АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/2274/14-к Номер провадження 11-кп/786/623/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 289 КК України Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого, судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора прокуратури м. Комсомольська, захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 червня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с. Петрівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

15 січня 2014 року вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області за ч.ч. 2,3 ст. 185, 304 КК України на 4 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, -

визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст. 289 КК України на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до положень ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 15 січня 2014 року, і остаточно, за сукупністю вироків, призначено ОСОБА_9 покарання у вигляді шести років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Обрано відносно засудженого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк покарання відраховувати з 04 червня 2015 року.

Вироком суду встановлено, що маючи на меті вчинення ряду крадіжок мелючих тіл з охоронюваної території «ВАТ ПГЗК», ОСОБА_9 , попередньо домовившись із неповнолітнім ОСОБА_10 , засудженим вироком Комсомольського міського суду від 27.03.2015 року (т.2 а.с. 155) на вчинення ряду дій, пов`язаних з безпосереднім вилученням майна «ВАТ ПГЗК», 07 квітня 2014 року, близько 23-00 год., діючи у відповідності до розподілення ролей, з метою вчинення крадіжки прибув разом із ОСОБА_10 в район охоронюваного складу «УМП» ВАТ ПГЗК», звідки таємно, повторно, з корисливих спонукань, шляхом вільного доступу через отвір в паркані складу, викрав 200 шт. мелючих тіл загальною вагою 189 кг. та вартістю 2486 грн.46 коп., які разом із ОСОБА_10 загрузив до багажника автомобіля марки ВАЗ 2107 з реєстраційним № НОМЕР_1 , яким керував за довіреністю (т.2 а.с. 145,147,148) і з місця події зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Викрадене майно згодом було продане обвинуваченим власнику одного з гаражів на території гаражного товариства в м. Комсомольську.

В продовження злочинної діяльності, спрямованої на викрадення мелючих тіл, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою домовленістю між собою, у відповідності до розподілених ролей, в аналогічний спосіб, повторно, в ніч на 12 квітня 2014 року, 16 квітня 2014 року, 20 квітня 2014 року та 24 квітня 2014 року вчинили ще чотири епізоди крадіжок, внаслідок яких викрали ще 800 шт. мелючих тіл, завдавши ВАТ ПГЗК матеріальної шкоди на загальну суму 12 239 грн.93 коп.

Місяць потому, 25 травня 2014 року, близько 23-00 год., в продовження своєї злочинної діяльності, ОСОБА_9 , знаходячись в дворі будинку АДРЕСА_2 , повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_10 , маючи на меті незаконне використання транспортного засобу всупереч волі власника, відімкнувши двері через переднє бокове трикутне скло, проник в салон належного подружжю ОСОБА_11 автомобіля ВАЗ-21063, з держ. № НОМЕР_2 , 1987 року випуску і незаконно заволодівши згаданим автомобілем вартістю 17 373 грн., з місця події зник, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд.

В апеляційній скарзі прокурор прокуратури м. Комсомольська Полтавської області, не оскаржуючи доведеності винуватості ОСОБА_9 та правильність кваліфікації його дій, просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення внаслідок м`якості та особі обвинуваченого посилаючись на те, що суд не в повній мірі прийняв до уваги те, що ОСОБА_9 не займається суспільно-корисною діяльністю, не має постійного джерела доходів, вчинив злочин в період іспитового строку, жодним чином не розкаявся у вчиненому.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289, ч.1 ст. 70, ст. 71 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 ставить питання про скасування вироку суду та виправдання обвинуваченого посилаючись на необґрунтованість вироку та відсутність доказів вини ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого та його захисників які підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, обговоривши доводи апеляційних скарг в межах апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.289 КК України відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами, яким суд дав всебічну і об`єктивну оцінку.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 щодо недоведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Так, судом першої інстанції була надана належна оцінка всім добутим по справі доказам. При цьому, суд першої інстанції вірно поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_10 , який під час судового розгляду даного кримінального провадження пояснював, що разом з ОСОБА_9 , вони викрали мелючі тіла з території ВАТ «ПГЗК», в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд. Разом з цим, свідок ОСОБА_10 підтвердив безпосередню причетність ОСОБА_9 до незаконного заволодіння автомобілем ВАЗ-21063, який належить подружжю ОСОБА_11 .

Будь яких підстав, недовіряти показанням вказаного свідка сторона захисту не надала і судом не встановлено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 дав показання про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в квітні 2014 року протягом 1-2 тижнів проживали у нього дома, та декілька разів у нічний час виїжджали з дому на машині ОСОБА_9 .

Крім цього, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , дав показання про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 декілька разів продавали йому металеві кулі. Всього він придбав їх, приблизно, 1000 шт. під час проведення впізнання, він впізнав особу, яка продавала йому металеві кулі, ним є ОСОБА_9 .

Вказані особи привозили їх на автомобілі марки ВАЗ 2107, білого кольору.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив те, що в його володінні на той час був автомобіль марки ВАЗ 2107, д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 14 серпня 2014 року, ОСОБА_13 , впізнав особу яка продавала йому металеві кулі, ним є ОСОБА_9 (т.1 а.с.104-108).

Щодо незаконного заволодіння транспортним засобом, то вчинення обвинуваченим вказаного злочину підтверджується наступним.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , детально пояснив яким чином він разом із обвинуваченим заволоділи автомобілем ВАЗ 2106, який належить потерпілому ОСОБА_14 . Зокрема пояснив, що в автомобілі обвинуваченого закінчився бензин, і вони взявши п`ятилітрову каністру, пішли шукати автомобіль, з якого можна буде злити пальне. Знайшовши зазначений автомобіль, вони не змогли відкрити кришку бака та рішили викрасти автомобіль. Після заволодіння автомобілем поїхали в село де проживає обвинувачений та залишили його на паркувальному майданчику.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений підтвердив, що в його автомобілі дійсно закінчилося пальне і він його залишив біля будинку ОСОБА_15 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , також підтвердив, що автомобіль обвинуваченого декілька днів стояв біля його будинку.

Крім цього, викрадений автомобіль виявлено в селі, де проживає обвинувачений.

Заперечення обвинуваченого, щодо непричетності його до вчинення злочинів є необґрунтованими.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про відсутність доказів вини ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки дане твердження спростовується показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , іншими доказами по справі в їх сукупності, які відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, є логічними і послідовними.

Що стосується призначеного ОСОБА_9 покарання, то на думку колегії суддів, суд першої інстанції в повному обсязі виконав вимоги ст. 65 КК України.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який характеризується негативно, схильний до вчинення правопорушень, та вчинив злочин під час іспитового строку в період випробування за попереднім вироком за тяжкий злочин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, цілком обґрунтовано прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на невідповідність призначеного судом покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, на думку колегії суддів, є необґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини вчинених злочинів, належним чином дослідив усі обставини кримінального провадження, оцінив перевірені докази, та правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та з урахуванням положень ст. 65 КК України призначив справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Тому, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що відсутні підстави для задоволення вимог, зазначених в апеляційних скаргах захисника ОСОБА_7 та прокурора прокуратури м. Комсомольська.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України , колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги прокурора прокуратури м. Комсомольська, захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 04 червня 2015 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою з моменту вручення йому копії ухвали, іншими учасниками процесу в той же строк з моменту її оголошення.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4