Справа № 206/6450/15-к
Провадження № 1-кп/206/346/15
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"30" грудня 2015 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого- судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника- адвоката ОСОБА_4

законного представника особи - ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001311 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Велика Костромка Апостольського району Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_7 17.08.2015 року приблизно о 00 год. 30 хв. йдучи по вул.. Роторній у м. Дніпропетровську, побачив раніше незнайомого йому потерпілого ОСОБА_6 , який йшов назустріч. ОСОБА_8 , порівнявшись з ОСОБА_6 почав з ним розмову та пішов з останнім в сторону будинку АДРЕСА_2 . В ході розмови з ОСОБА_6 побачив, що в останнього є мобільний телефон марки «Nokia 6700» imei НОМЕР_1 . В цей час у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на відкрите викрадення вищезазначеного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , приблизно о 00 год. 45 хв., діючи умисно, з корисливих мотивів, попросив у ОСОБА_6 належний йому мобільний телефон «Nokia 6700» imei НОМЕР_1 , під приводом зателефонувати, не маючи при цьому наміру його повертати. ОСОБА_6 , не підозрюючи про злочинні наміри ОСОБА_7 передав йому свій мобільний телефон, після чого ОСОБА_8 , отримавши доступ до майна потерпілого, а саме: до мобільного телефону «Nokia 6700» imei НОМЕР_1 , доводячи свій злочинний намір до кінця, усвідомлюючи, що його умисні дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_6 , утримуючи при собі мобільний телефон, побіг у бік вул.. Карагандинській у м. Дніпропетровську. Таким чином ОСОБА_7 залишив місце скоєння злочину, а викраденим майном розпорядився на свій розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 839 грн. 40 коп.

ОСОБА_7 в судове засідання не з*явився , про час та місце слухання справи повідомлений належним чином . Відповідно до довідки з КЗ «ДКПЛ» ДОР» з 15.10.2015 року знаходиться на лікуванні.

Потерпілий ОСОБА_6 суду показав,що в той день він йшов по вул.. Роторній, не доходячи свого будинку, побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_8 , який став з ним розмовляти, питаючи чи знає він когось з мешканців ж/м Придніпровський , коли він, потерпілий , порівнявся з нічним кіоском та намагався собі присвітити мобільним телефоном, ОСОБА_8 попросив його дати телефон, щоб комусь передзвонити , при цьому сам назвав номер абонента, який починався на цифри « 066» , він набрав номер телефону, і передав телефон ОСОБА_8 , але той не став дзвонити, а почав тікати з телефоном в руках, він намагався кричати , просив повернути телефон, але зловмисник на нього не звертав уваги. З вартістю мобільного телефону, визначеного судово- товарознавчою експертизою , згоден.

Судом також були досліджені і інші докази, представлені обвинуваченням, належність та допустимість яких ніким не оспорювалась та не піддавалась сумніву.

Відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 4509-15 від 15.09.2015 року залишкова вартість мобільного телефону «Nokia 6700» станом на 19.08.2015 року складає 839, 40 гн.

З огляду на вище приведені докази , належність і допустимість яких ніким не спростована, суд приходить до однозначного висновку про те, що саме ОСОБА_7 було скоєне суспільно небезпечне діяння, яке виразилось у відкритому викраденні чужого майна (грабіж) ( ч.1 ст.186 КК України).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ( висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 257 ( т. 1 а.п. 75-78) ) ОСОБА_7 в період часу, який відноситься до інкримінуємого йому діяння, страждав та на даний час страждає хронічним душевним захворюванням в формі шизофренії параноїчної. Вказане хронічне психічне захворювання позбавляло випробуваного можливості віддавати собі звіт в своїх діях (бездіяльності) та керувати ними в період часу, який відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_7 також не може віддавати собі звіт в діях (бездіяльності) та керувати ними. Потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом.

Тому суд приходить до висновку, що скоєння правопорушення було вчинено ОСОБА_7 в стані неосудності, і він повинен бути госпіталізований в психіатричну установу для проходження примусового лікування.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає покаранню особа, яка вчинила злочин у стані неосудності. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.
Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили злочин у стані неосудності, види примусових заходів медичного характеру визначені ст..94 КК України.

Суд вважає, що суспільно небезпечне діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , за ч. 1 ст. 186 КК України, мало місце та воно було вчинено особою, щодо якої розглядається справа.
Відповідно до роз*яснень п.п.3, 15 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03.06.2005 року « Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» дані експертні висновки є одним із доказів у справі, не мають наперед установленої сили , не є обов*язковими для суду, та мають оцінюватись в комплексі всіх доказів,а суд при визначенні виду психіатричного закладу , в який слід помістити психічно хворого, має виходити як з його психічного стану, так і характеру скоєного ним суспільно - небезпечного діяння, тому з урахуванням цих вимог суд приходить до висновку, що ,оскільки ОСОБА_7 вчинив суспільно- небезпечне діяння , не пов*язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства , але потребує тримання його у психіатричному закладі та лікуванні в умовах звичайного нагляду, то згідно до ч.4 ст.94 КК України його слід помістити до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

Заслухавши думки учасників судового провадження, враховуючи висновок акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у психіатричний заклад із звичайним наглядом.
Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України, суд, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно - небезпечне діяння у стані неосудності , або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.
З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора прокуратури Самарського району м. Дніпропетровська щодо застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_7 на підставі ч. 3 ст.94 КК України, згідно до вимог якої, госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить небезпеки для суспільства, але потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах звичайного нагляду.
Запобіжний захід не обирався.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст..100 КПК Укрїни.
Керуючись ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст.315, 512, 513, 392, 395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Застосувати до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який скоїв суспільно - небезпечне діяння , передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, - примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.
Речові докази: мобільний телефон « Нокіа 6700», що зберігається в камері зберігання речових доказів Самарського ВП за квитанцією № 000368 , повернути ОСОБА_6 як власнику.
Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляції через Самарський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1 .