Ухвала
іменем України 16 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000414,

встановила :

вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року

ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, уродженця м. Красний

Лиман Донецької області, проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

засуджено за:
- ч. 2 ст. 125 КК України на 2 місяці арешту;
- ч. 1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 остаточно визначено покарання 5 років позбавлення волі.
Відповідно до ст. ст. 71, 72 КК України, до покарання призначеного ОСОБА_4 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Славутицького міського суду Київської області від 8 грудня 2014 року 10 днів позбавлення волі; за вироком Броварського міського суду Київської області від 13 лютого 2015 року 1 місяць позбавлення волі і остаточно визначено ОСОБА_4 5 років 1 місяць 10 днів позбавлення волі.
Вирішені питання про судові витрати та речові докази у провадженні.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року вирок залишено без зміни.
За вироком суду ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що він 17 травня 2015 року, приблизно о 20 годині, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у приміщенні будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту, на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс два удари ножем в ліве надпліччя та плече ОСОБА_5 , чим спричинив потерпілій легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я та однин удар ножем в задньої праву поверхню грудної клітки ОСОБА_6 , заподіявши потерпілому тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Як вбачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ставить питання про зміну постановлених судових рішень та пом`якшення призначеного за ч. 1 ст. 121 КК України покарання шляхом застосування ст. 69 КК України. Вказує, що має постійне місце проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Вважає, що суд призначив суворе покарання, не врахував щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій з боку потерпілих, позитивну характеристику з місця ув`язнення, наявність трьох малолітніх дітей, а також участь в АТО.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.
Як убачається з касаційної скарги, доведеність винності ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, засудженим у касаційному порядку не оспорюються.
Що стосується призначеного покарання, то колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вказаних вимог закону судом дотримано.
Суд з достатньою повнотою врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених невеликої тяжкості та тяжкого злочинів, відсутність цивільного позову, особу винного, який за місцем проживання та місцем колишньої служби характеризується негативно, його вік, сімейний стан, те, що він офіційно не працює, раніше двічі притягувався до кримінальної відповідальності і не відбув покарання.

Посилання засудженого на утримання трьох малолітніх дітей неспроможні, оскільки суд, призначаючи міру покарання зазначив, що рішенням Славутицького міського суду Київської області від 6 серпня 2014 року ОСОБА_4 позбавлений батьківських прав.

Обґрунтовано не визнав суд обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочинів, оскільки з судових рішень убачається що протягом досудового та судового слідства ОСОБА_4 пояснював, що не пам`ятає обставин події злочину, як і за що спричинив удари потерпілим.

Правильно визнано судом обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, та ту, що його обтяжує, - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням усіх обставин справи, даних про особу винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 121 КК України, навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначивши, що за таких умов буде досягнута мета покарання.
Правильно, відповідно до вимог ст. ст. 70, 71, 72 КК України, судом визначено і остаточне покарання ОСОБА_4 .
Доводи засудженого щодо суворості призначеного покарання, були предметом перевірки апеляційного суду.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи ОСОБА_4 зазначив, що даному випадку, наявна лише обставина, що пом`якшує покарання, однак обвинувачений за місцем проживання та проходження служби характеризується негативно, як особа, що не контролює своєї поведінки, схильна до проявів агресії, зловживає спиртними напоями, згідно наданих документів, був працевлаштований, проте до роботи не повернувся, нові злочини вчинив перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в період невідбутого покарання за двома іншими вироками, що позбавляє суд законних підстав застосувати ст. 69 КК України.
Апеляційний розгляд справи проведений з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується, що призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, сприятиме його виправленню і перевихованню, попередженню вчинення ним нових злочинів, а тому не вбачає підстав для прийняття рішення про його пом`якшення із застосуванням ст. 69 КК України.
Враховуючи викладене, касаційні вимоги засудженого безпідставні.
Інших доводів, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого не наведено.
Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 3 листопада 2015 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3