АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 320/1173/13-к Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/778/172/16 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
1 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Судова колегія з кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Запорізької області в місті Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року, якою заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року щодо нього за ч. 2 ст. 186 КК України залишено без задоволення, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 червня 2015 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від засудженого вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі з конфіскацією ? частини належного йому майна ОСОБА_7 надійшла заява про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами.

В заяві ОСОБА_7 просив відкрити кримінальне провадження за нововиявленими обставинами, скасувати зазначений вирок та ухвалити новий, яким його виправдати.

В обґрунтування заяви зазначив, що згідно вироку 12 серпня 2013 року близько о 9-ї години, він маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, знаходячись у Мелітопольському міському парку культури та відпочинку ім. М. Горького, шляхом ривку з рук ОСОБА_9 нібито відкрито викрав мобільний телефон марки «Аникул» модулі «Т-518» вартістю 850 грн.

Вину свою він не визнав, так як викрадення телефону не здійснював. Покараний судом за злочин, якого не здійснював.

Єдиним очевидцем події 13 травня 2014 року була свідок ОСОБА_10 , показання якої при ухваленні вироку судом були взяті за основу. Остання будучи в залежності від працівників міліції, дала на досудовому слідстві і в суді неправдиві показання, чим фактично оговорила його.

7 вересня 2014 року ОСОБА_10 звернулась до Генеральної Прокуратури України із зверненням та скаргою на посадових осіб Мелітопольської міжрайонної прокуратури та міськрайвідділу міліції, в яких вказала на те, що під загрозами з боку правоохоронних органів вона відносно нього давала неправдиві показання.

До скарги додав копії звернень від ОСОБА_11 Дубінської на адресу Генеральної Прокуратури України та Адміністрації Президента України від 7 вересня 2014 року, а також копії поштових чеків.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції зазначив, що її зміст не відповідає вимогам ст. 462 КПК України, зокрема, в заяві не зазначено обґрунтування із посиланням на обставини на підтвердження того, що свідок ОСОБА_10 на досудовому слідстві та під час розгляду справи давала завідомо неправдиві показання.

Обставини про застосування до свідка ОСОБА_10 на досудовому слідстві та в суді тиску з боку працівників міліції були предметом судового розгляду та зазначеним обставинам судом була надана оцінка у вироку від 13 травня 2014 року. Крім того, в своїх пояснення свідок ОСОБА_10 вказала, що тиск на неї був зі сторони ОСОБА_7 , і її заяви та скарги були написані під його впливом та під його диктовку.

З урахуванням наведеного суд прийшов до висновку, що в заяві про перегляд вироку суду за ново виявленим обставинами ОСОБА_7 фактично висловлює свою позицію щодо незгоди з прийнятим по справі рішенням, зокрема неповноту та необ`єктивність показань свідка ОСОБА_10 та не обґрунтовує необхідність перегляду вироку за нововиявленими обставинами.

Порушень вимог кримінально-процесуального закону, яки є обов`язковими підставами для скасування вироку судом встановлено не було.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі суду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Так, згідно вироку суду вина ОСОБА_7 підтверджується лише показанням потерпілої та свідка ОСОБА_10 .

Пізніше свідок ОСОБА_10 звернулась до Генеральної Прокуратури України та Президента України із заявами, в яких зазначила, що її змусили оговорити ОСОБА_7 .

В судовому засіданні 10.11.2015 року свідок ОСОБА_10 підтвердила, що писала ці заяви та той факт, що писала їх під диктовку ОСОБА_7 спростовується вказаними їй особисто датами на цих заявах, оскільки в той час ОСОБА_7 вже знаходився під вартою та це зробити не міг. В судовому засіданні ОСОБА_10 не змогла відповісти, який результат був на її звернення на ці заяви і суд не ініціював перевірку цього факту. Також ОСОБА_10 підтвердила, що вона весь час була присутня в той день з потерпілою та ОСОБА_7 і факт відкритого викрадення ОСОБА_7 у потерпілій мобільного телефону вона не бачила, а обґрунтування вини ОСОБА_7 не може будуватися лише на показах потерпілої. Але суд ці докази до уваги не взяв. Інших прямих доказів, крім показань потерпілої в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не має.

Засуджений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі висловлює свою незгоду із рішенням суду про відмову у задоволенні його заяви. Зазначає, що під час її розгляду в судовому засіданні була відсутня потерпіла ОСОБА_12 . Суддя ОСОБА_13 безпідставно не задовольнила його відвід. Також вважає незаконним здійснення розгляду його заяви судом о 18.30 годині. Зазначає, що він засуджений за злочин, який не скоював.

Заслухавши доповідача, засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали свої апеляційні скарги та просили їх задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг засудженого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , вважала ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою та просила залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Як вбачається зі змісту заяви засудженого ОСОБА_7 до суду першої інстанції про перегляд вироку щодо нього, єдиною обставиною для перегляду вироку за нововиявленими обставинами, він зазначив надання на досудовому слідстві та в суді свідком ОСОБА_10 , залежною від працівників міліції, неправдивих показань, якими вона фактично оговорила його у вчиненні кримінального правопорушення.

На підтвердження цього ОСОБА_7 до заяви про перегляд вироку були додані копії заяви та звернення ОСОБА_11 Дубінської від 7 вересня 2014 року на адресу Генерального Прокурора України та Адміністрації Президента України, а також копії квитанції про оплату поштових відправлень (а.с. 3-5). Зі змісту зави та звернення вбачається, що ОСОБА_11 Дубінська повідомляє про зміну правдивих показань в судовому засіданні внаслідок шантажу та погроз з боку правоохоронних органів.

Тобто, обґрунтовуючи заяву про перегляд вироку за нововиявленими обставинами, засуджений ОСОБА_7 послався на обставину, передбачену п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України, а саме на завідомо неправдиві показання свідка ОСОБА_14 .

Разом з тим, під час судового розгляду заяви засудженого ОСОБА_7 в суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 повністю спростувала обставини, зазначені засудженим ОСОБА_7 в його заяві та показала, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції вона дала правдиві показання, які підтримує і на цей час. Ніякого тиску з боку правоохоронних органів або суду при цьому вона не відчувала. Скаргу та звернення вона дійсно писала, але зробила це під примусом з боку ОСОБА_7 ще під час, коли він знаходився на волі. Ці звернення відсилала не вона, а товариш ОСОБА_7 . Наслідок розгляду звернень їй невідомий та відомості, викладені в них, вона не підтримує. Жодних претензій щодо порушення її прав як свідка до будь-якого вона не має. Нові, невстановлені факти в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 , їй невідомі.

Вірно оцінивши такі показання свідка ОСОБА_10 , які відповідають аудіозапису судового засідання від 10 листопада 2015 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що фактично ОСОБА_7 висловлює свою незгоду з прийнятим по справі рішенням, зокрема вказує на необ`єктивність та неповноту показань свідка ОСОБА_10 , але наявності обставин для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами у судовому засіданні не встановлено.

Доводи апеляційної скарги захисника вказаних висновків суду першої інстанції, на думку судової колегії апеляційного суду, не спростовують, оскільки захисник в поданій апеляційній скарзі також фактично висловлює свою незгоду з оцінкою показань свідка ОСОБА_10 судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 та захисник вважає їх недостатніми для ухвалення обвинувального вироку.

Доводи захисника про неналежну перевірку судом першої інстанції обставин написання ОСОБА_10 заяв про застосування відносно неї примусу судова колегія також вважає необґрунтованими, оскільки безпосередньо в суді ОСОБА_10 пояснила, що вона повністю підтримує свої показання в суді стосовно вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, які давала без жодного примусу.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що в суді першої інстанції ОСОБА_10 наполягала на тому, що звернення та скаргу вона не відправляла. До заяви про перегляд вироку за нововиявленими обставинами ОСОБА_7 додано копії квитанції про оплату поштових відправлень (а.с. 5), разом з тим, як докази відправлення саме заяви та звернення ОСОБА_10 враховані вони бути не можуть, оскільки письмові звернення ОСОБА_10 датовані 27 вересня 2014 року, а поштове відправлення датоване згідно квитанції 17 липня 2014 року.

Доданий до апеляційної скарги засудженим ОСОБА_7 лист Адміністрації Президента України, яким направлено звернення ОСОБА_7 до прокуратури Запорізької області, судова колегія також не вважає підтвердженням звернення ОСОБА_10 до Адміністрації Президента України із скаргою, оскільки з листа вбачається що звертався саме ОСОБА_7 28 жовтня 2015 року, а не ОСОБА_10 у липні - вересні 2014 року (а.с. 61).

Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_7 , висновків суду першої інстанції також не спростовують, на порушення вимог процесуального закону, які були б підставою для скасування судового рішення, не вказують.

Так, судом прийнято рішення за заявою про відвід головуючому судді ОСОБА_1 , про що в матеріалах провадження міститься мотивована ухвала (а.с. 40). Суд першої інстанції не повинен був проводити допит потерпілої ОСОБА_9 , оскільки в заяві ОСОБА_7 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами містилися посилання лише на нововиявлені обставини стосовно показань свідка ОСОБА_10 . Журнал судового засідання свідчить про те, що судовий розгляд провадження за заявою ОСОБА_7 10 листопада 2015 року було завершено о 19 годині 17 хвилин, але ця обставина не свідчить про порушення вимог процесуального закону, порушення прав та інтересів учасників провадження і більш того відповідає принципу безперервності судового розгляду.

Істотних порушень норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування або зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10 листопада 2015 року, якою заяву засудженого ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 травня 2014 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних України на протязі 3-х місяців з дня проголошення рішення апеляційного суду, а засудженим, який відбуває покарання з моменту отримання копії даного рішення.

Судді:

1. 2. 3.