АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/790/2162/15 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа суду 1-ї інстанції № 623/3167/15-К
Категорія: ч.2 ст. 185 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0001403 за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року, ухваленого щодо ОСОБА_8 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Ізюма Харківської області, українку, громадянки України, з середньою освітою, заміжню, не працюючу, яка мешкає в АДРЕСА_1 , та зареєстрована в АДРЕСА_2 , раніше судиму: 1) 10.12.2001 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч.1 ст. 309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 2) 09.06.2003 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст. 309. ст. 71 КК України, до 2 років 6 місяців розбавлення волі, звільнена 13.05.2004 року з Чорноморської виправної колонії № 74 Одеської області по досягненню дитиною 3-річного віку; 3) 18.12.2007 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ч.2 ст. 309 ККУ до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 4) 22.01.2010 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ст. 309 ч.2 ККУ до 2 років позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 5) 11.12.2013 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ст. 185 ч.1 КК України, до відбування покарання у виді громадських робіт терміном 100 годин; 6) 25 червня 2015 року вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області за ст. 185 ч.1 КК України до відбування покарання у виді громадських робіт терміном 180 годин,
визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст.ст. 71. 72 КК України, частково приєднано покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 червня 2015 року у виді позбавлення волі строком 10 днів і остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 10 днів.

Згідно вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимою за ст. 185 ч.1 КК України, на шлях виправлення не стала та знову скоїла аналогічний злочин.
Так, ОСОБА_8 , повторно, 25 червня 2015 року близько 12 години 18 хвилин, переслідуючи корисну мету-наживу, маючи умисел на крадіжку чужого майна, знаходячись у торгівельному залі ТОВ «АТБ-маркег», розташованому по вул. Капітана Орлова 4 в м. Ізюмі, скориставшись відсутністю уваги робітників «АТБ-маркет», з торгівельної полиці таємно викрала пакет з кофе «Jacobs Monarch» вагою 220 гр., вартістю 160 грн. 95 коп., сховавши під ліву штанину, перелізла через турнікет, та не сплатила за товар, покинула приміщення «АТБ- маркету», чим завдала ТОВ «АТБ-маркет» матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Після чого, ОСОБА_8 повторно, 28 червня 2015 року близько 12 години, переслідуючи корисну мету-наживу, маючи умисел на крадіжку чужої у майна, знаходячись у торгівельному залі ТОВ РУШ «ЕВА-552», який розташований по вул. Гагаріна 12 в м. Ізюмі, скориставшись відсутністю уваги робітників ТОВ РУШ «ЕВА-552» з торгівельної полиці таємно викрала жіночу туалетну воду «Angel Schlesser», місткістю 50 мл., вартістю 1 149 грн., сховавши під спідницю, пройшла повз каси, та не сплативши за товар, покинула приміщення вказаного магазину, чим завдала ТОВ РУШ «ЕВА-552» матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
В апеляційній сказі обвинувачена ОСОБА_8 , з уточненими апеляційними доводами та проханням, просить вирок районного суду змінити у зв`язку з його суворістю, застосувати норми ст. 75 КК України та звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням. Своє апеляційне прохання апелянт обґрунтовує тим, що вона визнав вину у вчиненому злочині, щиро розкаявся, а також має на утриманні неповнолітнього сина, 2004 року народження.

Крім того, до початку апеляційного розгляду прокурор у даному кримінальному провадження відмовився від своєї апеляційної скарги, відповідно до норм ч.1 ст.403 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, обвинуваченої, яка підтримала свої апеляційні вимоги, з урахуванням уточнень здійснених до початку апеляційного розгляду, а також заперечення прокурора, що вважав оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, в тому числі і в частині призначеного покарання, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вирок у відповідності з нормами ст. ст. 404, 421 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченої належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченої ОСОБА_8 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Згідно даних провадження та звукозапису судового засідання сторони не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченої та дослідження даних про її особу.

Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення злочину, що викладені у вироку, та кваліфікація дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 185 КК України у апеляційній скарзі ОСОБА_8 не оспорюються, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, ці обставини у апеляційному порядку не перевіряються.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд пославшись на положення ст. 67 КК України, визнав наявність відомостей про судимості обставиною, що обтяжує покарання (арк. 58). При цьому судом не враховано те, що згідно норм ч. 3 ст. 67 КК України, при призначенні покарання не можуть визнаватися такими, що його обтяжують, обставини, не зазначені в частині першій цієї статті. З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність виключення з мотивувальної частини оскаржуваного вироку висновків суду щодо визнання обставиною, що обтяжує покарання наявність непогашених судимостей у обвинуваченої ОСОБА_8 .
В решті, перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчинених нею злочині, особу винної та обставини, що пом`якшують покарання ( арк. 57- 59).

Зокрема судом правильно враховано те, що відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Також, згідно зі ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Сутність апеляційних доводів обвинуваченої про зайву суворість призначеного покарання та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо необхідності зміни вироку в частині призначеного покарання, шляхом застосування норм ст. 69,75 КК України, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки такі твердження повністю спростовуються висновками суду, що містяться у оскаржуваному вироку ( арк. 57-59).

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 призначено покарання за 2 епізоди крадіжок, які є злочинами середньої тяжкості, а остаточне покарання з застосуванням норм ст. ст. 71, 72 КК України, тобто за сукупністю вироків - у виді позбавлення волі в умовах його реального відбування, що передбачено санкцією ст. 185 ч. 2 КК України. Належить взяти до уваги те, що суд мотивував таке рішення не лише ступенем тяжкості вчинених злочинів, але при цьому визнав та врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочину, а також наявність на утриманні неповнолітнього сина. При цьому належить врахувати те, що згідно вироку злочини, передбачені ст. 185 ч. 2 КК України, ОСОБА_8 вчинила умисно з корисливих мотивів під час випробування за попереднім вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25.06. 2015 року, ухваленого за вчинення крадіжки. Зазначені дані вказують про стійку антисоціальну спрямованість поведінки ОСОБА_8 , що об`єктивно було враховано судом першої інстанції при обранні виду та міри покарання, а саме у виді позбавлення волі, тобто ізоляції від суспільства на строк 1 рік та 10 днів з метою виправлення та запобігання вчинення нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що посилання у апеляції обвинуваченої та у поясненнях захисника на визнання вини по пред`явленому обвинуваченню, відсутність матеріальних вимог з боку потерпілих, не можуть вважатися достатньою підставою для застосування норм ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_8 за вчинені нею злочини.

При цьому належить взяти до уваги те, що апеляційні доводи про надання обвинуваченою правдивих свідчень, визнання вини та щире каяття, - враховані судом першої інстанції, про що свідчить зміст відповідних висновків у мотивувальній частині вироку, які стосуються об`єктивно встановлених обставин події злочину, кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України та об`єктивно досліджених даних про особу обвинуваченого, а саме, що вона є заміжньою, не працює, має на утриманні неповнолітнього сина, які суд брав до уваги при призначені покарання у виді позбавлення волі.

Отже, твердження у апеляційній скарзі обвинуваченої, що призначене судом першої інстанції покарання за вчинення умисних злочинів середньої тяжкості, передбачених ч.2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 рік, та остаточне покарання - 1 рік та 10 днів позбавлення волі, призначене за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком, - не відповідають ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, колегія суддів вважає необґрунтованими і дійшла висновку про те, що при призначені цього покарання, суд у повній мірі врахував вимоги кримінального закону, що містяться у нормах ст.ст. 50, 65, 66, 71 КК України, призначивши покарання в мінімальних межах санкції ч.2 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі, а так само і на підставі ст.ст. 71, 72 КК України, - як найближче до мінімально можливого, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, об`єктивно врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченої, що зазначені у вступній та мотивувальній частинах вироку.

При апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено достатніх підстав для застосування норм ст.69, 75 КК України. При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію загальної та особистої превенції, а звільнення від покарання з випробуванням, за наявністю вищенаведених даних, - не буде відповідати меті призначеного судом покарання за вчинення умисного корисливого злочину.

Таким чином, призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення нею нових злочинів, тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, тому підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченої про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Керуючись та ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 08 вересня 2015 року, ухваленого щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку висновки суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання наявність непогашених судимостей у обвинуваченої ОСОБА_8 .

В решті вирок зашити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою ОСОБА_8 , в той самий строк з дня вручення їй копії мотивованої ухвали.

Судді :

________________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_9 ОСОБА_4