Справа № 527/2616/15-к
провадження № 1-кп/527/182/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2015 року м..Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

з участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине кримінальне провадження № 0000748 від 09.08.2015 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кагамлик Глобинського району Полтавської області, українця, громадянина України, розлученого, освіта середня, не працюючого, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
8 серпня 2015 року, близько 20.00 години, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, з даху господарського приміщення на території непрацюючої школи, розташованої в с. Бориси Глобинського району Полтавської області, яка знаходиться на балансі Борисівської сільської ради, шляхом вільного доступу, таємно демонтував 13 листів шестихвильового шиферу, бувшого у використанні понад 10 років, розміром 112,5х175 см, вартістю однієї секції 75 грн., загальною вартістю 975 грн. Викрадений шифер склав під стіною господарського приміщення і хотів переносити його до себе додому, проте, був помічений жителями с. Бориси - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які викликали працівників міліції.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України, за обставин викладених вище визнав повністю. Пояснив, що мав намір ремонтувати вдома сарай, дах якого протікав, от і зважився на крадіжку. Оскільки шифер на господарській споруді був старий, то йому вдалося відірвати його руками. Викрадене він склав під господарською спорудою і хотів перенести додому, але його помітили. Розумів, що це майно школи.

Фактичні обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорювалися, тому за згодою учасників судового провадження інші докази по справі, крім показань обвинуваченого та даних, що його характеризують, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, судом не досліджувалися.

В діях ОСОБА_4 суд встановив наявність складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка). Вина обвинуваченого доведена в установленому законом порядку. Суд не погодився з обвинуваченням, яке кваліфікувало дії ОСОБА_7 , як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, та в обвинувальному акті вказало , що сільській раді було спричинено збитки у сумі 975 грн.

Підстави для цього наступні. Обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин було не закінчено з причин, які не залежали від його волі. Крадіжка майна це злочин з матеріальним складом і є закінченим з моменту спричинення майнової шкоди власності.

Тобто, у незакінченому злочині умисел винного не був повністю реалізований, об`єктивна сторона не розвинена, не виконана, шкода об`єкту не спричинена, а злочинна діяльність припинена у зв`язку з обставинами, які виникли всупереч волі і бажанню суб`єкта, в конкретному випадку це затримання винного жителями с. Бориси працівниками сільської ради. З огляду на викладене, правильною є кваліфікація дій обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості, вперше притягується до кримінальної відповідальності, дані про притягнення до адміністративної відповідальності відсутні, за місцем проживання характеризується посередньо. Згідно довідок Глобинської ЦРЛ на обліку у лікаря нарколога не перебуває, перебуває на обліку у лікаря психіатра. Відповідно до акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи, наявний у обвинуваченого ОСОБА_4 психічний розлад у вигляді розладу особистості та поведінки органічного походження, в період часу, що відноситься до інкримінованого йому протиправного діяння, не позбавляв його здатності повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обставинами, що пом`якшують покарання є повне визнання вини, активне сприяння слідству у розкритті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

Врахувавши викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без реальної ізоляції від суспільства, а тому призначає покарання у виді громадських робіт на мінімальний строк, визначений санкцією статті, яке буде достатнім для його виправлення. Призначення інших покарань, передбачених санкцією статті, є недоцільним, оскільки не відповідатиме тяжкості вчиненого та особі винного. Крім цього, призначення штрафу є неможливим, так як обвинувачений не працює і не має доходів.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 185 КК України і призначити покарання у виді вісімдесяти годин громадських робіт.

Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Речові докази 13 листів 6-ти хвильового шиферу, залишити в розпорядженні Борисівської сільської ради.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до апеляційного суду Полтавської області через Глобинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1