Справа № 314/3266/15-к
Провадження № 1-в/314/742/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.08.2015 року м. Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю прокурора: ОСОБА_2 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_3 ,

засудженого: ОСОБА_4 ,

секретаря: ОСОБА_5 ,

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, освіта середня, не одружений, до засудження не працював, засудженого:

-02.12.2003 року Оріховським райсудом Запорізької області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст.. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 19.04.2004 року Приморським райсудом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки; Згідно постанови Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.11.2005 року на підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням, призначеним вироком Оріховського райсуду Запорізької області від 02.12.2003 року, остаточно призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі; На підставі ч.2 ст. 78 КК України направлений для відбування покарання в місця позбавлення волі; Звільнений 11.04.2008 року з Вільнянської ВК ( № 20 ) за відбуттям строку покарання;

- 13.10.2004 року Приморським райсудом Запорізької області за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 71 КК України до 3 років 8 місяців позбавлення волі; Постановою Вільнянського райсуду Запорізької області від 10.11.2005 року вирок скасовано в зв`язку з декриміналізацією діянь на підставі Закону України № 2635- 1V від 02.06.2005 року;

- 20.04.2010 року Жовтневим райсудом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України року Ленінським районним м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 15.02.2012 року знятий з обліку КВІ Комунарського району Запорізької області в зв`язку з закінченням іспитового строку на підставі постанови Комунарського райсуду Запорізької області від 12.05.2011 року;

- 29.12.2014 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі;

Зараз відбуває покарання у Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55)

Початок строку: 29.12.2014 року Кінець строку: 29.12.2015 року

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В судовому засіданні представник установи ОСОБА_3 клопотання засудженого не підтримав, вважає, що засуджений на шлях виправлення не встав.

Прокурор у судовому засіданні заперечує проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів своє виправлення оскільки за час відбування покарання він ані заохочень, ані стягнень не має. Крім того, засуджений працював не протягом всього періоду знаходження в місцях відбування покарання. Отже, вважає, що відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 від подальшого відбування покарання.

Суд, заслухавши пояснення представника адміністрації Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55), засудженого, прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, дійшов висновку, що у задоволенні подання має бути відмовлено з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як вбачаться з матеріалів подання та особистої справи ОСОБА_4 , останній був засуджений та відбуває покарання у вигляді 1 року позбавлення волі за скоєння злочину середньої тяжкості. Строк відбуття покарання засудженим обчислюється з 29.12.2014 року, і на день розгляду клопотання засуджений вже дійсно відбув половини призначеного судом покарання, що згідно ст.81 КК України свідчить про наявність формально-юридичної підстави для умовно-дострокового звільнення.

Проте, розглядаючи подання, суд також враховує, що згідно з положеннями ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

У відповідності з ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Натомість, як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_4 з 15.02.2015 року перебував на лікуванні в спеціалізованій туберкульозній лікарні Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) і за весь період відбування покарання працевлаштований не був, не залучався без оплати праці до роботи в господарчій обслузі по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених.

Згідно положень ст.123 КВК України при визначення ступеня виправлення засуджених враховується їх участь у виховних заходах, стимулювання правослухняної поведінки засуджених здійснюється за допомогою програм диференційованого виховного впливу.
Проте згідно особистої справи засудженого, та його характеристики адміністрацією Софіївській виправній колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) - ОСОБА_4 участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу не приймає.

За весь період відбування покарання в місцях позбавлення волі, починаючи з 30.12.2014 року, ОСОБА_4 не отримав жодного заохочення.

Також при розгляді подання суд враховує, що 29.04.2015 року комісією Софіївської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№55) ОСОБА_4 було відмовлено в застосуванні ст. 81 КК України як особі, що не довела своє виправлення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 не переконав суд в тому, що в період після прийняття комісією Кам`янської виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№101) вказаного рішення від 29.04.2015 рок до дня розгляду судом його клопотання засуджений скоїв будь-які активні дії, які б свідчили про його беззаперечне виправлення; у зазначений період жодного заохочення засуджений не отримав.

При цьому суд критично ставиться до посилань ОСОБА_4 на його поганий стан здоров`я як на підставу можливості застосування до нього пільги, встановленої ст. 81 КК України.
Дійсно, в судовому засіданні підтверджено факт захворювання засудженого на туберкульоз.
Проте, маючи таку ваду здоров`я, ОСОБА_4 зараз засуджений та відбуває покарання за злочин, пов`язаний з незаконним зберіганням наркотичного засобу (опія ацетильованого) для власного вживання.
Вищенаведене переконує суд в тому, що поганий стан здоров`я засудженого не може розглядатись як безумовна підстава унеможливлення скоєння ним нових злочинів, і не є підставою для його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.
У разі наявності у ОСОБА_4 тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню ним покарання, питання щодо звільнення засудженого від подальшого відбування покарання повинно вирішуватись в порядку, передбаченому ст.84 КК України, а не ст. 81 КК України.

Згідно ст.6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення суд виходить з того, що шлях виправлення та обсяг дій засудженого, що доводять його виправлення, є індивідуальним в кожному конкретному випадку.

Всі перелічені обставини в їх сукупності переконують суд в тому, що ОСОБА_4 до теперішнього часу не проявив себе як особа, що довела своє перевиховання та виправлення в розумінні і ст. 6 КВК України, а отже засуджений, за висновком суду, не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст. 81 КК України.
На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 , який відбуває покарання у Софіївській виправної колонії УДПтСУ в Запорізькій області (№ 55) - відмовити.

На ухвалу протягом семи діб може бути подана апеляція до Апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області.

Суддя ОСОБА_1

07.08.2015

07.08.2015