ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ
5-4кМ16 У х в а л а
21 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 5-4КМ16 за касаційною скаргою з доповненнями захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року,
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Подільського районного суду міста Києвавід 18 листопада 2014 року

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 18 лютого 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185; ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки;
2) 04 серпня 2010 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 71 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,звільненого 31 березня 2014 року у зв`язку з відбуттям покарання,

визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено за вказаною нормою кримінального закону покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 2-4 ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком вирішено питання про процесуальні витрати і речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він, маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості за ст. 185 КК України, знову вчинив аналогічне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

16 липня 2014 року, близько 02 години, засуджений поблизу будинку АДРЕСА_2 , шляхом зламу водійських дверей повторно таємно викрав з автомобіля «Деу Ланос», державний номерний знак НОМЕР_1 , майно ОСОБА_8 вартістю 501 гривня, завдавши потерпілому матеріальної шкоди на вказану суму.
Вироком колегії суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року вирок Подільського районного суду міста Києва від 18 листопада 2014 року, у частині звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та у частині призначення покарання скасовано. За ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. У решті вирок суду залишено без зміни.
У касаційній скарзі з доповненнями захисник засудженого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на суворість призначеного покарання, просить вирок апеляційного суду змінити, призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки.

Захисник посилається на безпідставне незастосування судом апеляційної інстанції положень ст. 75 КК України, зазначаючи, що апеляційним судом не взято до уваги повного визнання вини обвинуваченим, його щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, намагань відшкодувати завдану шкоду. Не враховано, вказує захисник, і тих обставин, що в умовах ізоляції від суспільства у засудженого погіршилося здоров`я, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 займався суспільно корисною працею, має на утриманні малолітню дитину, є ВІЛ-інфікованим, проходить курс лікування від наркотичної залежності, в період відбування покарання у ОСОБА_6 помер батько, в результаті чого без догляду залишилася мати пенсіонерка похилого віку.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника, який підтримав свою касаційну скаргу з доповненнями, прокурора, яка вказувала на відсутність підстав для задоволення касаційної скарги захисника і вважала за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Разом з тим, як вбачається зі змісту касаційної скарги, захисником засудженого перед судом касаційної інстанції порушене питання про призначення ОСОБА_6 покарання у виді п`яти років позбавлення волі.
У відповідності до ч.1 ст.437 КПК України суд касаційної інстанції не має права застосовувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання.
Оскільки захисником порушується питання про зміну вироку суду апеляційної інстанції та застосування більш суворішого покарання, ніж визначено ОСОБА_6 зазначеним вироком в цій частині касаційна скарга задоволенню не підлягає як така, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Твердження автора касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції, при скасуванні вироку суду першої інстанції, не в повній мірі враховано щире каяття винного, визнання ним своєї вини, сприяння слідству, намагання відшкодувати завдані збитки, задовільної характеристики з місця проживання, наявність неповнолітньої дитини та матері пенсіонерки, стану здоров`я обґрунтованими визнати не можна.
Як вбачається з вироку, суд апеляційної інстанції врахував зазначені обставини при пом`якшенні ОСОБА_6 покарання і дійшов вірних висновків, що ці обставини не свідчать про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства.
Судом апеляційної інстанції, при вирішенні питань, порушених в апеляційній скарзі, взято до уваги, що ОСОБА_6 вчинив умисний злочин середньої тяжкості, раніше двічі засуджувався за крадіжки, одну з яких вчинив у період іспитового строку, кримінальне правопорушення, за яке його засуджено, скоїв менш як через 4 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, завдану шкоду не відшкодував, вжиття засудженим заходів для такого відшкодування з матеріалів кримінального провадження не вбачається і стороною захисту не підтверджено.

Враховуючи викладене, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, передбаченого ст. 75 КК України, і вважає касаційну скаргу захисника засудженого про необхідність звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням безпідставною.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчинених злочинів та особі засудженого, касаційна скарга має бути залишена без задоволення, а вирок апеляційного суду без зміни.
Керуючись ст. ст. 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу з доповненнями захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ

5-4кМ16 У х в а л а
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,
з участю прокурора ОСОБА_5 , захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

Керуючись ст. ст. 376, 433, 434, 436 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу з доповненнями захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Апеляційного суду міста Києва від 15 квітня 2015 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.
Повний текст ухвали буде оголошено учасникам судового провадження 22 січня 2016 року, о 10-й годині.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3