Справа №584/1062/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/81/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне заволодіння транпортним засобом
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року колегія суддів з розгляду справ та матеріалів кримінального судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

законних представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000236 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 на вирок Путивльського районного суду Сумської області від 9 листопада 2015 року, яким, -

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

громадянин України, українець,

уродженець та мешканець м. Путивль,

Сумської області, раніше судимого:

1) 6 липня 2015 року за ч.2 ст. 289 КК України до 3 років позбавлення волі, а на підставі ст. ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 2 роки;

2) 13 серпня 2015 року за ч.2 ст. 289 КК України до штрафу в розмірі 1700 грн., а вирок від 6 липня 2015 року виконувати самостійно.

визнаний винним за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до арешту строком 30 діб,

- за ст.. 289 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до арешту строком 45 діб, без конфіскації майна.

Згідно з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 45 діб арешту, без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України вважати засудженим до покарання за даним вироком і до покарання за вироком від 13 серпня 2015 року, у виді штрафу який рахувати як сплачений.

Покарання призначене за вироком від 6 липня 2015 року у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням і іспитовим строком 2 роки виконувати самостійно.

За ст. 190 ч.2 КК України один рік позбавлення волі.

Відповідно до 71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 6 липня 2015 року і остаточно визначити до відбування покарання за сукупністю вироків 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

громадянин України, українець,

уродженець та мешканець м. Путивль,

Сумської області, учень ДПТНЗ «Путивльський професійний ліцей»,

раніше не засуджувався,

визнаний винним за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України та призначено покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, до арешту строком 30 діб,

- за ст. 289 ч.2 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, до арешту строком 45 діб, без конфіскації майна

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді 45 діб арешту без конфіскації майна.

Згідно зі ст..ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, якщо він не вчинить нового злочину та виконає такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави судові витрати 245 грн. 52 коп, а в разі відсутності в нього заробітку та майна з матері ОСОБА_12 .

Стягнуто з ОСОБА_10 , ОСОБА_9 на користь держави судові витрати в сумі 327 грн. 36 коп., в дольовому порядку по 163 грн. 68 коп. з кожного, а в разі відсутності в них заробітку та майна з їх батьків: ОСОБА_12 , ОСОБА_11 ..

Доля речових доказів вирішена відповідно до вимог ст.. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Як встановив суд, в період з 24 по 26 червня 2015 року обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , маючи злочинний умисел на незаконне заволодіння мопедом ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою, прийшли до дачного господарства потерпілого, яке розташоване по АДРЕСА_1 , та шляхом зриву запірних пристроїв проникли до будинку. Діючи спільно, з умислом на незаконне заволодіння транспортним засобом, мопедом «Дельта», ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_14 виштовхали його на вулицю, а потім запустили двигун і поїхали в с. П`ятишкіне Путивльського району, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 5481 грн. 43 коп.

Продовжуючи свої дії, обвинувачені, перебуваючи в будинку потерпілого ОСОБА_15 , діючи за попередньою змовою, таємно, умисно, заволоділи його майном на загальну суму 550 грн., заподіявши потерпілому матеріальну шкоду.

15 серпня 2015 року ОСОБА_10 , діючи з корисливих мотивів та маючи умисел на заволодіння чужим майном, під приводом налаштування модему попросив у неповнолітнього ОСОБА_9 належний його батьку, ОСОБА_11 , ноутбук «Askp Aspirp S7ozG B GSO MnKK», який пообіцяв повернути, хоча не мав такого наміру. Будучи введеним в оману, ОСОБА_9 передав ноутбук ОСОБА_10 , який, отримавши доступ до нього, умисно, повторно, з корисливою метою заволодів ним, та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 2120 грн. 80 коп.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, ОСОБА_13 , не оспорюючи доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вважає, що вирок суду є незаконним, а тому підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинувачених внаслідок м`якості.

В обґрунтування своїх вимог прокурор послався на те, що суд, призначаючи покарання обвинуваченим, не врахував положення п.п. 1 та 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»

Так, призначаючи ОСОБА_10 покарання за ст.ст. 289 ч. 2 та 185 ч. 3 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, суд не врахував те, що він неодноразово вчиняв тяжкі умисні злочини, за які засуджувався відповідно 6 липня та 13 серпня 2015 року Путивльським районним судом.

Призначаючи покарання за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України, суд застосував положення ст. 70 ч. 1 КК України і призначив його за сукупністю злочинів у виді 45 діб арешту без конфіскації майна. В той же час, суд безпідставно не застосував положення ч. 1 ст. 70 КК України після того, як призначив йому покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

В порушення вимог ч. 3 ст. 71 КК України, при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі суд не зазначив про додаткове покарання, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України у виді конфіскації майна.

Призначене покарання ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді арешту відповідно 45 та 30 діб, а за сукупністю злочинів відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України до 45 діб арешту, а також застосування до нього вимог ст.ст. 75 та 104 КК України зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, є явно недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таким чином, суд, призначаючи покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , з застосуванням ст. 69 КК України, призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх особам внаслідок м`якості.

Тому прокурор прохає вирок суду відносно обвинувачених, ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , скасувати, дослідити дані, що характеризують їх особи, ухвалити новий вирок, за яким: ОСОБА_10 визнати винним за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна. Вирок Путивльського районного суду від 13.08.2015 року, за яким ОСОБА_10 визнаний винним за ч. 2 ст. 289 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 гривень рахувати, як сплачений.

Покарання у виді 3 років позбавлення волі з випробуванням і іспитовим строком 2 роки призначене за вироком Путивльського районного суду від 6 липня 2015 року виконувати самостійно.

Визнати винним ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_10 покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_10 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Путивльського районного суду від 6 липня 2015 року та остаточно визначити покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_9 визнати винним за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 КК України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 289 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки без конфіскації майна;

- за ч. 3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк 2 роки та покласти на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Заслухавши доповідь судді про обставини справи та зміст поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_16 , який прохав задовольнити апеляційну скаргу, прокурора у кримінальному провадженні, скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити свій вирок і призначити обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_17 більш суворе покарання, обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , їх законних представників ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти поданої апеляційної скарги прокурора і вважали вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд апеляційної інстанції згідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні зазначених у вироку кримінальних правопорушеннях за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, які учасниками судового провадження не оспорюються, як і юридична кваліфікація дій обвинувачених, підтверджуються сукупністю зібраних у провадженні доказів, на підставі яких судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення.

За сформульованим у вироку обвинуваченням, визнаного судом доведеним, суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою, групою осіб, таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб та заволодів чужим майном шляхом обману, повторно, а ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 289 та ч. 3 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб та таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 про невідповідність призначеного судом обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень їх особам, через м`якість, яке не відповідає тяжкості вчинених ними кримінальних правопорушень, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суду необхідно враховувати ступень тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_10 , суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, призначив, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який за місцем проживання характеризується позитивно.

Суд врахував і обставини, що пом`якшують покарання, а саме вчинення ОСОБА_10 кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, щире каяття, повне визнання вини, відшкодування потерпілим заподіяної матеріальної шкоди, сприяння розкриттю злочинів. Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_10 судом не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 66 ч. 1 КК України, навівши у вироку обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 2 та 185 ч. 3 КК України, обґрунтовано прийшов до висновку про застосування при призначенні йому покарання вимог ст. 69 ч. 1 КК України та перейшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях статей, а саме у виді арешту.

Суд у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, вирішуючи питання про вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не засуджувався, позитивно характеризується за місцем проживання та навчання.

Судом враховані і обставини, що пом`якшують покарання, а саме: вчинення ОСОБА_9 кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, його щире каяття, повне визнання вини, відшкодування потерпілому заподіяної матеріальної шкоди, сприяння розкриттю злочинів.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_9 судом встановлено не було.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у відповідності з вимогами ст. 66 ч. 1 КК України, навівши у вироку обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 2 та 185 ч. 3 КК України, обґрунтовано прийшов до висновку про застосування при призначенні йому покарання вимог ст. 69 ч. 1 КК України, та прийшов до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкціях цих статей, а саме у виді арешту.

Враховуючи особи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а саме їх вік, вчинення кримінальних правопорушень у неповнолітньому віці, суд обґрунтовано дійшов до висновку про призначення їм покарання за вчинення злочинів, передбачених ст.ст. 289 ч. 2, 185 ч. 3 КК України саме у виді арешту, застосувавши при цьому вимоги ч. 1 ст. 69 КК України.

У зв`язку з цим колегія суддів не знаходить передбачених законом підстав для скасування вироку відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , ухвалення відносно них нового вироку і призначення їм покарання за ст.ст. 289 ч. 2 та 185 ч. 3 КК України у виді позбавлення волі, як про це зазначено в апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд, визнавши винним ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 190 КК України та призначивши йому покарання у виді 1 року позбавлення волі, не застосував після призначення цього покарання вимог ч. 1 ст. 70 КК України, так як застосування цього закону є зайвим.

Судом першої інстанції, на переконання колегії суддів, після призначення покарання ОСОБА_10 за ст. 190 ч. 2 КК України у виді 1 року позбавлення волі було вірно до цього покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Путивльського районного суду від 6 липня 2015 року і відповідно до вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно було призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Істотних порушень норм кримінального процесуального та кримінального закону при розслідуванні у кримінальному провадженні і його розгляді в суді першої інстанції, які були б підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Вирок Путивльського районного суду Сумської області від 9 листопада 2015 року відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_13 без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно, але на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4