ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-2127кМ15 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та із застосуванням ст. 69 КК України, призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки, передбачені п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішені питання процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він в невстановлений час та в невстановленої досудовим слідством особи незаконно придбав та зберігав з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено, каннабіс (марихуана) масою 1,885 грам. 11 червня 2012 року близько 18 години 30 хвилин засуджений, знаходячись у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , збув зазначений наркотичний засіб за 200 гривень ОСОБА_7 .

23 червня 2012 року ОСОБА_6 в місті Рівному повторно незаконно, з метою збуту, придбав у невстановленої досудовим слідством особи психотропну речовину амфетамін (фенамін) масою 0,045 грама, яку перевіз за місцем проживання в місто Костопіль, де і зберігав. 24 червня 2012 року близько 15 години засуджений, знаходячись по АДРЕСА_3 , повторно незаконно збув придбану психотропну речовину за 100 гривень ОСОБА_7 .

Ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 22 грудня 2014 року щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.
В касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону, та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого, порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду і направлення кримінальної справи на новий апеляційний розгляд. При цьому не погоджується з рішенням суду про призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Також прокурор вважає, що судом не мотивовано яким чином обставини, що пом`якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та дають підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, визначеної у санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений злочин. Крім того, прокурор вказує на порушення апеляційним судом вимог ч. 7 ст. 362 КПК України (1960 року), а саме ненадання засудженому останнього слова.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав касаційну скаргу про необхідність скасування ухвали суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 395 КПК України (1960 року) касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.

Обставини вчинення злочину, доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 307 КК України у касаційній скарзі прокурора не оспорюються.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Суд призначає покарання згідно зі ст. 65 КК України у межах санкції закону, з урахуванням ступеню тяжкості злочину, даних про особу засудженого та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Цією ю ж нормою кримінального закону встановлено можливість суду призначити більш м`яке покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи винного.
Вимоги статей 65, 69 КК України, при призначенні ОСОБА_6 покарання нижчого, ніж передбачене санкцією ч.2 ст.307 КК України, судом дотримано.
Як вбачається з вироку судом враховано ті обставини та дані про особу винного, з якими закон пов`язує можливість призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального кодексу України.
Призначаючи таке покарання судом дотримано і рекомендацій, наведених у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно яких з урахуванням ступеня тяжкості, обставин, наслідків злочину і даних про особу винного, судам належить обговорювати питання про призначення менш суворого покарання, ніж передбаченого законом, зокрема, особам, які вперше вчинили злочини, щиро розкаялися у вчиненому та відшкодували завдані збитки.
Колегія суддів вважає, що обрані судом вид і розмір покарання є необхідними та достатніми для виправлення ОСОБА_6 і попередження нових злочинів. Підстав вважати призначене цьому засудженому покарання явно несправедливим через його м`якість, про що зазначає прокурор у касаційній скарзі, не вбачається.
Щодо звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, то судом дотримано положення ч.1 ст.75 КК України, якою регулюється таке звільнення.
У відповідності до зазначеної норми кримінального закону, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Як убачається суд, приймаючи рішення про можливість виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання, врахував, що він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину.
Крім того, суд взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та часткове визнання вини, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Таким чином, призначення ОСОБА_6 покарання та звільнення цього засудженого від його відбування, на переконання колегії суддів, відповідає вимогамст.ст. 65, 75 КК України.
Апеляційний суд, розглядаючи апеляційну скаргу прокурора, дотримався вимог ст. 377 КПК України (1960 року), належним чином перевірив усі доводи апеляційної скарги прокурора поданої на вирок місцевого суду, на кожний з них дав вичерпну відповідь і обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни.
Не вбачається законних підстав вважати обґрунтованими доводи касаційної скарги про порушення колегією суддів суду апеляційної інстанції вимог кримінально-процесуального закону про надання підсудному, який брав участь у апеляційному розгляді справи, останнього слова.
У відповідності до положень ст.350, ч.2 ст.387 КПК України (1960 року), вказівка на те, в чому полягає незаконність ухвали суду апеляційної інстанції повинна бути обґрунтована відповідними доводами.
Вказуючи на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ч.7 ст.362 КПК України (1960 року) прокурор цю обставину в касаційній скарзі не обґрунтував.
Жодних доводів про порушення права на захист засудженого ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції не надано стороною обвинувачення і в ході розгляду справи в касаційному порядку.
За таких обставин посилання автора касаційної скарги на недотримання колегією суддів суду апеляційної інстанції вимог кримінально-процесуального закону щодо необхідності надання засудженому ОСОБА_6 останнього слова, без наведення докладних доводів такого порушення, не є достатньою підставою для скасування судового рішення.
Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а ухвала апеляційного суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 394-396 КПК України (1960 року), п. 11, 15 розділу XI КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_5 , залишити без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 16 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3