Справа №485/1638/15-к 18.11.2015 18.11.2015 18.11.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №11кп/784/793/15 Головуючий суду 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.125 КК України Головуючий апеляційного суду: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 листопада 2015 року м. Миколаїв

Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючої судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000578 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16.09.2015р. по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вавілове Снігурівського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

- за ч.1 ст.125 КК України.

Учасники судового провадження.
прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок скасувати, виправдати ОСОБА_7 та відмовити в задоволенні позову потерпілої про відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 510 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Узагальнені доводи апелянта.
Захисник ОСОБА_6 вважає, що суд формально підійшов до дослідження обставин справи і наявних доказів та взяв за основу вироку суперечливі показання потерпілої ОСОБА_9 та свідків сторони обвинувачення, відкинувши при цьому свідчення його підзахисного та свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ,

Зазначає, що дії його підзахисного були невірно кваліфіковані органами досудового розслідування за ст.125 ч.1 КК України, оскільки дане обвинувачення ґрунтується виключно на припущеннях та неправдивих свідченнях потерпілої.

Вказує, що ОСОБА_7 як під час досудового розслідування так і під час розгляду справи в суді категорично заперечував факт скоєння вказаного кримінального правопорушення, визнаючи лише факт існування тривалих неприязних стосунків з потерпілою ОСОБА_9 та її родичами з приводу встановлення меж земельних ділянок.

На думку апелянта, судом не враховано, що тілесні ушкодження у потерпілої з`явилися лише на третій день після сварки з обвинуваченим. А враховуючи те, що стосунки між сторонами неприязні і ОСОБА_9 постійно провокувала на конфлікт ОСОБА_7 , суд мав би критично оцінювати її свідчення.

Зазначає, що стосовно нанесення ОСОБА_7 ударів лопатою по руці потерпілої, в матеріалах кримінального провадження є лише свідчення самої потерпілої та свідка ОСОБА_12 яка є її матір`ю, тобто особою зацікавленою. Всі інші допитані під час судового розгляду свідки даного факту не підтвердили, хоча знаходилися на місці події.

Апелянт вважає, що у ОСОБА_7 не було умислу на спричинення тілесного ушкодження потерпілій, оскільки це суперечило б його законним правам та інтересам, з врахуванням того, що спірне питання стосовно меж земельних ділянок було піднято обома сторонами на рівні сільради.

Позиції інших учасників провадження.
В запереченнях на апеляцію захисника ОСОБА_6 прокурор ОСОБА_13 , яка приймала участь у розгляді кримінального провадження у суді 1 інстанції та потерпіла ОСОБА_9 зазначають, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки в ході судового розгляду суд повно та всебічно дослідив надані сторонами докази, належним чином оцінив їх та прийняв обґрунтоване рішення про визнання ОСОБА_14 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та стягнення 500грн. на відшкодування моральної шкоди потерпілій.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_7 визнано винним в тому, що 03 серпня 2015 року, близько 15год.30хв., в с. Центральне Снігурівського району Миколаївської області, на межі земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , під час сварки на ґрунті особистих неприязних відносин, обвинувачений ОСОБА_15 умисно наніс потерпілій ОСОБА_9 не менше двох ударів держаком лопати по правій руці, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді двох синців на правій руці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, прокурора та потерпілу, які вважали вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно положень ст.374 КПК України, у мотивувальній частині вироку суд зобов`язаний у разі визнання особи винуватою зазначити докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

На переконання колегії суддів вказаних норм кримінального процесуального закону суд при винесенні вироку дотримався.

Висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України при обставинах, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються доказами, дослідженими у суді.

Зокрема показання потерпілої щодо обставин спричинення їй обвинуваченим умисних тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з дослідженими у справі письмовими доказами, показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 .

Показання зазначених свідків об`єктивно підтверджується протоколом огляду місця події від 07.08.2015 року, згідно якого на місці події виявлено зламаний межовий стовпчик та свіжовириту яму, та висновком судово-медичної експертизи, згідно якого ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, у виді двох синців розміром від 4х2 см. до 5.6х3 см. на задньо - зовнішній стороні правої руки, вище ліктя, що утворилися у результаті дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, можливо в час та при обставинах, вказаних потерпілою, причому синці утворилися від дії предметів продовгуватої форми ( можливо держака лопати).

Судом першої інстанції дана належна оцінка показанням обвинуваченого та доводам сторони захисту з приводу того, що нібито потерпіла та свідок ОСОБА_12 напали на ОСОБА_14 і той захищався від них, тримаючи лопату у руці.

При цьому суд вірно взяв до уваги той факт, що стороною захисту не надано беззаперечних доказів застосування стосовно ОСОБА_14 насилля, зокрема будь яких тілесних ушкоджень на ньому зафіксовано не було.

Посилання апелянта на показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 є неспроможними, оскільки, вказані свідки спостерігали за подіями із значної відстані: ОСОБА_11 - 100метрів, а ОСОБА_10 30 метрів, та привернули свою увагу вже тоді, коли конфлікт тривав. Тобто, їх показання беззаперечно підтверджують лише наявність конфлікту між ОСОБА_18 та ОСОБА_14 , проте в них йдеться про різні його періоди.

Той факт, що потерпіла звернулась до медичного закладу через три дні на правильність судового рішення не впливає.

Безпідставними є посилання апелянта на відсутність прямого умислу ОСОБА_14 на спричинення тілесного ушкодження, оскільки, при нанесенні ударів у ході конфлікту з потерпілою, намагаючись перешкодити встановленню земельної межі ОСОБА_12 , ОСОБА_14 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх небезпечні наслідки та бажав їх настання.

Є безпідставними твердження апелянта про неповноту судового слідства, оскільки судом належно та з достатньою повнотою з`ясовано обставини, які є істотними для прийняття рішення.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій, суд належним чином врахував обставини вчинення кримінального правопорушення, характер нанесення тілесних ушкоджень, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнала потерпіла. Судом також враховано відсутність змін у звичайному укладі життя, обмеженості до вільного спілкування та необхідності подальшого лікування ОСОБА_9 . Тому, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції, про часткове задоволення позову в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 в розмірі 500 грн., є розумним та справедливим.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, про що йдеться у апеляційній скарзі захисника, апеляційним судом не встановлено. Вирок суду відповідає вимогам ст.370, 374 КПК України, є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає, що всі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, тому підстав для скасування вироку, про що просить апелянт, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Снігурівського районного суду Миколаївської області від 16.09.2015р. відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча

Судді: