ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/641/15
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" серпня 2015 р.

Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Києві обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000067 від 16.06.2015 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

В С Т А Н О В И В:
В провадження Дарницького районного суду м. Києва з військової прокуратури Дарницького гарнізону, в порядку ст.ст. 291, 293 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за вказаним номером відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні, прокурор вважав за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки він складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України та підсудний Дарницькому районному суду м. Києва. Також, прокурор заявив клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді застосування електронного засобу контролю щодо обвинуваченого та про здійснення судового засідання в закритому режимі.

В обґрунтування заявлених клопотань сторона обвинувачення зазначила, що 13.08.2015 р., ОСОБА_7 перебував у Бориспільсько-Баришівському ОМВК, де знімався з військового обліку та спілкувався із свідками даного кримінального провадження, і у зв`язку з цим, обвинувачений може здійснити спробу переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Разом з цим, дії та висловлювання адвоката ОСОБА_5 на адресу сторони державного обвинувачення після судового засідання, яке відбувалось 13.08.2015 р., на думку прокурора, є підставою для проведення судового засідання в закритому режимі, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 27 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 , позицію якого підтримав захисник ОСОБА_6 вважав за не можливе призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту та заявив клопотання про його повернення прокурору. Крім цього, стороною захисту заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу з домашнього арешту на особисте зобов`язання.

На обґрунтування своєї позиції захисник ОСОБА_5 у своєму письмовому клопотанні, долученому до обвинувального акту, зазначив, що абсолютно не зрозумілим та неоднозначним для розуміння виклад прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які містять між собою не узгоджуються та є не чіткими, чим порушено право обвинуваченого на захист, а також вказане суперечить практиці Європейського суду з прав людини. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_7 своєю поведінкою продемонстрував про своє сумлінне ставлення до своїх процесуальних обов`язків та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту, на даний час відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію своїх захисників, пояснивши, що до військомату він їздив за телефонним викликом для зняття з військового обліку.

Крім цього, сторона захисту заперечувала щодо проведення судового засідання в закритому режимі, вказуючи на надуманість підстав на які вказує прокурор, а також суперечність практиці Європейського суду з прав людини з цих питань.

Заслухавши сторони кримінального провадження щодо відповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, вивчивши обвинувальний акт та долучені до нього письмові клопотання і документи, суд приходить до такого висновку.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Також, ч. 1 ст. 91 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета його вчинення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та інші обставини, що мають значення для кримінального провадження.

Водночас, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 р., зазначає, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34).
Проте, всупереч вказаним нормам закону, практиці Європейського суду з прав людини обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, як при викладенні фактичних обставин, так і при формулюванні обвинувачення не містить обов`язкового опису об`єктивних та суб`єктивних ознак злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Так, при викладі фактичних обставин зазначено, ОСОБА_7 24.06.2015 надав військовослужбовцю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшому офіцеру відділення комплектування лейтенанту ОСОБА_8 неправомірну вигоду (а.8). Разом з цим, слідчий кваліфікуючи дії обвинуваченого та формлюючи обвинувачення зазначає, що ОСОБА_7 вчинив надання неправомірної вигоди за вчинення службовою особою дій з використанням службового становища, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України (а.9). Однак, жодного посилання на нормативно-правовий акт (закон, наказ, посадова інструкція), які підтверджують статус службової особи та її службового становища обвинувальний акт не містить.

Крім того, при викладенні фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, в обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_7 містяться посилання на докази вини останнього, зокрема, протокол допиту свідка ОСОБА_8 , протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії із застосуванням технічного засобу від 31.07.2015, а також додатки до нього, а саме: аудіо та відео записами розміщеними на флеш накопичувачі № 51/3624 та диску DVD-R № 5136/08, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема й прийняти рішення щодо повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

За вказаних обставин, суд вважає, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 та ч. 2 ст. 291 КПК України та підлягає поверненню прокурору.

Враховуючи прийняття судом рішення щодо повернення обвинувального акту, системного тлумачення положень ст.ст. 314-315 КПК України щодо послідовності та порядку прийняття процесуальних рішень під час підготовчого судового засідання, суд не вбачає підстав для розгляду клопотання сторони обвинувачення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання прокурора та сторони захисту щодо запобіжного заходу, суд керується приписами ч. 3 ст. 315 КПК України відповідно до якої під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладеним на нього процесуальних обов`язків. Частиною 2 ст. 177 КПК України встановлено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування, під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, термін дії якого спливає 26 серпня 2015 року.

Доводи прокурора щодо спілкування обвинуваченого зі свідками без вказівки на їх прізвища й обставин такого спілкування та здійснення спроби переховування від суду, незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони не підтверджені жодним доказом.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, згідно документів долучених до обвинувального акту навчається в Державному університеті телекомунікацій на заочному відділенні, працює з 28.07.2015 р. експертом з матеріально-технічного постачання (трудовий договір № 7889 від 23.07.2015 р.) тяжкості покарання у разі доведення його винуватості, і наявності в нього постійного місця реєстрації та проживання в м. Києві та формально позитивної характеристики, суд, керуючись ст.ст. 315, 177-179, 194 КПК України, вважає за необхідне змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з домашнього арешту на особисте зобов`язання та покласти на нього обов`язок прибувати за кожною вимогою до суду та прокурора, утриматися від спілкування зі свідками, не відлучатися з місця реєстрації та проживання без дозволу суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314, 315 ч. 2 ст. 369, ст. 372, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000067 від 16.06.2015 р. відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України повернути військовому прокурору Дарницького гарнізону ОСОБА_9 .

Клопотання прокурора та сторони захисту щодо зміни обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу задовольнити частково.

Запобіжний захід ОСОБА_7 змінити з домашнього арешту на особисте зобов`язання, зобов`язавши його прибувати за кожною вимогою до суду та прокурора, утриматися від спілкування зі свідками, не відлучатися з місця реєстрації та проживання без дозволу суду.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва протягом семи днів з дня її оголошення.
Головуючий-суддя: