Справа № 357/1198/16-к
1-кп/357/237/16
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.02.2016 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судового засідання №2 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Оксанино Уманського району Черкаської області, не одруженого, з професійно-технічною освітою, на час вчинення злочину проходив військову службу за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , раніше не судимого

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В:
Відповідно до наказу командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ) від 29 березня 2014 року № 70 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 , призваного за мобілізацією 29 березня 2014 року через ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу частини та призначено на посаду навідника 2 танкової роти танкового батальйону, а згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 29 серпня 2015 року № 137 (по стройовій частині) його зараховано у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Згідно з наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 26 січня 2015 року № 24 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_4 знято з усіх видів забезпечення з 12 січня 2015 року у зв`язку із самовільним залишенням ним військової частини.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст.ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 4,11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби ЗС України та ст. 4 Дисциплінарного статуту ЗС України, які зобов`язували його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Війсьвої присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та не допускати негідних вчинків.

Разом з тим, являючись військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу за мобілізацією у розпорядженні командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 і достовірно знаючи вимоги керівних документів, що регламентують його діяльність, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, у порушення вищевказаних вимог Закону, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників, близько 19 години 30 хвилин 12 січня 2015 року самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_2 та до 19 січня 2016 року перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової частини.

20 січня 2016 року близько 8 години солдат ОСОБА_4 самостійно з`явився до військової частини польова пошта НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України, визнав повністю. При цьому дав суду показання, що 29.03.2014 року був мобілізований через ІНФОРМАЦІЯ_2 , та проходив службу на посаді навідника 2 танкової роти танкового батальйону військової частини польова пошта НОМЕР_1 . 16 грудня 2014 року у нього народилася дитина. Оскільки пологи були дуже тяжкі і за дружиною та дитиною потрібен був догляд та лікування він звернувся з рапортом до керівництва, з проханням надати йому відпустку, але йому було відмовлено. У зв`язку з конфліктом в сім`ї через одруження його дружині та дитині не було кому допомагати, тому він свідомо прийняв рішення залишити військову частину. Під час перебування поза межами частини працював на будівництві та заробляв кошти на лікування дитини та дружини, які періодично проходили лікування. Вину визнав, у дебатах від виступу та від останнього слова відмовився.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки учасники судового провадження, а саме: обвинувачений, прокурор, не заперечують, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції у суду не виникло, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на вищевказані обставини, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини тривалістю понад один місяць вчинене особою, зазначеною в ч.2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Призначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, наслідки які настали від вчинення злочину; особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується виключно з позитивної сторони. При цьому суд критично оцінює характеристику з місця проходження служби, у якій обвинувачений характеризується виключно негативно, оскільки прокурором не надано доказів, що за час проходження служби та порушення статутів Збройних Сил України на солдата ОСОБА_4 накладалися стягнення. Крім того виходячи з поведінки обвинуваченого в судовому засіданні та спілкуванні з ним в ході розгляду справи, у суду викликає сумнів наведені у характеристиці особисті характеризуючи дані особи ОСОБА_4 , до адміністративної відповідальності за вчинення інших правопорушень не притягувався, є не судимим на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Має сім`ю без реєстрації шлюбу та малолітню дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , довідкою Оксанинської сільської ради №13 від 19.01.2016 року.

З огляду на ставлення обвинуваченого до вчиненого суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, щире каяття та з`явлення із зізнанням .

Обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні покарання враховується ставлення обвинуваченого до вчиненого ним правопорушення.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_4 , йому необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах передбачених санкцією ч. 3 ст. 407 КК України,

Однак враховуючи ступінь тяжкості злочину, особу винного та інші вищевказані обставини суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та вважає за можливе звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

На час ухвалення вироку підстав застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст.407 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбуття покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України , а саме:

1) не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

2) повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1