Апеляційний суд Рівненської області
___________________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
25 січня 2016 року м. Рівне
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:
Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000149 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Корнин Рівненського району Рівненської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше неодноразово судимого:
1)22 травня 2001 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42, ст. 43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
2)21 вересня 2005 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
3)26 грудня 2005 року Рівненським районним судом Рівненської області за ст. 395, ст. 70 КК України до 3 років 7 місяців позбавлення волі;
4)21 липня 2009 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;
5)03 червня 2015 року Рівненським міським судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 місяців арешту;
6)16 червня 2015 року Рівненським районним судом за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту;
7) 30 липня 2015 року Рівненським районним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 5 місяців арешту,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Згідно з вироком Здолбунівського районного суду від 15 жовтня 2015 року ОСОБА_5 , маючи корисливий умисел на викрадення чужого майна, 05 березня 2015 року близько 14.30 год, шляхом відкриття незачинених на замок вхідних дверей, незаконно проник у квартиру АДРЕСА_3 , де таємно, повторно викрав сумку із шкірозамінника, належну ОСОБА_8 , вартістю 85 грн, в якій знаходився зарядний пристрій до мобільного телефону марки Samsung-GT-S6102 вартістю 35 грн, тональний крем марки Max Factor вартістю 30 грн, пудра марки Max Factor вартістю 35 грн та гаманець вартістю 65 грн з коштами в сумі 420 грн, заподіявши шкоду на суму 670 грн.
Крім того, 8 березня 2015 року біля 14.30 год. ОСОБА_5 , шляхом відкриття незачинених на замок вхідних дверей, незаконно проник у квартиру АДРЕСА_4 , звідки таємно викрав сумку із шкіри марки Carvari вартістю 120 грн, що належить ОСОБА_9 , в якій знаходився складний ніж марки TEKAN вартістю 65 грн, лупа вартістю 25 грн, маркер марки TEXT PLUS вартістю 5 грн, одинадцять кулькових ручок вартістю 3 грн за одну на загальну суму 33 грн, кошти в сумі 9, 84 Euro, що еквівалентно 249, 39 грн за курсом 25,34 за 1 Euro, та кошти в сумі 1,45 грн, заподіявши шкоду на суму 498 грн 84 коп.
ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначено покарання три роки і три місяці позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироку Рівненського районного суду від 30.07.2015 року (враховуючи ухвалу про виправлення описки від 02.12.2015 року), остаточне покарання призначено три роки і три місяці позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання засудженому рахувати з 18 травня 2015 року, зарахувавши строк перебування під вартою та його затримання по підозрі у вчиненні злочину.
Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі.
У поданій апеляційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції, покликаючись на незаконність вироку, доводить, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення, що призвело до неправильного застосування кримінального закону, а призначене ОСОБА_5 покарання - ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі винного.
Посилаючись на п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про злочини проти власності № 10 від 06.11.2009 року, зазначає, що суд не вірно кваліфікував дії обвинуваченого за епізодом події 08.03.2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України, як крадіжка, поєднана з проникненням у житло, оскільки дії ОСОБА_5 були помічені потерпілим, і їх слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 186 КК України, а також суд не обґрунтував у вироку, яким чином обвинувачений мав реальну можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.
Просить скасувати оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання: за ч. 3 ст. 185 КК України чотири роки позбавлення волі, за ч. 3 ст. 186 КК України п`ять років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити п`ять років позбавлення волі.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим з урахуванням вироку Рівненського районного суду від 30.07.2015 року, призначити остаточне покарання п`ять років і один місяць позбавлення волі.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 185 КК України на ч.2 ст. 185 КК України, призначивши йому, з врахуванням щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочинів, незадовільного стану здоров`я та відшкодування в повному обсязі шкоди потерпілим, мінімальної міри покарання за ч. 2 ст. 185 КК України.
Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.
При апеляційному розгляді прокурор, не оспорюючи перекваліфікації дій ОСОБА_5 з ч. 3 ст. 186 на ч. 3 ст. 185 КК України, посилається на м`якість призначеного судом покарання та просить призначити ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України більш суворіше покарання чотири роки позбавлення волі.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора на підтримання змінених апеляційних вимог, зазначивши, що суд першої інстанції призначив надто м`яке покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які вважають вирок незаконним, у зв`язку з чим просять його змінити, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 в таємному викраденні чужого майна з проникненням у житло повторно за наведених у вироку обставин підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.
Всупереч твердженням, викладеним в апеляційній скарзі захисника-адвоката ОСОБА_7 , про відсутність у діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину і особі винного, матеріали даного кримінального провадження містять достатньо належних і беззаперечних доказів, які свідчать саме про умисне таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, а не крадіжку вчинену повторно без проникнення у житло.
В судовому засіданні ОСОБА_5 не заперечуючи факту викрадення майна, ствердив, що 5 березня 2015 року він, скориставшись тим, що вхідні двері квартири АДРЕСА_3 були привідкриті, зайшов у квартиру і таємно викрав жіночу сумку, яка знаходилась на кріслі в одній з кімнат. У такий же спосіб, він 8 березня 2015 року, відчинивши вхідні двері квартири АДРЕСА_4 , не заходячи в житло, простягнув руку і викрав сумку, яка знаходилась у коридорі квартири.
Показання обвинуваченого не суперечать показанням потерпілого ОСОБА_9 , який підтвердив обставини крадіжки сумки, і пояснив, що 8 березня 2015 року близько 14.00 год. його син ОСОБА_10 пішов в магазин, а він у цей час знаходився на кухні. Через деякий час він почув, що відчинилися вхідні двері. Коли вийшов на коридор, то нікого не побачив, але його сумка з речами, яка знаходилась на тумбочці з правої сторони від вхідних дверей зникла.
Показання потерпілого ОСОБА_9 повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_10 , який підтвердив факт привідкритих дверей квартири АДРЕСА_4 .
Згідно диспозиції ч.3 ст. 185 КК України відповідальність за вчинення вказаного кримінального правопорушення настає у разі крадіжки, поєднаної з проникнення у житло, інше приміщення чи сховище або що завдало значної шкоди потерпілому.
Логіко-граматичне тлумачення формулювання (словосполучення) «крадіжка, поєднана з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище» дає підстави вважати, що під проникненням до будь-якого приміщення слід розуміти: а) фізичне входження, потрапляння до нього з метою заволодіння майном, що знаходиться в ньому; б) доступ до майна, що знаходиться в приміщенні, будь-яким способом (без фізичного входження до нього), який дає змогу заволодіти таким майном, вилучити його із приміщення.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
У постанові також зазначено, що, вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном.
Під час апеляційного судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 факт крадіжок сумок з квартир не оспорює, вказує, що готовий нести за це відповідальність, разом з цим стверджує про, те що не мав умислу на крадіжки з проникненням у житло.
Між тим, підставою кваліфікації діяння обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК України стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні й зазначені у вироку, під час юридичної оцінки яких були з`ясовані: предмет майна, яким обвинувачений заволодів, їх місце знаходження, мотив його злочинної поведінки, характер, спосіб, час та послідовність вчинюваних ним дій.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування обставин справи, і вірно кваліфікував дії обвинуваченого саме за ч. 3 ст. 185 КК України, як умисне таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, вчинене повторно, належним чином вмотивувавши свої висновки, які є переконливими.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 , колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що спростовуються показаннями самого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_10 , а також оголошеними та дослідженими письмовими доказами, яким суд першої інстанції, під час розгляду справи, відповідно до вимог ст. 94 КПК України дав належну та об`єктивну оцінку.
Належність та допустимість доказів у кримінальному провадженні, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України у колегії суддів сумнівів не викликає.
При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими, особу винного, який раніше судимий за корисливі злочини, посередньо характеризується за місцем проживання, стан його здоров`я, ряд обставин, які пом`якшують покарання, в тому числі, і щире каяття та сприяння в розкритті злочинів, відсутність обставин, що обтяжують покарання, і обрав ОСОБА_5 покарання в межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, і яке не можна вважати надто мяким, як про це йдеться у наведених доводах прокурора.
Правомірно, на думку колегії суддів, призначено ОСОБА_5 і остаточне покарання, виходячи з вимог ч. 4 ст. 70 КК України.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачає.
Згідно положень Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання, яким внесено були зміни в ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання слід зарахувати попереднє ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а тому колегія суддів зараховує ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 18 травня 2015 року до моменту проголошення ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:
Вирок Здолбунівського районного суду від 15 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора та захисника-адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.
Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_5 рахувати з 26 січня 2016 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 18.05.2015 року по 25.01.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження в цей же строк з дня його проголошення.
С У Д Д І :
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3