Справа № 11-1321/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29.12.2010
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2010 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з кримінальних

справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Миколюка О.В.,

суддів Сливи Ю.М., Іванової І.В.,

з участю: прокурора Ковальчука Т.П.,

засудженого ОСОБА_2,

захисника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції, потерпілого ОСОБА_4, на вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року, яким

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Російської Федерації, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, одруженого, працюючого помічником дільничного інспектора Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області, який мешкає за адресою: Київська обл., Яготинский район, с. Лозовий Яр, раніше не судимого,

виправдано за ст.ст. 365 ч. 2, 366 ч. 1 КК України.

в с т а н о в и л а :

Як зазначено у вироку, ОСОБА_2 обвинувачується у перевищенні влади, тобто умисному вчиненні службовою особою дій, які явно виходять за межі наданих їй прав чи повноважень, якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, та супроводжувалися насильством, а також службовому підробленні, тобто внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, складанні і видачі завідомо неправдивих документів, за наступних обставин.

14 березня 2006 року близько 19 години, ОСОБА_2, працюючи на посаді помічника дільничного інспектора міліції Яготинського РВ ГУ МВС України в Київській області, в званні сержанта міліції і являючись службовою особою, яка згідно з положеннями ст. 1 Закону України „Про міліцію", постійно здійснює функції представника влади, прибув на територію молочнотоварної ферми сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Світанок" в селі Червоному Яготинського району. Приводом для цього стало телефонне повідомлення йому від керівника підприємства про перебування не фермі ОСОБА_4 у стані алкогольного сп'яніння і його конфлікту із бійкою зі сторожами.

Увійшовши до приміщення ферми ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_4 вийти із ним на подвір'я, коли той вже ні з ким не конфліктував і його поведінка на являла небезпеки. Вийшовши з приміщення, ОСОБА_2, без попередження і вияснення обставин, наніс ОСОБА_4 удар кулаком в обличчя, заподіявши перелом нижньої щелепи, який віднесений до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я.

Перевищення ОСОБА_2 влади проявилось у тому, що він, згідно до положень ч. 2 ст. 12 Закону України „Про міліцію", мав право застосовувати силу без попередження тільки в разі виникнення безпосередньої загрози життю або здоров'ю громадян чи йому особисто. Проте, така загроза, як і взагалі необхідність застосування заходів фізичного впливу до ОСОБА_4, - були відсутні. ОСОБА_2В: вчинив дії, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, - за відсутності цієї умови.

Після травмування ОСОБА_4, ОСОБА_2 не забезпечив подання йому необхідної допомоги в найкоротший строк, як того вимагає ч. 4 ст. 12 Закону України „Про міліцію", а відразу поїхав з місця події.

Крім того, ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що про застосування щодо ОСОБА_4 заходів фізичного впливу із заподіянням йому тілесних ушкоджень, ОСОБА_2, всупереч вимогам ч. 5 і 6 ст. 12 Закону України „Про міліцію", рапортом не довів до відома начальника для сповіщення прокуророві, а сфальсифікував матеріали перевірки за фактом отримання ОСОБА_4 ушкоджень начебто в результаті падіння з воза. 17 березня 2006 року ОСОБА_2 виніс постанову про відмову у порушенні кримінальної справи за цим фактом, на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, зазначивши у ній завідомо неправдиві дані про таке падіння. Ця постанова, як офіційний документ, стала підставою для припинення, передбаченої ст. 97 КПК України, перевірки повідомлення з лікарні про госпіталізацію ОСОБА_4

В апеляції потерпілий ОСОБА_4 вказує, що обставини встановлені вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року не відповідають дійсності. Так, тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи, йому заподіяв ОСОБА_2 Крім того, останній, як помічник дільничного інспектора, не мав права виносити постанову про порушення кримінальної справи. Просить вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд.

В апеляції та доповненні до неї, прокурор вказує, що висновки суду 1-ї інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, суд невірно дав оцінку наявним доказам у справі, чим істотно порушив вимоги кримінально-процесуального законодавства. Суд необґрунтовано виправдав ОСОБА_2 за статтями обвинувачення, оскільки його вина повністю підтверджується зібраними по справі доказами. Без належної мотивації, суд не взяв до уваги покази численних свідків і потерпілого, які підтверджували вину ОСОБА_2 Крім того, суд не виконав вказівки апеляційного суду, які відповідно до ст. 374 КПК України є обовязковими для суду 1-ї інстанції. До того ж, в основу вироку суд взяв покази свідків, які не допитувались у судовому засіданні, і їх покази не оголошувались. Просить скасувати вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року, а справу повернути на новий судовий розгляд.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора, яка апеляцію підтримала та просила її задовольнити, пояснення засудженого та захисника, які просили апеляцію прокурора залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, провівши судові дебати та надавши останнє слово засудженому, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляції підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 367 КПК України невідповідність висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам справи є підставою для скасування вироку.

Згідно з вимогами ст.ст. 323, 334, 335 КПК України та розяснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п.п. 22, 25 постанови від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке предявлене підсудному і визнане судом недоведеним, підстави для виправдання підсудного з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, результати дослідження, аналізу і оцінки доказів як тих, що були зібрані на попередньому слідстві, так і поданих у судовому засіданні, мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину; відсутність у діях підсудного складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Якщо підсудний обвинувачується у вчиненні кількох злочинів, які кваліфіковано різними статтями кримінального закону, а підстави виправдання різні, в мотивувальній частині необхідно обґрунтувати та викласти висновок про виправдання по кожному епізоду обвинувачення із зазначенням підстави виправдання, передбаченої законом, і мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення. У резолютивній частині виправдувального вироку вказується рішення суду про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання. Вказується про скасування запобіжного заходу.

Однак, при складанні вироку суд допустив порушення зазначених норм кримінально-процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи потерпілий ОСОБА_4 як під час досудового слідства, так і в ході неодноразових судових засідань давав логічні і послідовні покази про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_2

Вказані покази узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які також під час досудового слідства, і в судових засіданнях стверджували, що після того, як ОСОБА_10 вивів ОСОБА_4 із сараю, останній тримався за щелепу, говорив, що ОСОБА_2 повибивав йому зуби, при цьому, у нього з рота йшла кров.

Колегія суддів вважає, що при постановленні вироку, суд першої інстанції не навів належних мотивів, з яких він відкидає докази обвинувачення. Не вказав на результати дослідження, аналізу і оцінки зібраних по справі доказів.

Взагалі поза увагою суд залишив покази свідка ОСОБА_11, який в ході досудового слідства та під час проведення службової перевірки (т. 1 а.с. 24-29) пояснював, що того дня коли сталася ця подія, він за вказівкою чергового відділу виїжджав до травматологічного відділення лікарні, де знаходився ОСОБА_4, і останній йому повідомив, що на фермі його вдарив ОСОБА_2 та зламав щелепу.

Незрозумілим є і посилання суду на те, чому покази потерпілого ОСОБА_4 спростовуються висновком судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що у ОСОБА_4 виявлений перелом нижньої щелепи справа, і вказане тілесне ушкодження відноситься до категорії середньої тяжкості (т. 1 а.с. 52).

Крім того, у мотивувальній частині вироку суд не навів передбачених законом підстав виправдання, а у резолютивній його частині не зазначив свого рішення про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.

Всупереч вимог закону, постановляючи виправдувальний вирок, суд залишив без змін і запобіжний захід щодо підсудного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок у всякому разі належить скасувати, якщо у справі відсутній протокол судового засідання або перебіг судового процесу у передбачених цим Кодексом випадках не фіксувався технічними засобами.

Як вбачається з матеріалів справи під час судового засідання 15.04.2010 року у звязку з неявкою підсудного, потерпілого та свідків суд відклав розгляд справи на 10.00 годину 06.05.2010 року. (т. 4 а.с. 46).

Однак, протокол судового засідання від 06.05.2010 року у матеріалах справи відсутній.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що фіксування судового процесу здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Однак, в порушення вищевказаних вимог закону, фіксування судового процесу 23.07.2010 року, 05.10.2010 року, 12.10.2010 року не здійснювалось у звязку з відсутністю електропостачання (т. 4, а.с. 89, 123, 127).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що наведені порушення вимог кримінально-процесуального законодавства при постановленні вироку та розгляді справи, перешкодили суду обєктивно та повно розглянути справу і винести законний, обґрунтований і справедливий вирок, що, за змістом ст. 370 КПК України, є істотним порушенням вимог кримінально-процесуального закону і тягне обовязкове скасування вироку, а справа, відповідно до ст. 374 КПК України направленню на новий судовий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду належить усунути зазначені недоліки, ретельно дослідити всі обставини вчинення злочину, дати оцінку всім доказам по справі, і, залежно від встановленого, прийняти законне рішення.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом 1-ї інстанції та потерпілого ОСОБА_4 задовольнити.

Вирок Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2010 року щодо ОСОБА_2 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі.

Судді:

_________________ _______________ _______________

(ОСОБА_12В.) (ОСОБА_1М.) (ОСОБА_13В.)

З оригіналом згідно:

Суддя Ю.М. Слива