апеляційна скарга потерпілого, підлягають частковому задоволенню .
На підставі наведеного, керуючись ч.ч.1.2 ст.404,405, п.п.2,6 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408,п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413, ст.415 , ст.418,419 КПК України колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Луганської області,-
У Х В А Л И Л А :
Змінити вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 вересня 2015 року стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_8 в частині призначеного покарання.
ОСОБА_8 вважати засудженим за ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 / п`ятьдесяти / неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 / вісімсот п`ятьдесят / грн.00 коп.
Скасувати вирок суду в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди та в цій частині призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Задовольнити частково змінену апеляційну скаргу старшого прокурора прокуратури м. Сєвєродонецька Луганської області ОСОБА_10 та уточнену апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_11 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення .

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3

___________________ ____________________ _______________________