АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1548/15 Справа № 192/1037/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровськ у режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Солонянського району ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Солонянського районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2015 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

освіта середня, не одруженого,

раніше судимого,

уродженця м. Кривого Рогу ,

проживає за адресою АДРЕСА_1

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

якою відмовлено в задоволенні подання адміністрації Солонянської виправної колонії та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації,

ВСТАНОВИЛА:

Як вбачається з вказаної ухвали, адміністрація СВК №21 та спостережна комісія Солонянської РДА звернулися до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, посилаючись на те, що він, на даний час відбув 2/3 частини покарання, призначеного вироком Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року, до праці ставиться сумліно : працевлаштований прибиральником відділення СПС № 19, має два заохочення за зразкову поведінку, сумлінне ставлення до праці, та визнав провину у скоєному злочині. Допустив одне порушення режиму утримання за що мав стягнення, яке погашене в установленому законом порядку.

Відмовляючи в задоволенні подання, суд 1 інстанції послався на те, що два заохочення не можуть свідчити про те, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці за весь період відбування покарання не довів своє виправлення.

В апеляціях:

-прокурор, який приймав участь у розгляді справи, не згоден з рішенням суду. Вказує на те, що суд, всупереч вимогам ст. 81 КК України, а також роз`ясненням, наведеним в ППВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, не навів достатніх обґрунтувань та мотивів, що стали підставою для відмови у задоволенні даного подання.

Прокурор вважає, що суд необґрунтовано залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_7 має позитивну характеристику, допустив 06.06.2012 року одне порушення режиму утримання за що мав стягнення, яке давно погашене в установленому законом порядку та відвідував програму диференційованого виховного впливу «Повернення», до праці ставиться сумлінно. Вважає, що суд відмовивши у задоволенні подання, проявив необ`єктивність при розгляді справи, що суперечить вимогам Закону і робить не можливим реалізацію законного права засудженого на умовно дострокове звільнення, про що просив і представник СВК-21. Останній також надав позитивну характеристику засудженому і підтримав рекомендацію адміністрації - задовольнити подання.

Просить ухвалу суду скасувати та винести нову, якою задовольнити подання та на підставі ст. 81 КК України.звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково.

Засуджений ОСОБА_7 також не згоден з ухвалою суду. На думку останнього, при винесенні рішення суд не врахував його позитивну характеристику, наявність заохочення за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці, допустив в 2012 році одне порушення режиму утримання за що мав стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, а також не врахував те, що він працює на благо установи. Також посилається на те, що його мати пенсіонерка і потребує його допомоги.

Просить ухвалу скасувати і задовольнити подання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційні скарги, доводи ОСОБА_7 , які просили скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, задовольнивши подання адміністрації, перевіривши наявні матеріали та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляції прокурора та засудженого підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення може бути застосоване до особи, яка відбуває покарання у тому числі у виді позбавлення волі, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Суд першої інстанції постановляючи ухвалу про відмову в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання посилався, як на підставу відмови в задоволенні подання, на те, що незважаючи на працевлаштованість засудженого за весь час відбування покарання у виправній колонії № 21 він має лише два заохочення.

На переконання колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції є не обґрунтованим.

Так, з характеристики ОСОБА_7 вбачається, що після прибуття до виправної колонії № 21 він був працевлаштований прибиральником установи, до праці ставиться сумлінно, залучений до програми диференційованого виховного впливу, бере участь у роботі самодіяльних організацій, проявляє соціально- корисну активність в організації роботи, підтримує зв`язки з рідними. Отже адміністрацією колонії зазначено, що ОСОБА_7 позитивно характеризується та довів своє виправлення.

Згідно з довідкою про заохочення та стягнення, яка мається в матеріалах провадження, засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання має 2 заохочення, за зразкову поведінку та сумлінне ставлення до праці. В 2012 році допустив одне порушення режиму утримання за що мав стягнення, яке давно погашене в установленому законом порядку.

Станом на 13.07.2015 року відбутий строк покарання вказаного засудженого за даними СВК №21 складає 2/3 частини загального строку покарання ( кінець строку 24.05.2016 року), що було підтверджено у поданні /а.с.1/. Згідно копії вироку, ОСОБА_7 Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 серпня 2012 року було засуджено за ч.1 ст.309 КК України, з застосуванням ст.70 КК України - до 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Таким чином, викладене вище свідчить, що ОСОБА_7 своїм ставленням до праці та сумлінною поведінкою реально довів своє виправлення.

Ст. 81 КК України передбачає можливість застосування умовно-дострокового звільнення засуджених за умови, що засуджений своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні подання Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання, що передбачено ст. 81 КК України, не прийнявши до уваги вказані вище обставини.

Враховуючи вище вказане колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та засудженого підлягають задоволенню, а вказана ухвала згідно вимог ст. 411 КПК України підлягає скасуванню з постановленням, на підставі вимог п.4. ч.1 ст.407 КПК України нової ухвали, задовольнивши подання адміністрації Солонянської виправної колонії № 21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора прокуратури Солонянського району ОСОБА_6 та засудженого ОСОБА_7 задовольнити
Подання адміністрації Солонянської виправної колонії №21 та спостережної комісії Солонянської районної державної адміністрації задовольнити.
Звільнити ОСОБА_7 умовно-достроково від подальшого відбуття покарання на строк 8 місяців 28 днів.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3