Справа № 164/795/15-к Провадження №11-кп/773/418/15 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія:ч. 2 ст.307 КК України. Доповідач : ОСОБА_2
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2015 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області в складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 ,
В С Т А Н О В И В:
Даним вироком обвинувачений ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Володимир-Волинський Волинської області, мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, військовозобов`язаний, з професійно-технічною освітою, одружений, на утриманні вагітна дружина, раніше не судимий, засуджений:

- за ч.2 ст.307 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з позбавленням спеціального звання «молодший сержант внутрішньої служби».

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 від призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнено з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано обвинуваченого не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органів кримінально виконавчої інспекції, повідомляти ці органи про зміну місця проживання і роботи, періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально виконавчої інспекції за місцем проживання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу залишено попередній домашній арешт.

Вироком вирішено долю судових витрат та речових доказів.

ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що він, перебуваючи на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки Маневицької ВК-42, керуючись корисливим мотивом, вступив у позаслужбові відносини із засудженим ОСОБА_10 , та за вказівкою останнього, за винагороду у 250 гривень, 31 травня 2015 року біля 07 години 30 хвилин, перебуваючи біля приміщення гуртожитку, що в АДРЕСА_2 , отримав від невідомої йому особи чоловічої статі пакунок з наркотичними засобами, які заховав у спідню білизну та зберігав при собі з метою подальшого перенесення на заборонену територію виправної колонії та передачі їх засудженому ОСОБА_10 ..

Того ж дня, біля 07 години 40 хвилин, ОСОБА_7 переніс вказаний пакунок із наркотичними засобами на територію Маневицької ВК № 42 для подальшої передачі їх засудженому ОСОБА_10 , де в кімнаті чергового помічника начальника виправної колонії був зупинений оперативними працівниками Маневицької ВК 42. Під час проведення особистого огляду у ОСОБА_7 виявлено пакунок у якому знаходився особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс, загальною масою в перерахунку на висушену речовину, 10,41 г, та три таблетки із надписом «SUBUTEX» які у своєму складі містять наркотичний засіб, обіг якого обмежено бупренорфін, загальною масою 0,0209 г..

В поданій апеляції прокурор просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією майна та позбавити спеціального звання.

Вказує, що судом не в повній мірі враховано особу винного, ступінь тяжкості вчиненого злочину, його характер. Вважає, що застосування ст.69 КК України до обвинуваченого та звільнення його від покарання із випробуванням є надто м`яким покаранням.

У запереченні на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_8 вказує, що суд з врахування вимог ст.69 КК України призначив покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті. Крім того, до висновку про можливість звільнення від покарання із випробуванням суд прийшов лише після ретельного вивчення особи винного.

Вислухавши доповідача, який виклав суть вироку і доводи апеляції, прокурора, який апеляцію підтримав і просив вирок суду скасувати, призначивши обвинуваченому покарання вказане у апеляції, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляції, перевіривши її доводи та матеріали провадження, апеляційний суд вважає, що апеляція підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочинного діяння та кваліфікація його дій відповідають встановленим судом фактичним обставинам справи та у апеляційному порядку не оскаржуються.

Згідно ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Як вбачається з вироку, судом даних вимог закону дотримано не було.

При призначенні ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України суд першої інстанції врахував обставини, що пом`якшують покарання, до яких відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність тяжких наслідків внаслідок вчиненого, а також особу винного, зокрема, те, що ОСОБА_7 раніше не судимий, виключно позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та проходження служби, виховувався в багатодітній родині, має молодшого брата та двох сестер, 2006 та 2013 років народження, батько ОСОБА_12 постійно хворіє. Крім того, разом із сім`єю обвинуваченого проживають дядько ОСОБА_13 , 1970 року народження, який є інвалідом з дитинства першої групи і потребує стороннього догляду, а також дід ОСОБА_13 , який також є непрацездатним.

Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, і що його предметом є особливо небезпечний наркотичний засіб.

Крім того, в діях ОСОБА_7 наявна така кваліфікуюча ознака злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, як передача наркотичних засобів з метою збуту у місця позбавлення волі.

Також ОСОБА_7 вчинив злочин, будучи працівником правоохоронного органу.

Виконання покладених на обвинуваченого обов`язків запобіжного заходу, на що посилається суд першої інстанції, лише вказує на його дієвість.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що призначене покарання із застосуванням ст.75 КК України є м`яким.

Враховуючи вищевикладене, з підстав, наведених у п.4 ч.1 ст.409 КПК України, вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню із ухваленням нового вироку.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України апеляційний суд згідно ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного, характер вчиненого злочину.

До обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає.

Визначаючи вид та міру покарання, апеляційний суд крім вказаних вище обставин, враховує обставини, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину вперше, відсутність обтяжуючих покарання обставин, особу обвинуваченого, який виключно позитивно характеризується за місцем проживання, навчання та проходження служби, одружений, має на утриманні вагітну дружину, відсутність тяжких наслідків вчиненого, та вважає, що наведені обставини пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому покарання обвинуваченому слід призначити із застосуванням ст.69 КК України, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст.307 КК України з конфіскацією майна.

На підставі ст.54 КК України ОСОБА_7 слід позбавити спеціального звання «молодший сержант внутрішньої служби».

Апеляційний суд вважає, що таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 420 КПК України, апеляційний суд Волинської області,

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 06 серпня 2015 року про обвинувачення ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з конфіскацією майна.

Відповідно до ст.54 КК України ОСОБА_7 позбавити спеціального звання «молодший сержант внутрішньої служби».

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без зміни.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: