Справа № 211/4207/13-к
Провадження № 1-кп/211/7/15
В и р о к

і м е н е м У к р а ї н и

19 жовтня 2015 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинуваченої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кривому Розі кримінальне провадження № 0000108 по обвинуваченню

ОСОБА_12

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Газолкент Узбекистану, українки, громадянки України, з професійно-технічною освітою, заміжньої, фізичної особи-підприємця, не судимої, проживаючої в АДРЕСА_1 ,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172, частиною 1 статті 197-1 КК України,

в с т а н о в и в:
на підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.10.1998р. приватному підприємцю ОСОБА_13 строком на 1 рік надано у тимчасове користування на умовах оренди земельну ділянку, розташовану по АДРЕСА_2 , загальною площею 0,53 га, яка відноситься до земель житлової та громадської забудови і належить комунальній власності міста. Дія договору оренди була продовжена на три роки.

ОСОБА_13 використовувала зазначену земельну ділянку в якості стоянки автомобільного транспорту та будови контрольно-пропускного пункту, як тимчасового об`єкта.

13.10.2001 року дія договору оренди земельної ділянки у зв`язку із закінченням терміну було припинено.

31.01.2005 року рішенням господарського суду Дніпропетровської області по справі № 8/360 було визнано право власності за СПД ОСОБА_13 на об`єкти нерухомого майна, розташовані на автостоянці по АДРЕСА_2 : бокс літера «Б-1», туалет літера «В», навіс літера «Г», навіс літера «Д», навіс літера «Е», фундамент № 6.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006 року по справі № 18/31 було заборонено СПД ОСОБА_13 використовувати земельну ділянку площею 0,53га по АДРЕСА_2 під розміщення автостоянки та зобов`язано СПД ОСОБА_13 відновити земельне покриття та привести земельну ділянку у придатний для використання стан, а також зобов`язано передати зазначену земельну ділянку площею 0,53 га по АДРЕСА_2 за актом прийому-передачі.

01.01.2009 року ОСОБА_12 уклала з ОСОБА_13 строком на один рік договір оренди комплексу будівель та споруд автостоянки по АДРЕСА_2 на земельній ділянці площею 0,53га.

Аналогічні договори укладалися між ними в 2010р. та в 2011р. до 30.11.2011р.

При цьому ОСОБА_13 в зазначений період в порушення земельного законодавства України не укладалися договори оренди земельної ділянки з власником землі Криворізькою міською радою. Відповідно ОСОБА_12 не укладалися договори суборенди земельної ділянки чи самостійно договори оренди земельної ділянки.

В період з 01.01.2009 року по 29.02.2012 року, фактичну дату користування земельною ділянкою, ОСОБА_12 , діючи умисно, в порушення ст. 125 Земельного кодексу України, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на самовільне захоплення земельної ділянки, не маючи при цьому правовстановлюючих документів, самовільно зайняла земельну ділянку загальною площею 0,53 га по АДРЕСА_2 , використовуючи її для ведення комерційної діяльності, а саме для надання послуг автостоянки.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 року № 963 «Про затвердження Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок» в результаті самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,53 га по АДРЕСА_2 ОСОБА_12 державі завдано збитків у сумі 166761,70 гривень, що більш ніж у сто разів (53650 гривень) перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, який складав 536,5 гривень на момент виявлення факту вчинення злочину, і є відповідно до примітки статті 197-1 КК України істотною шкодою.

В судовому засіданні підсудна ОСОБА_12 вину у вчинені кримінальних правопорушень, які їй інкримінуються не визнала та пояснила, що вона працює приватним підприємцем з 1997р., вважає, що не порушувала земельне законодавство і не займала земельну ділянку самовільно, так як в неї були договори оренди майна на земельній ділянці з представником ОСОБА_14 , яка є власником майна.

Земельна ділянка була виділена під автостоянку рішеннями виконкому Криворізької міської ради в 1995р. та 1997р. Земельній ділянці був наданий кадастровий номер.

Рішення господарського суду від 13.04.2006р. про звільнення земельної ділянки до неї відношення не має. ОСОБА_14 сплачує за землю.

З фізичними особами, які в неї працювали, вона укладала цивільно-правові договори, а тому вважає, що не порушувала й трудове законодавство. За цих працівників вона сплачувала всі податки.

Вислухавши підсудну, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною вину ОСОБА_12 , незважаючи на її не визнання, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 КК України.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 15.11.1995р. № 561 ОСОБА_13 надано в тимчасове користування за договором оренди на 3 роки під автостоянку земельну ділянку площею АДРЕСА_3 (т.3 а.с.28, 29 копія рішення, додаток до рішення).

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 08.10.1997р. № 450 ОСОБА_13 надана в тимчасове користування на 1 рік під автостоянку земельна ділянка площею 0,28 га в мікрорайоні «Східний-2» (т.3 а.с.30 копія рішення).

Таким чином, загальна площа наданої земельної ділянки складає 0,53 га.

Згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_13 02.02.1996р. придбала у ТОВ «Квента» будиночок варти А-1, загородження, замощення автостоянку по АДРЕСА_4 (т.2 а.с.75).

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 13.10.1998р. № 425 ОСОБА_13 надано в тимчасове користування на умовах оренди на 1 рік під автостоянку земельна ділянка площею 0,53 га в мікрорайоні «Східний-2» (т.1 а.с.172,173 копія рішення, додаток до рішення).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006р. по справі № 18/31 встановлено, що ОСОБА_13 використовувала земельну ділянку на підставі договору оренди до 13.10.2001р. (т.2 а.с.81-82).

Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради від 27.08.2004р. № 385 автостоянці присвоєна адреса АДРЕСА_5 (т.2 а.с.77).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2005р. по справі № 8/360 за СПД ОСОБА_13 визнано право власності на об`єкти нерухомого майна, розташовані по АДРЕСА_2 , бокс літера «Б-1», туалет літера «В», навіс літера «Г», навіс літера «Д», навіс літера «Е», фундамент «№ 6» (т.2 а.с.81-82).

Згідно висновку експерта від 27.08.1999р., на який посилається господарський суд у вказаному рішенні площа будиночку варти «А-2» складає 36,1 кв.м., боксу «Б-1» - 67,6 кв.м., туалету «В» - 25 кв.м., навісу «Г» - 203,7 кв.м., навісу «Д» - 82,5 кв.м., навісу «Е» 282 кв.м. (т.3 а.с.41-22).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006р. по справі № 18/31 заборонено СПД ОСОБА_13 використовувати земельну ділянку площею 0,53 га по АДРЕСА_2 , зобов`язано її відновити земельне покриття та привести земельну ділянку у придатний для використання стан, передати земельну ділянку Криворізькій міській раді за актом прийому-передачі (т.2 а.с.36-39).

Постановою заступника начальника виконавчої служби в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу від 24.05.2006р. виконавчі документи накази № 18/31 за рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2006р. повернуті стягувачу виконкому Криворізької міської ради (т.3 а.с.18 копія постанови).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.02.2013р. у задоволенні подання Довгинцівського відділу державної виконавчої служби Криворізького МУЮ у видачі дублікату наказу по справі № 18/31 відмовлено в зв`язку з тим, що сплив строк пред`явлення виконавчого документу до виконання 13.03.2009р. (т.3 а.с.21 копія ухвали).

28.02.2005р. ОСОБА_13 за договором дарування подарувала своїй дочці ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , автостоянку по АДРЕСА_5 (т.2 а.с.80, т.3 а.с.26 копія договору, т.2 а.с.78,79 витяг з реєстру).

29.02.2011р. управління держкомзему у м. Кривий Ріг зверталося з приписом до ОСОБА_14 укласти з Криворізькою міською радою договір оренди на земельну ділянку по АДРЕСА_5 (т.1 а.с.28).

За 2005р., 2007, 2009р., 2010р., 2011р. ОСОБА_14 сплачувала земельний податок за земельну ділянку по АДРЕСА_5 (т.1 а.с.30-32 копії квитанцій).

01.01.2009р. за договором оренди ОСОБА_13 передала в тимчасове володіння та користування ОСОБА_12 комплекс будівель та споруд автостоянки по АДРЕСА_5 строком на один рік (т.1 а.с.137-139 копія договору).

В серпні 2013р. в судовому засіданні судові була надана угода між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , за якою договір оренди від 01.01.2009р. припиняє свою дію та вступає в дію договір від 02.02.2009р. (т.3 а.с.38,39-40 копія угоди та договору).

Договір від 02.02.2009р. укладений ОСОБА_13 від імені неповнолітньої доньки ОСОБА_14 .

Суд приходить до висновку, що договір від 02.02.2009р. не існував на вказаний в ньому час укладення, так як договір від 01.01.2009р. був отриманий досудовим розслідування від податкової інспекції, якою не було надано договору від 02.02.2009р.

Цей висновок підтверджується й тим, що і в подальшому укладалися договори оренди між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , в яких не вказано, що ОСОБА_13 діє в інтересах неповнолітньої доньки.

Так, 05.01.2010р. на строк до 05.11.2010р., 10.12.2010р. на строк до 30.11.2011р. укладалися договори оренди між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 (т.1 а.с.146,152 копії договорів).

Суд вважає, що наданий підсудною договір від 02.02.2009р. є підробленим, так як ОСОБА_13 на той час не була вже власником споруд і будівель по АДРЕСА_5 і не мала права укладати договір оренди, що розуміє і вона, і ОСОБА_12 .

Договір оренди між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 укладався ще й 07.04.1998р. строком на 10 років (т.1 а.с.131 копія договору).

29.02.2012р.завідуючим сектором Державної інспекції з контролю за використанням та охороною земель управління держкомзему у м. Кривий Ріг ОСОБА_15 за участю інспекторів КП «Криворізька муніципальна гвардія» ОСОБА_16 , ОСОБА_17 на підставі наказу від 15.02.2012р. проведено перевірку і складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства ФОП ОСОБА_12 по АДРЕСА_5 (т.1 а.с.23 акт, т.3 а.с.241 копія наказу).

Даний акт свідчить про те, що ОСОБА_12 продовжувала користуватися земельною ділянкою і після закінчення терміну останнього договору оренди від 10.12.2010р.

Згідно акту з Криворізькою міською радою, яка є власником земельної ділянки по АДРЕСА_5 , договори оренди на час перевірки не укладалися. На земельній ділянці розташована автостоянка, доступ на яку є закритим, вона охороняється. Будівлі на ній належать ОСОБА_14 , використовується вона ОСОБА_12 . Дозволи на використання нею цієї земельної ділянки не отримувалися.

Згідно розрахунку розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ФОП ОСОБА_12 складаю 166761,70 гривень (т.1 а.с.27,47).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що в лютому 2012р. він за участю представників Криворізької муніципальної гвардії проводив перевірку дотримання вимог земельного законодавства ФОП ОСОБА_12 по АДРЕСА_5 . Було відомо, що раніше виносилося судом рішення про звільнення земельної ділянки.

Він повідомляв по телефону Дзигарську О про проведення перевірки, але вона не з`явилася. На час перевірки автостоянка працювала, на ній перебували автомобілі, працював охоронник. Документи на право користування земельною ділянкою не були надані.

Свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 пояснили, що ОСОБА_15 звернувся до установи, в якій вони працювали - КП «Криворізька муніципальна гвардія», прийняти участь в перевірці. Разом з ним вони, як свідки, проводили перевірку автостоянки в мікрорайоні «Східний-2», фотографували. На автостоянці був сторож, з яким розмовляв ОСОБА_15 . Він по телефону дзвонив також власнику автостоянки, яка відмовилася бути присутньою при перевірці. Після цього був складений акт.

Таким чином, судом встановлено і ця обставина не заперечується обвинуваченою, що нею не укладалися договори оренди чи суборенди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 125 ЗК Україн и право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
За вказаними нормами права укладання договору оренди земельної ділянки, яка належить до державної або комунальної власності, є обов`язковим і самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки.

Закон не визначає, хто повинен укладати договір оренди земельної ділянки, власник майна, яке розташоване на земельній ділянці, чи орендатор цього майна. Тому суд не приймає до уваги пояснення обвинуваченої, що договір оренди земельної повинна була укладати власник майна ОСОБА_18 .

Відповідно до вказаних норм ОСОБА_12 при укладені договору оренди будівель, які розташовані на земельній ділянці комунальної власності, повинна була або укласти договір суборенди земельної ділянки на підставі статті 8 Закону України «Про оренду землі», якби існував договір оренди, або безпосередньо договір оренди земельної ділянки.

Дії ОСОБА_12 судом кваліфікуються за частиною 1 статті 197-1 КК України за ознаками: самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
ОСОБА_12 обвинувачується також у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172 КК України інше грубе порушення законодавства про працю.

Згідно обвинуваченню вона офіційно зареєстрована з 29.10.1997р. як фізична особа-підприємець і, організовуючи свою підприємницьку діяльність, займалася укладенням договорів з фізичними особами щодо використання їх найманої праці.

Діючи умисно, з метою ухилення від сплати обов`язкових платежів і відрахувань з доходів співробітників, вона вирішила здійснювати свою підприємницьку діяльність і використовувати найману працю працівників без офіційного оформлення з ними трудових правовідносин, укладаючи цивільно-правові договори на виконання робіт приймальника-охоронця з ОСОБА_19 терміном з 02.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 05.01.2012 року по 31.12.2012 року, з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року; з ОСОБА_20 терміном з 02.01.2011 року по 31.12.2011 року, з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року; з ОСОБА_21 терміном з 13.12.2012 року по 25.12.2012 року (цивільно-правовий договір за умовами стажування); з ОСОБА_22 з 24.03.2013 року по 24.04.2013 року (цивільно-правовий договір за умовами стажування).

Згідно з листом Державної інспекції України з питань праці від 09.07.2013 року № 1386 вказані цивільно-правові договори мають ознаки строкового трудового договору (ст.21,23 КЗпПУ), що в свою чергу позбавляє робітників права на соціальний захист у випадку при тимчасовій втраті працездатності, у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, а також прав та гарантій передбачених умовами трудового чинного законодавства України.

Суд вважає, що за вказаним обвинувачення ОСОБА_12 підлягає виправданню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статі 5 КПК України державне обвинувачення - процесуальна діяльність прокурора, що полягає у доведенні перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.
Відповідно до статі 214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.
Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається.

В матеріалах справи відсутні данні про внесення відомостей про вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 КК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Досудове розслідування за ст.172 КК України по даній справі почалося з повідомлення про підозру ОСОБА_12 30.01.2013р. за ст.ст.172 ч.1, 197-1 ч.1 КК України (т.2 а.с.1).
Так як досудове розслідування за ст. 172 КК України проводилося без внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вся докази за цим обвинуваченням, добуті під час досудового розслідування, визнаються судом недопустимими і за цією статтею вона підлягає виправданню.
Вирішуючи питання про покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підсудної, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Вчинене кримінальне правопорушення відносяться до нетяжких злочинів.

Пом`якшуючих, обтяжуючих обставин не виявлено.

За місцем проживання ОСОБА_23 характеризується посередньо, раніше не судима, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває (т.2 а.с.36,42-45 характеристика, вимога, довідки).

З урахуванням викладено, суд вважає доцільним призначити покарання у виді штрафу.

Запобіжний захід ОСОБА_12 не обирався.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд
п р и с у д и в:
визнати ОСОБА_12 винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 197-1 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в сумі 5100 (п`ять тисяч сто) гривень, стягнувши його на користь держави.

За частиною 1 статті 172 КК України ОСОБА_12 виправдати.

На вирок протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга в Дніпропетровський апеляційний суд через Довгинцівський районний суд.

Суддя: ОСОБА_1