УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" листопада 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження заходу забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченого у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0005967 від 25.04.2015 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -

в с т а н о в и в :
На розгляді у Дніпровського районного суду м. Києва перебуває дане провадження.

На виконання вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, судом на обговорення учасників кримінального провадження було поставлено питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

У судовому засіданні прокурор вважав за можливе продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому, оскільки підстави для зміни міри запобіжного заходу відсутні, враховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, характеризуючі особистість обвинуваченого дані не змінилися.

Захисник, у судовому засіданні зазначила, що вказані ризики, визначені ст. 177 КПК України, у даному випадку, відсутні, а особа обвинуваченого, виходячи з положень ст. 178 КПК України, є такою, що має стійкі соціальні зв`язки та допустиму репутацію, а тому підстави для продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження відсутні.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав думку свого захисника у повному обсязі.

Тож, суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали провадження, приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З бази автоматизованого документообігу суду Д-3, а саме судового рішення від 11.06.2015 року слідує, що запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у сумі 97440 гривень було обрано, враховуючи наявність ризиків регламентованих ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може вчинити інші правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, переховуватись від органів досудового розслідування і суду та даних про його особу, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, з середньою освітою, не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживаючий в АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня 2011 року за ч.2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі; вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі, 02 липня 2014 року звільненого з Житомирської виправної колонії №4 відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року, та з урахуванням того, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання встановленим ризикам.

Вказані обставини слідчим суддею були встановлені з урахуванням того, що пред`явлена обвинуваченому підозра є обґрунтованою, а сам ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких та за яке передбачено покарання у вигляді позбавленні волі на строк до 10 років, не працює, а отже не має законних джерел існування, свої матеріальні потреби намагається задовольнити злочинним шляхом, не одружений, а отже не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, а саме обрання відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі не забезпечить досягнення мети застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні.

В подальшому, судовим рішенням обвинуваченому запобіжний захід продовжено по 20.11.2015 року включно.

Частинами 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування/продовження заходів забезпечення кримінального провадження (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.

Однак, у даному випадку, стороною захисту, у супереч положень ст. 132 КПК України, не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що встановлені слідчим суддею ризики та обставини визначені п.п.1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою, на даний час, втратили свою актуальність, а особа останнього перестала бути суспільно небезпечною.

Апріорі, виходячи з того, що слідчим суддею встановлено наявність ризиків можливості впливати на свідків, вчинити інше правопорушення, переховуватися від суду, а на цей час, у провадженні усі свідки не допитані, тож виходячи з того, що суд може обґрунтовувати свої висновки тільки показаннями, які він сприймав у суді особисто, можливість реального впливу обвинуваченого на останніх є триваючою, як і ризиків можливості вчинення іншого злочину та його переховування від суду враховуючи, що він раніше судимий, та будучи 02 липня 2014 року звільненим з Житомирської виправної колонії №4 відповідно до ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08 квітня 2014 року, уже 09.06.2015 року останній був повідомлений слідчим Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві за підозрою у вчиненні злочинів передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто з часу звільнення минув лише 1 рік, як він правоохоронними органи уже був підозрюваний у вчиненні іншого злочину, у тому чсилі тяжкого, що становить спражній суспільний інтерес, в поєднанні з наявними у суді даними про його особу, який не одружений, не працює, судимий, свідчить про обґрунтованість наявності таких ризиків.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Зокрема, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

За таких умов, суд, враховуючи те, що слідчим суддею було встановлено при обранні запобіжного заходу, що обвиунвачений об`єктивно підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, а його вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, та, на цей час, дане судове рішення слідчого судді є чинним, не піддаючи останнє сумніву та не порушуючи принцип правової впевненості, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким іншим рішенням суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року), що є одним із основних аспектів принципу верховенства права, вважає, що у цій справі, об`єктивні обставини встановлені слідчим суддею та, на цей час, не спростовані в ході судового розгляду, враховуючи не дослідження усіх доказів з боку сторони обвинувачення та захисту, що передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші), свідчать про обґрунтованість підозри обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки, на цьому етапі, підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що він міг вчинити дані правопорушення.

При цьому, суд звертає увагу сторони захисту на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень ст. 62 Конституції України.

Додаткових характеризуючих даних на обвинуваченого, які б не були відомими слідчому судді при обранні запобіжного заходу надано не було, як на момент обрання цього запобіжного заходу, так і на цей час, він має ті ж саме анкетні та характеризуючі його особистість дані.

За таких умов, суд вважає, на цьому етапі розгляду справи, висловлені, у даному судовому засіданні, доводи сторони захисту враховуючи їх обґрунтування лише усними поясненнями захисника та обвинуваченого без надання будь-яких доказів у розумінні ст. 84 КПК України сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування поза розумним сумнівом (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі Ірландія проти Сполученого Королівства (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа Коробов проти України № 39598/03 від 21.07.2011 року, (ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України).

В свою чергу, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Окрім наявної обґрунтованої підозри, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики, зокрема можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, впливу на потерпілого та свідків, є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд вважає за необхідне останній продовжити у межах двох місяців, а саме по 31.12.2015 року включно.

Крім того, суд враховує вимоги ст.ст. 28, 183 КПК України, практику ЄСПЛ та положення КЗПЛ та вважає за необхідне визначену обвинуваченому заставу у розмірі 97 440 грн., зменшити до розміру, який буде достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, з урахуванням вимог ст. 182 КПК України, а саме 50 мінімальних розмірів заробітної плати, яка з урахуванням положень п. 16 ч. 1 ст. 3 КПК України, становить 60900 гривень та покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 176-178, 183, 193-194, 196, 205, 331, 369-372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :
Запобіжний захід ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою з утриманням у Київському слідчому ізоляторі Управління Державної пенітенціарної служби України в м. Києві та Київській області, вважати продовженим по 08 січня 2016 року включно.

Визначену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 97440 гривень зменшити до 50 мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 60 900 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва (одержувач Дніпровський районний суд м. Києва, , банк одержувач ГУДКСУ у м. Києві, МФО 820019, розрахунковий рахунок - № 3058).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в даному судовому рішенні.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до суду за першою вимогою та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

? прибувати до суду із встановленою періодичністю;

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу суду;

? повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

? здати при наявності на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

? носити електронний засіб контролю.

Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального Кодексу України.
Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 08 год. 15 хв. 13.11.2015 року.

С у д д я: ОСОБА_1