Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 11-кп/781/218/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.02.2016 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді матеріали кримінального провадження № 0002410 стосовно ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11.12.2015 року яким,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровог8радської області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Олександрійського міькрайонного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 року за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,
засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуту частину за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 7 (сім) місяців.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 470 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

ВСТАНОВИЛА:
Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Кримінальне правопорушення вчиненеза таких обставин.

15 липня 2015 року о 5 год. 00 хв. ОСОБА_7 знаходився в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_8 . Знаходячись в будинку, діючи повторно, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись відсутністю уваги з боку господаря будинку ОСОБА_8 , таємно викрав з будинку майно ОСОБА_8 на загальну суму 945 грн.
Крім цього, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 з даного будинку таємно викрав майно ОСОБА_9 на загальну суму 470 грн.
З викраденим майном ОСОБА_7 з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначені суми.
Не погоджуючись з вказаним вироком суду обвинувачений подав апеляційну скаргу в якій просить з урахуванням щирого каяття та готовності відшкодувати матеріальну шкоду потерпілій, застосувати положення ст.ст. 69, 75 КК України.
Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення ґрунтується на достовірних та узгоджуваних між собою доказах, які зібрані у передбаченому кримінально-процесуальним законом порядку, належно оцінені судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України та наведені у вироку. Даний висновок суду жодним учасником судового провадження оскаржений не був.
Дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані місцевим судом за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.
Жодних порушень вимог кримінального процесуального закону України, які б давали підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів встановлено не було.
Не можна визнати порушенням вимог КПК України проведення судового розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілої ОСОБА_9 , оскільки від останньої надійшла заява про розгляд кримінального провадження за її відсутності, та при цьому жоден з учасників розгляду провадження не наполягав на участі вказаної потерпілої в судовому засіданні.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд в повній мірі дотримався загальних засад призначення покарання, які закріплені у ст. 65 КК України.
Так, судом першої інстанції належним чином враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу ОСОБА_7 , наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття і відсутність обставин, які обтяжують покарання.
З урахуванням наведених обставин, в тому числі і тих, на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, так як такий вид покарання в повному обсязі буде сприяти виправленню, перевихованню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивуваши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Оскільки судом першої інстанції встановлено лише одну обставину, яка пом`якшує покарання та з урахуванням особи ОСОБА_7 , який вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, що вказує на те, що ОСОБА_7 належних висновків для себе не зробив та не став на шлях виправлення, колегія суддів не вбачає правових підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Окрім цього, відповідно до роз`яснень п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
У зв`язку із тим, шо ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України під час іспитового строку, який було визначено вироком Олександрійського міькрайонного суду Кіровоградської області від 02.04.2015 року, тому повторне застосування ст. 75 КК України, в даному випадку, є неможливим.
При цьому, з урахуванням вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення в період іспитового строку, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо необхідності призначення остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України.
Також слід зазначити, що судом першої інстанції, відповідно до положень ч. 4 ст. 71 КК України, визначено мінімальний строк покарання, яке слід відбувати ОСОБА_7 , а саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців.
Колегія суддів не може врахувати обставину, на яку посилається в апеляційній скарзі ОСОБА_7 , а саме готовність відшкодувати потерпілій матеріальну шкоду, так як вона жодним чином не може вплинути на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення щодо призначення обвинуваченому покарання.
Таким чином, колегія суддів визнає апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 такою, що не ґрунтується на вимогах діючого законодавства, а тому вирок місцевого суду від 11.12.2015 року щодо нього, залишає без змін.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2015 року стосовно нього за ч. 2 ст. 185 КК України, без змін.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період знаходження його під вартою під час попереднього ув`язнення з 11 грудня 2015 року по 18 лютого 2016 року, із розрахунку один день ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4