Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2015 рокуМ. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_9,
суддів: ОСОБА_10, ОСОБА_11,ОСОБА_12, ОСОБА_13,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - мале приватне підприємство «Будівельник», про визнання договорів дарування недійсними та звернення стягнення на іпотечне майно, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» (далі - ПАТ «Західінкомбанк» звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 13 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Істок», було укладено кредитний договір, згідно з яким кредитор надав, а позичальник отримав кредит у вигляді відкличної поновлювальної лінії на поновлення оборотних коштів у розмірі 3 500 000, грн зі сплатою за користування кредитом 18,5 % річних.

Цього ж дня з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовʼязань між банком та малим приватним підприємством «Будівельник» (далі МПП «Будівельник») був укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку передано нежитлову будівлю магазину № 5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю магазину № 6, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

У подальшому неодноразово змінювався власник переданого в іпотеку майна, внаслідок чого на момент звернення до суду з цим позовом власником іпотечного майна є ОСОБА_6 на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування від 25 травня 2012 року.

У зв'язку з невиконанням боржником кредитних зобов'язань позивач просить суд визнати недійсними договори дарування та звернути стягнути на предмет іпотеки.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року, у задоволенні позові відмовлено.

У касаційній скарзі Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Західінкомбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірне нерухоме майно вибуло із володіння іпотекодавця на підставі рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2009 року, яке у подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2012 року, але у період чинності судового рішення обтяження та заборони на майно були зняті і це майно декілька разів було відчужено на користь фізичних осіб, останнім із яких є ОСОБА_6 - добросовісний набувач майна.

Проте з таким висновком судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 13 грудня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Західінкомбанк», правонаступником якого є ПАТ «Західінкомбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Істок», було укладено кредитний договір, згідно з яким кредитор надав, а позичальник отримав кредит у вигляді відкличної поновлювальної лінії на поновлення оборотних коштів у розмірі 3 500 000, грн зі сплатою за користування кредитом 18,5 % річних. Крім того, за умовами даного договору, позичальник зобов'язався повернути кредитору кредитні кошти та проценти за користування кредитом, а також здійснити інші платежі у розмірі та у випадках, передбачених умовами кредитного договору. Строк користування кредитними коштами встановлено до 12 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобовʼязань, 13 грудня 2007 року між банком та малим приватним підприємством «Будівельник» (далі МПП «Будівельник») був укладений іпотечний договір, за яким в іпотеку передано нежитлову будівлю магазину № 5, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлову будівлю магазину № 6, розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» та у зв'язку з посвідченням іпотечного договору, накладено заборону відчуження зазначеної в договорі нежитлової будівлі магазину № 5, загальною площею 783,7 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та належить МПП «Будівельник» до припинення дії іпотечного договору, а також нежитлової будівлі магазину № 6, загальною площею 627 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та належить МПП «Будівельник» до припинення дії іпотечного договору.

Пунктом 4.1.3 вищевказаного кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов даного договору, кредитор має право за письмовою вимогою до позичальника, поручителя та майнового поручителя достроково стягнути суму заборгованості в тому числі і звернувши стягнення на майно згідно з договором іпотеки.

Пунктом 6.5 договору іпотеки визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки проводиться на вибір іпотекодержателя за рішенням господарського, загального або третейського судів, виконавчого напису нотаріуса або згідно з передбаченими розділом 7 даного договору умовами у позасудовому порядку.

Судами, також було встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2009 року у справі № 2-3517/09 визнано дійсним договір позики від 01 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_8 та МПП «Будівельник». Визнано за ОСОБА_8 право власності на нежитлову будівлю магазину № 5, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та нежитлову будівлю магазину № 6, що розташована за адресою: АДРЕСА_2.

3 квітня 2012 року приватни м нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу по свідчено д оговір куп івлі-прода жу спірних об'єктів, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7., а 24 травня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу посвідчено договір дарування спірних об'єктів, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2012 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19 травня 2009 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_8 до МПП «Будівельник» про визнання дійсним договору позики та визнання права власності відмовлено.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року у справі № 1505/4569/2012 визнано договори купівлі-продажу спірних об'єктів будівлі магазину № 5 та № 6 недійсними; скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на ці будівлі шляхом здійснення відповідного запису в Державному реєстрі прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди вказуючи на те, що оскільки право позивача, як іпотекодержателя на спірне нерухоме майно не зареєстровано в установленому законом порядку, то воно не має пріоритету перед правом відповідача, який є добросовісним набувачем вказаного спірного майна на підставі нотаріально посвідчених договорів дарування зареєстрованих у встановленому законом порядку.

При цьому суди керувались викладеною в постанові Верховного Суду України від 09 квітня 2014 року (справа № 6-13цс14) правовою позицією, яка була висловлена з приводу застосування ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 6 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» , що не є предметом дослідження у цьому спорі.

Вирішуючи питання про застосування саме ст. 23 Закону України «Про іпотеку» Верховний Суд України у своїй постанові від 10 червня 2015 року (справа № 6-449цс15) дійшла наступного висновку, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовʼязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовʼязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобовʼязання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобовʼязанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобовʼязання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобовʼязань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобовʼязання (взаємні права й обовʼязки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобовʼязанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобовʼязанням).

Виконання забезпечувального зобовʼязання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобовʼязання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовʼязання і є дійсною до припинення основного зобовʼязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору, строк його дії - до 12 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобовʼязань (ч. 4 ст. 631 ЦК України ).

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовʼязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Установивши у справі, яка переглядається, факт переходу до ОСОБА_6 права власності на спірне майно під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на це майно, суди до спірних правовідносин норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» не застосували та поширення її дії на відповідача не дослідили.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - № 1952-IV).

Відповідно до ч. 3 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» , відповідно до якої взаємні права й обовʼязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 .

Відповідно до частин 1, 2 ст. 26 Закону № 1952-IV записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.

За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про перехід права на обтяжене іпотекою майно, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.

Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням ст. 204 ЦК України , яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовʼязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у звʼязку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовʼязки підлягають виконанню.

Відтак ухвалення судом рішення про перехід права на предмет іпотеки від іпотекодавця до інших осіб, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обовʼязки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Суди вказаного не врахували та не встановили обставини справи, що унеможливлює перевірку вирішення цього спору судами, що є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, визначених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336 , 338, 345 ЦПК України , колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 16 лютого 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_9
Судді: ОСОБА_10
ОСОБА_12
ОСОБА_11
ОСОБА_13