Ухвала
іменем україни

02 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши в судовому засіданні у межах кримінального провадження № 0000066 касаційну скаргу захисника на вироки Лебединського районного суду Сумської області від 08 травня 2015 року та Апеляційного суду Сумської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

За вироком місцевого суду

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедина Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

засуджено за ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, із конфіскацією майна, яке є його власністю.
На підставі ст. 54 КК ОСОБА_6 позбавлено сьомого рангу службової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії.
Вирішено питання про долю речових доказів.
Апеляційний суд скасував вирок місцевого суду в частині призначення додаткового покарання та кваліфікації дій ОСОБА_6 й ухвали в свій, яким постановив вважати його засудженим за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк три роки, із конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ст. 54 КК ОСОБА_6 позбавлено сьомого рангу службової особи місцевого самоврядування в межах четвертої категорії. У решті вирок місцевого суду залишено без зміни.
Апеляційний суд на підставі вироку місцевого суду встановив такі обставини вчинення ОСОБА_6 злочину.

У лютому 2014 року ОСОБА_6 , будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище, сільським головою Калюжненської сільської ради Лебединського району Сумської області, зустрівся зі ОСОБА_7 з приводу можливості отримання останньою в оренду земельної ділянки. Наступного разу вони зустрілися 10 березня 2014 року в офісі страхової компанії «MetLife» у м. Сумах, де у присутності ОСОБА_8 . ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 , що на території Калюжненської сільської ради в с. Топчіях знаходяться дві покинуті земельні ділянки загальною площею 0,71 га, які можна взяти в оренду. При цьому, з метою створення умов для отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_7 про те, що на вказаній ділянці земля дуже добра для обробки та придатна для вирощування сільськогосподарської продукції. Після написання ОСОБА_7 відповідної заяви на ім`я сільського голови, ОСОБА_6 протягом березня-червня 2014 року, діючи з особистих корисливих інтересів та скориставшись службовими повноваженнями сільського голови, організував декілька зустрічей зі ОСОБА_7 в приміщенні сільської ради та у м. Лебедині, під час яких обговорив з нею умови передачі земельної ділянки в оренду чи у власність і обіцяв внести на розгляд сесії Калюжненської сільської ради питання про виділення ОСОБА_7 вищевказаної земельної ділянки, вирішити питання про затвердження необхідної проектної документації, а також посприяти позитивному ухваленню депутатами сільської ради всіх рішень, необхідних для передачі земельної ділянки, за що попросив надати йому неправомірну винагороду у сумі 3000 грн.
24 червня 2014 року близько11.00 год. ОСОБА_6 біля кафе-бару «Мікс» на площі Волі у м. Лебедині отримав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду у сумі 3000 грн (які були несправжніми (імітаційними), як винагороду за вчинення дій, пов`язаних із розглядом питання про надання земельної ділянки та швидким оформленням проектної документації на цю ділянку.

У касаційній скарзі засуджений, оспорюючи наявність в його діях складу злочину, просить скасувати вироки місцевого та апеляційного судів та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки, на його думку, зібрані у цьому провадженні докази обвинувачення викликають сумнів щодо їх належності та допустимості. Також скаржник стверджує про порушення його права на захист під час розгляду провадження в суді першої інстанції, коли головуючий не дав йому виголосити останнє слово, та про незаконне затримання на досудовому слідстві, суперечливість показань ОСОБА_7 . Крім того, скаржник зазначає, що несправжні гроші не є майном, а тому не можуть бути предметом злочину, передбаченого ст. 368 КК.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який частково підтримав касаційну скаргу (в частині порушення права засудженого проголосити останнє слово в місцевому суді) і просив скасувати судові рішення, а провадження призначити на новий розгляд в суді першої інстанції, обговоривши доводи, викладені у скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Згідно з ч. 2 ст. 420 КПК вирок суду апеляційної інстанції повинен відповідати загальним вимогам до вироків.

Ці вимоги викладено у ст. 374 КПК, де у п. 2 ч. 3 вказано, що, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, його форми вини й мотивів.

Як убачається з вироку апеляційного суду, цей суд не дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального закону.

Так, апеляційний суд, скасовуючи вирок місцевого суду та ухвалюючи свій, у його мотивувальній частині не виклав формулювання нового обвинувачення, визнаного ним доведеним стосовно засудженого, хоча повинен був це зробити у зв`язку з перекваліфікацією дій останнього з ч. 3 ст. 368 на ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 368 КК.

Крім того, мотивувальна частина вироку апеляційного суду містить істотні суперечності. Зокрема, цей суд погодився з тим (аркуш вироку № 3), що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним і ґрунтуються на розглянутих доказах, яких зібрано у передбаченому законом порядку і яким надано належну оцінку. Разом із тим, далі у вказаній частині вироку (аркуш вироку № 5) суд дійшов висновку про те, що дії засудженого належить кваліфікувати як замах на отримання неправомірної вигоди. При чому, суд не зазначив виду замаху, який згідно з частинами 2, 3 ст. 15 КК буває закінчений та незакінчений.

Отже, з вироку апеляційного суду не видно, до яких остаточних висновків дійшов цей суд в частині обставин злочину та його юридичної оцінки. А тому вказаний вирок не можна визнати законним, обґрунтованим та мотивованим, оскільки його ухвалено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на вищевикладене вирок апеляційного суду не може залишатися в силі і підлягає на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

Під час цього розгляду з дотриманням вимог кримінального процесуального закону належить ретельно перевірити докази, надані сторонами, та їх доводи (зокрема й ті, яких викладено у касаційній скарзі), й на підставі встановлених обставин дати їм юридичну оцінку, яка би відповідала закону про кримінальну відповідальність.

Інші доводи, наведені в касаційній скарзі, підлягають перевірці під час нового апеляційного розгляду кримінального провадження.
За таких обставин касаційна скарга підлягає лише частковому задоволенню.
Керуючись статтями 433, 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Сумської області від 23 вересня 2015 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2