У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах

Верховного Суду України у складі:

головуючого ОСОБА_3.,
суддів ОСОБА_4., ОСОБА_5.,

розглянувши в судовому засіданні у м. Києві 15 вересня 2015 року заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2013 року щодо нього Верховним Судом України,

в с т а н о в и л а:

зазначеною ухвалою суду касаційної інстанції залишено без зміни вирок Апеляційного суду Херсонської області від 28 квітня 2011 року, яким ОСОБА_1 засуджено за сукупністю злочинів, передбачених пунктами 6 і 12 частини другої статті 115, частиною другою статті 15 та пунктами 1, 6, 12 і 13 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187 та частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України (далі - КК), до остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_2, питання про перегляд судових рішень щодо якого не порушується.

Заява подана з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини першої статті 445 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Засуджений ОСОБА_1 стверджує, що суд касаційної інстанції допустив неоднакове застосування однієї і тієї самої норми права, передбаченої законом України про кримінальну відповідальність, та безпідставно погодився з висновком апеляційного суду щодо наявності в його діях такої кваліфікуючої ознаки злочину, передбаченого пунктом 13 частини другої статті 115 КК, як вчинення умисного вбивства особою, яка раніше вчинила умисне вбивство. На обґрунтування своїх доводів ОСОБА_1 посилається на ухвалу колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 14 січня 2010 року, а також на ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 серпня 2011 року, 20 березня 2012 року та від 24 квітня 2012 року. Крім того, засуджений зазначає про невідповідність рішення суду касаційної інстанції у частині кваліфікації його дій за пунктом 13 частини другої статті 115 КК висновку щодо застосування норм права, викладеному в постанові Верховного Суду України.

Разом із заявою про перегляд судового рішення Верховним Судом України засуджений ОСОБА_1 подав клопотання про поновлення строку для подання такої заяви, пропуск якого обґрунтовує утрудненим доступом до рішень суду касаційної інстанції та неотриманням належної правової допомоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи заяви та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно зі статтею 444 КПК Верховний Суд України переглядає судові рішення у кримінальних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Перелік підстав для перегляду судових рішень Верховним Судом України визначений у статті 445 КПК, він є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Статтею 447 КПК встановлені процесуальні строки подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 445 цього Кодексу. Норми цієї статті визначають період у часі - три місяці - і вказівку на подію (момент), із якого починається перебіг цього строку для подачі заяви про перегляд судового рішення, у залежності від конкретної підстави, визначеної частиною першою статті 445 КПК, а саме: день ухвалення оспореного (оскарженого) або порівнюваного судових рішень суду касаційної інстанції (з підстави, передбаченої пунктами 1, 2 частини першої статті 445 КПК); день ухвалення оскаржуваного судового рішення суду касаційної інстанції або день прийняття постанови Верховного Суду України з висновком про застосування норм права (з підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК); день, коли особі, на користь якої ухвалено рішення міжнародною судовою установою, стало або мало стати відомо про набуття цим рішенням статусу остаточного (з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 445 КПК). Строк, пропущений з причин, визнаних поважними, суд може поновити за клопотанням особи, яка подала заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України. У разі відмови у задоволенні клопотання про поновлення строку заява залишається без розгляду.

Отже для вирішення питання щодо дотримання строків подачі заяви про перегляд Верховним Судом України судових рішень і можливості поновлення пропущеного строку насамперед належить з'ясувати, з якої саме підстави, визначеної у частині першій статті 445 КПК, подана заява і чи наявні поважні причини для пропуску строку її подачі.

Як убачається зі змісту заяви, засуджений на обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини першої статті 445 КПК, зазначає про невідповідність судового рішення, про перегляд якого порушено питання, висновкам, викладеним у постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 2010 року № 7 «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки».

Однак таке посилання не може бути підставою для перегляду судових рішень Верховним Судом України.

Так, виходячи з аналізу положень статей 445 і 458 КПК, під «постановою Верховного Суду України» у пункті 3 частини першої статті 445 КПК розуміється судове рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду конкретної кримінальної справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 445 КПК, яке містить висновок щодо застосування відповідної норми права, обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності цю норму права, та для всіх судів загальної юрисдикції.

Разом із тим, постанови Пленуму Верховного Суду України, у тому числі й та, на яку послався в своїй заяві засуджений ОСОБА_1, до таких судових рішень не відносяться, оскільки приймалися Пленумом не в кримінальному процесуальному порядку, а за результатами узагальнень практики вирішення судами тих чи інших категорій справ, та мали лише роз'яснювальний характер, а не обов'язковий для всіх судів.

Отже, у цій частині заява засудженого ОСОБА_1 є необґрунтованою.

Ухвали суду касаційної інстанції, надані заявником на підтвердження неоднакового правозастосування, постановлено у строк, який значно перевищує тримісячний процесуальний строк, встановлений у частині першій статті 447 КПК для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України. Сама заява подана 29 липня 2015 року, що також суттєво порушує цей строк.

Відповідно до вимог частини шостої статті 447 КПК пропущений строк може бути поновлений лише за умови його пропуску з поважних причин, питання поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об'єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов'язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Як убачається з наявних у Верховному Суді України даних, у вересні 2013 року ОСОБА_1 було надано роз'яснення щодо порядку звернення із заявою про перегляд судових рішень суду касаційної інстанції на підставі пункту 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК 2012 року та статті 400-12 КПК 1960 року, проте до червня 2015 року він із такою заявою не звертався. Посилання заявника на ухвалення Закону України № 192-VIII від 12 лютого 2015 року «Про забезпечення права на справедливий суд» саме по собі не може бути підставою для поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України. ОСОБА_1 міг реалізувати право на звернення до Верховного Суду України, долучивши до своєї заяви для порівняння судове рішення суду касаційної інстанції, яке за строком ухвалення відповідало би вимогам частини першої статті 447 КПК і за своєю суттю було б остаточним, на що йому вказувалося в ухвалі колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 2 липня 2015 року, якою залишено без розгляду його попередню заяву від 17 червня 2015 року, так само подану з пропуском строку для її подання. Але ОСОБА_1 зазначеної вказівки не дотримався і додав до своєї нової заяви в якості порівнюваних ті самі ухвали суду касаційної інстанції, що і раніше.

Колегія суддів звертає увагу, що особам, засудженим до покарання у виді позбавлення волі і тим, яким у кримінальному провадженні захисник залучається за призначенням, статтею 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 2 червня 2011 року передбачено надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Перевіривши доводи заяви та розглянувши клопотання про поновлення строку для її подання, колегія суддів не вбачає поважних причин пропуску заявником строку для подання заяви про перегляд судових рішень щодо нього Верховним Судом України, а тому вважає, що у задоволенні клопотання про поновлення цього строку слід відмовити, а заяву засудженого залишити без розгляду.

На підставі наведеного, керуючись частиною шостою статті 447, статтею 450 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів

у х в а л и л а :

відмовити засудженому ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Заяву засудженого ОСОБА_1 про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2013 року щодо нього залишити без розгляду.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5