АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1676/15 Справа № 180/349/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду матеріали кримінального провадження № 0001083 за апеляційною скаргою заступника прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Марганець Дніпропетровської області, громадянина України, учня 7-го класу ЗОШ №3, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

за участю: за участю прокурора ОСОБА_8

потерпілої: ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11

малолітнього- ОСОБА_7

законного представника малолітнього - ОСОБА_12

представника Марганцевого МВ- ОСОБА_13

В С Т А Н О В И Л А :
Ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року питання про застосування до неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусових заходів виховного характеру у вигляді направлення його до спеціально навчально- виховної установи для дітей і підлітків, не було вирішено у зв`язку тим, що на підставі ухвали Марганецькго міського суду Дніпропетровської області від 24 березня 2015 року до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення його до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків загальноосвітньої школи соціальної реабілітації строком на 1 рік.

Згідно оскаржуваної ухвали малолітній ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що він, 20 липня 2014 року, близько 18-05 годин, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та неповнолітнім ОСОБА_14 , з метою таємного викрадення чужого майна, підійшли до будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_14 залишився стояти біля будинку та спостерігати за тим, щоб вони не були помічені сторонніми особами, а ОСОБА_10 разом з малолітнім ОСОБА_7 за допомогою викрутки зламали вікно та проникли всередину будинку, звідки умисно, з корисливих мотивів, таємно, викрали наступне майно, що належить ОСОБА_9 : ноутбук марки «НР 635» вартістю 4270,00 грн., фотоапарат «Олімпус» вартістю 670,00 грн., ліхтарик «1101 Туре» вартістю 150,00 грн., шкіряну куртку чоловічу 56 розміру вартістю 1100,00 грн., хутряну шапку вартістю 500,00 грн., чим спричинили потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 6690,00 грн.

Заступник прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до неповнолітнього ОСОБА_7 примусові заходи виховного характеру у вигляді направлення до спеціальної навчально-виховної установи для дітей підлітків строком на 2 роки.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор посилається на те, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не застосування судом першої інстанції до неповнолітнього ОСОБА_7 примусових заходів виховного характеру за вчинене суспільно-небезпечне діяння, яке доведене в суді в повному обсязі, є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону щодо застосування від імені держави заходів примусу, передбачених ст. 105 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора, яка вимоги та мотиви апеляційної скарги прокурора підтримала у повному обсязі, доводи потерпілої, яка вимоги апеляційної скарги прокурора не підтримала,думку законного представника малолітнього ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , яка просила відносно сина не призначати засоби виховного характеру,та прохання ОСОБА_7 не призначати засоби виховного характеру, думку обвинуваченого ОСОБА_10 , який не підтримав доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги прокурора підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Нормами ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними в матеріалах кримінального провадження доказами в тій частині, в якій воно було оскаржено.
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України прокурором в апеляційній скарзі не оспорюються. За викладених обставин, колегією суддів при розгляді вимог апеляційної скарги прокурора питання стосовно фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації їх дій за ч.3 ст. 185 КК України не перевіряються.
Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» від 15.05.2006 № 2 у постанові судді чи ухвалі про направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи мають бути зазначені тип цієї установи (загальноосвітня школа соціальної реабілітації чи професійне училище соціальної реабілітації залежно від віку неповнолітнього та його загальноосвітньої підготовки).
При цьому, в п. 11 постанови звернуто увагу, що згідно зі ст. 8 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи дітей», до загальноосвітніх шкіл соціальної реабілітації направляють неповнолітніх віком від 11 до 14 років, а до професійних училищ соціальної реабілітації - віком від 14 років.
На момент постановлення ухвали Марганецького міського суду Дніпропетровської області - 09 липня 2015 року, неповнолітньому ОСОБА_7 вже виповнилось 14 років, але суд не з`ясував загальноосвітню підготовку ОСОБА_7 та обговоривши питання з приводу того,що клопотання слідчого підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 вийшов з-під контролю матері, не піддається виховному впливу та не може бути виправлений шляхом застосування інших примусових заходів виховного характеру, не постановив рішення, передбачене законом.
Згідно до вимог ст.500 КПК України судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів виховного характеру або про відмову в їх застосуванні.
Всупереч наведеним вимогам уголовно- процесуального закону, судом першої інстанції клопотання слідчого про застосування примусових заходів щодо ОСОБА_7 по суті розглянуто не було та суд постановив рішення яке не передбачено законом .
За таких обставин, ухвала суду підлягає безумовному скасуванню на підставі ст.412 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, з поверненням кримінального провадження щодо ОСОБА_7 до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 09 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 3 місяців з дня її проголошення.
Судді
Апеляційного суду
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3