1-кп/357/740/15
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08.09.2015 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючий суддя ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рословичі Васильківського району Київської області, громадянина України, українець, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого, призваний для проходження військової служби за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходив військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ), сержант запасу, працюючий інженером з охорони праці у ТОВ ім. О.Г. Бузницького, проживаючого АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_4 , будучи призваним по мобілізації військовослужбовцем, проходячи військову службу у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , усупереч вимог ст.ст. 1,2 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4,11,16,128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, 12 січня 2015 р. самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , розташовану за адресою АДРЕСА_2 та до 21 березня 2015 р. ухилявся від обов`язків військової служби без поважних причин тривалістю понад один місяць.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою вину у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.2 КК України не визнав, від показів у суді відмовився,не зазначивши причини, у останньому слові просив виправдати його, т.я. він злочин не вчиняв.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_4 своєї вини у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, його вина у вчинені зазначеного злочину підтверджується доказами, дослідженими судом:

показами свідка ОСОБА_7 про те, що він був з квітня 2014 р. до 20 березня 2015 р. командиром зведеної роти військової частини НОМЕР_1 , що розташована у АДРЕСА_3 . Військовослужбовець ОСОБА_4 був його підлеглим, тобто входив до роти, командиром якої він був. Ним як командиром роти проводилися ранкові шикування та вечірні повірки особового складу військовослужбовців роти. 12 січня 2015 р. було виявлено наряду з відсутністю інших військовослужбовців, також відсутність військовослужбовця роти ОСОБА_4 . У послідуючому після звірки із стройовою частиною військової частини, та Волновахою, наявності поважності причин відсутності ОСОБА_8 у розташувані роти, ним було встановлено, що відсутні поважні причини для відсутності ОСОБА_8 у в/ч, роті у м. Біла Церква. Про відсутність ОСОБА_8 без поважних причин він повідомив по команді. Йому відомо, що військовою службою правопорядку були порушенні справи відносно осіб, які самовільно залишили військову частину. Серед таких осіб був і ОСОБА_8 . Він особисто не надавав ОСОБА_8 дозвіл на залишення військової частини. З рапортом про відпустку до нього ОСОБА_8 не звертався. ОСОБА_8 не був на шикуваннях та перевірках у роті, коли він проводив перевірку наявності особового складу роти з 12 січня 2015 р. до часу його звільнення тобто до 20 березня 2015 р. ОСОБА_4 у період з 12 січня 2015 р. по 20 березня 2015 р. рахувався як військовослужбовець, який самовільно залишив військову частину без поважної причини. У вказаний період ОСОБА_8 мав би бути у військовій частині, що знаходиться у м. Біла Церква, у м. Волноваха, на лікування, або реабілітації. В жодному із вказаних місць ОСОБА_8 не знаходився. ОСОБА_8 мав бути у м. Біла Церква на 5-й площадці або у зоні бойового виконання м. Волноваха. Що входило до обов`язків ОСОБА_8 не знає, де він проживав у вказаний період сказати не може. Всі військовослужбовці були на казарменому положенні, у т.ч. ОСОБА_8 . Місцезнаходження ОСОБА_8 у період з 12 січня 2015 р. не було відоме;

показами свідка ОСОБА_9 про те, що на початку березня із військової частини надійшло повідомлення про відсутність на службі ОСОБА_8 , залишення ним самовільно без поважної причини дислокації військової частини. Ним були проведені заходи по встановленню місцезнаходження ОСОБА_8 . Він приходив до військової частини 4 рази з приводу ОСОБА_8 . Були опитані військовослужбовці роти, у якій мав проходив службу вказаний військовослужбовець, у т.ч. командир роти, який повідомив, що ОСОБА_8 у розташуванні військової частини відсутній з 12 січня 2015 р. до цього часу. Зі слів інших військовослужбовців ОСОБА_10 був незаконно відсутній. Ніхто не міг повідомити коли останній раз бачив ОСОБА_8 . 21 березня 2015 р. до нього особисто прибув ОСОБА_8 і став обурюватися чому його розшукують. Він йому повідомив, що надійшли документи. Спочатку ОСОБА_8 розповідав, що був присутній у військовій частині. На його пропозицію написати пояснення ОСОБА_8 відмовився. ОСОБА_8 запитав його, що може бути виправдовувальним документом його відсутності. Він йому пояснив, що такими документами можуть бути документи про захворювання, довідка медичного закладу. ОСОБА_8 сказав, що він поїде додому за медичними документами, таку довідку принесе. ОСОБА_8 казав, що він привезе довідку із лікарні, що був хворий. Він чекав, що ОСОБА_8 надасть, привезе таку довідку. Після цього ОСОБА_8 до нього більше не приходив, документи поважності його відсутності на військовій службі, йому не надавав. Оскільки ОСОБА_8 не надав йому виправдовувальні документи, на підтвердження поважності його відсутності у розташуванні військової частини у період з 12 січня 2015 р., він через днів 5 склав відповідні документи на вказаного військовослужбовця, як такого що самовільно залишив військову частину та був відсутній без поважної причини з 12 січня 2015 р. та надіслав до військової прокуратури. Йому не відома причина відсутності ОСОБА_8 у розташуванні військової частини у вищевказаний період;

показами свідка ОСОБА_11 про те, що вона офіцер по роботі з особовим складом військової частини. Вона готувала та подавала на ОСОБА_8 документи до ВСП. ОСОБА_8 був поданий, як військовослужбовець, який без поважної причини залишив військову частину. У військовій частині ведеться облік військовослужбовців. Рано та увечері здійснюється перевірка особового складу військовослужбовців. Відносно ОСОБА_8 були проведені звірки із ОСОБА_12 . Було встановлено, що він відсутній у військовій частині у АДРЕСА_2 і у АДРЕСА_4 . З 12 січня 2015 р. ОСОБА_8 мав бути у в/ч у АДРЕСА_2 , але у цей і послідуючі дні його на шикуванні не було. Дозволу на залишення військової частини, відпусток, лікування ОСОБА_8 у вказаний період, не надавалися. У ОСОБА_13 також не було. Наказу про вибуття ОСОБА_8 до ОСОБА_12 не було. Присутність військовослужбовців перевірялася ранковим шикуванням та вечірньою повіркою, під час яких називалось прізвище кожного військовослужбовця, який входив до складу зведеної роти, а він (військовослужбовець) мав відповідати «я», тим самим, це підтверджувало його присутність на шикуванні, повірці і у розташуванні зведеної роти, у військовій частині. Командир зведеної роти ОСОБА_7 доповідав, що ОСОБА_8 відсутній з 12 січня 2015 р. ОСОБА_7 , як командир роти вів документацію, журнал вечірньої повірки. Журнал містить прізвище військовослужбовця та дату проведення повірки. Якщо військовослужбовець був присутній то про це робилася відмітка. Не могло такого бути, що військовослужбовець був, а його не відмітили, як присутнього. Такого не могло бути, щоб військовослужбовець був, але його не відмітили, як присутнього. Військовослужбовець за Статутом, коли називають на повірці, шикуванні його прізвище має відкликатися, що і є підтвердженням його присутності. Статутом не передбачено, що військовослужбовець будучи присутнім на шикуванні, повірці, коли називають його прізвище для перевірки його присутності, не відкликався. Саме не відкликання ОСОБА_8 під час ранкових шикувань, вечірньої повірки і були підтвердженням відсутності ОСОБА_8 . Їй відомо, що командир зведеної роти ОСОБА_7 телефонував на мобільний телефон ОСОБА_8 , але останній не відповідав;

письмовими доказами, дослідженими судом:

повідомленням про вчинення кримінального правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.03.2015 р. за № 30/429 на адресу Військового прокурора Білоцерківського гарнізону про те, що службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_5 проведено з`ясування обставин відсутності на військовій службі без поважних причин сержанта призваного за мобілізацією ОСОБА_4 , в ході якого встановлено, що на контрольному шикуванні перевірки наявності особового складу у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), 12.01.2015 р. було виявлено відсутність на військовій службі вищевказаного військовослужбовця. Організовані командуванням військової частини розшукові заходи на території військової частини та на прилеглій території позитивних результатів не дали. 21.03.2015 р. після проведення розшукових заходів, до ІНФОРМАЦІЯ_5 прибув сержант ОСОБА_4 . Документи, які б підтверджували законну відсутність на військовій службі в період з 12.01.2015 р. по 20.01.2015 р. військовослужбовець не пред`явив. Дати пояснення, стосовно причини своєї відсутності на військовій службі, відмовився;

доповіддю про відсутність на службі військовослужбовця військової частини польова пошта НОМЕР_1 , Сухопутних військ ЗС України від 12.03.2015 р. № 443/19 про те, що 12.01.2015 р. під час проведення звірки із стройовою частиною військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_4 , встановлено, що сержант за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 відсутній на місці служби, що розташоване в м. Біла Церква Київської області. Документів, підтверджуючих поважність причини відсутності данного військовослужбовця, за місцем служби військової частини польова пошта НОМЕР_1 на данний час не надходило. На даний час місце знаходження вищевказаного військовослужбовця невідоме;

протоколом одночасного допиту осіб: свідка ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 від 10.07.2015 р., в ході якого свідок ОСОБА_7 повідомив, що облік наявності підлеглого йому особового складу призваних за мобілізацією військовослужбовців вів у «Книзі вечірньої перевірки зведеної роти в/ч пп НОМЕР_1 », яка була заведена ним як у паперовому так і у електронному вигляді. Крім цього, щоранку о 8 годині 00 хвилин, на шикуванні особового складу військовослужбовців частини він також перевіряв їх наявність, згідно даних стройової частини. Згідно даних стройової частини в/ч пп НОМЕР_1 та його облікових даних, на час виконання ним обов`язків командира зведеної роти, сержант ОСОБА_4 з 12 січня 2015 р. повинен був знаходитись у підпорядкованій йому зведеній роті призваних за мобілізацією військовослужбовців у місті постійної дислокації бригади в АДРЕСА_2 . Разом з тим, згідно зроблених ним відміток у книзі вечірньої перевірки та даних обліку підпорядкованого особового складу, сержант ОСОБА_4 відмічений ним як незаконно відсутній та самовільно залишивший військову частину з 12 січня 2015 р. по день його звільнення у запас 20 березня 2015 р. Таким чином, за час виконання ним обов`язків командира зведеної роти призваних по мобілізації військовослужбовців, сержант ОСОБА_4 був відсутній на службі у військовій частині пп НОМЕР_1 без поважних причин з 12 січня 2015 р. по 20 березня 2015 року. Протягом якого часу він був незаконно відсутній у частині після його звільнення 20 березня 2015 р., він з об`єктивних причин пояснити не може. У вказаний період часу сержант ОСОБА_4 на службу до військової частини НОМЕР_2 (польова пошта НОМЕР_1 ) в пункт постійної дислокації в АДРЕСА_2 не з`являвся. Як безпосередній командир роти він не надавав дозволу на залишення меж військової частини сержанту ОСОБА_4 , також йому не відомо, щоб його відпускало командування бригади. Підозрюваний ОСОБА_4 згідно ст. 63 Конституції України відмовився давати покази. Захисник ОСОБА_5 питань до ОСОБА_7 , ОСОБА_4 не мав;

витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 № 3 від 20.03.2014 р. призначеного у команду В0849-ЗС з 20 березня 2014 р. сержант ОСОБА_4 , 1971 року народження, призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та направити у складі команди на ПЗП військової частини НОМЕР_2 ;

витягом із наказу 72 окремої механізованої бригади № НОМЕР_3 від 25.03.2014 р. сержант ОСОБА_4 призначений на посаду командира відділення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення. Вважати таким, що з 25 березня 2014 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою …;

наказом 72 окремої механізованої бригади № НОМЕР_4 від 01.04.2014 р. сержанта ОСОБА_4 призначити командиром відділення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення. Вважати таким, що з 25 березня 2014 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків за посадою …;

витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 137 від 29.08.2014 р. сержанта ОСОБА_4 командира відділення 7 взводу забезпечення роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення, який знаходиться в пункті постійної дислокації, зарахувати у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ;

наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 24 від 26.01.2015 р.. згідно якому нижчепойменованих військовослужбовців, які 12.01.2015 р. здійснили самовільне залишення частини, а саме: сержанта ОСОБА_4 , що знаходиться у розпорядженні командира військової частини;

витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 82 від 25.03.2015 р., згідно якому сержанта ОСОБА_4 , який знаходиться у розпорядженні командира військової частини, звільненого наказом командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 07.03.2015 р. № 45-рс у запас …, вважати, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до Миронівського ОРВК Київська.

Суд критично відноситься до доводів захисника про недоведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України, обвинуваченого, які сказані ним у останньому слові про не вчинення ним злочину, тому, що вони спростовуються показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , письмовими доказами: повідомленням про вчинення кримінального правопорушення начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 25.03.2015 р. за № НОМЕР_5 на адресу Військового прокурора Білоцерківського гарнізону; доповіддю про відсутність на службі військовослужбовця військової частини польова пошта В НОМЕР_6 , Сухопутних військ ЗС України від 12.03.2015 р. № 443/19; протоколом одночасного допиту свідка ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_4 у присутності захисника ОСОБА_5 від 10.07.2015 р.; витягом із наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 № 3 від 20.03.2014 р.; витягом із наказу 72 окремої механізованої бригади № НОМЕР_3 від 25.03.2014 р.; наказом 72 окремої механізованої бригади № НОМЕР_4 від 01.04.2014 р.; витягом із наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 137 від 29.08.2014 р.; наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 № 24 від 26.01.2015 р., та вважає ці їх доводи, обраною позицією захисту, з метою уникнення ОСОБА_4 відповідальності та покарання за вчинений злочин.

Досліджені докази, дозволяють суду зробити висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України.

Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд, визнає їх допустимими, достовірними, такими що узгоджуються між собою, достатніми, щоб покласти їх в основу обвинувального вироку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ст. 407 ч.3 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць.

Обираючи вид та міру покарання суд, керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує вид та межі покарання, установлені в санкції частини статті КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений за формою вини, ступенем тяжкості вчинив умисний злочин середньої тяжкості.

ОСОБА_4 раніше не судимий.

За місцем проживання та військової служби характеризується позитивно.

На обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом визнаються: притягнення до кримінальної відповідальності вперше, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який за місцем проживання та військової служби характеризується позитивно, не судимий, обставини, які пом`якшуть покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, приходить до висновку що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, установленого в санкції частини за вчинений злочин, тобто відповідно до ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробування, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

При цьому суд зазначає, що у випадку порушення ОСОБА_4 умов звільнення від відбування покарання з випробуванням, не виправдання довіри суду, йому може бути скасоване вказане звільнення.

Суд при прийнятті рішення щодо покарання обвинуваченого, вважає, відкладене призначене покарання ОСОБА_4 за вчинений злочин, завжди може бути приведене до виконання, у випадку порушення ним умов звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для його можливого виправлення та попередження вчинення обвинуваченим та іншими особами нових злочинів.

Цивільний позов, витрати на залучення експерта, речові докази, відсутні.

В ході досудового розслідування відносно ОСОБА_4 обраний запобіжний захід особисте зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 368,370,371 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання:… Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Суд ухвалює вирок іменем України безпосередньо після закінчення судового розгляду. Вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367-371, 373, 374 КПК Украины, суд,-

У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 ч.3 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 ч.1 п. 2,3,4 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , залишити попередній особисте зобов`язання, з дією останнього до набрання вироку законної сили.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Апеляційного суду Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1

Білоцерківського міськрайонного суду

Київської області