Справа №489/612/16-к 17.02.2016 17.02.2016 17.02.2016
17.02.2016 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
за участю секретаря: ОСОБА_4
Учасники судового провадження.
прокурор: ОСОБА_7
підозрюваний: ОСОБА_5
захисник: ОСОБА_6
судовий розпорядник: ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника:
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.02.2016 року та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово покидати місце проживання із застосуванням електронного засобу контролю.
___________________________________________________________
Провадження № 11-сс/784/59/16 Головуючий у першій інстанції:
Категорія: тримання під вартою ОСОБА_9
Доповідач апеляційного суду:
ОСОБА_1
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в СІЗО м. Миколаєва строком на 60 днів до 09 квітня 2016 року.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляцію, захисника ОСОБА_6 .
Апелянт зазначає, що ухвала слідчого судді від 10.02.2016 року про обрання запобіжного заходу є незаконною, винесена з порушенням процесуального права.
Вказує, що працівники поліції оформили затримання ОСОБА_5 10.02.2016 року, а насправді затримали його та доставили до Жовтневого відділу поліції близько 19.00 години 09.02.2016 року, де він провів всю ніч. Про що ОСОБА_5 написав відповідну заяву та надав захиснику для подання до прокуратури. Таким чином працівники Жовтневого відділу поліції Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області в порушення ч. 4 ст. 213 КПК України негайно не повідомили про затримання уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги орган, а саме Регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги Миколаївській області.
На думку захисника відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Однак, враховуючи час фактичного затримання 19 год. 00 хв. 09.02.2016 року, строк тримання під вартою, встановлений слідчим суддею ОСОБА_10 ОСОБА_5 перевищує строк шістдесят днів.
Крім того, апелянт звертає увагу, що відповідно до ст. 49 КПК України слідчий суддя зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його і відповідно до ч. 2 ст. 412 КПК України здійснення судового провадження за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, входить до переліку істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які вимагають скасування судового рішення у будь-якому разі.
На думку апелянта, по даному кримінальному провадженню не доведено, що більш м`який захід не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зокрема домашній арешт.
Встановлені судом першої інстанції обставини.
ОСОБА_5 підозрюється в тому, що на початку листопада 2015 року приблизно о 20.00 годині діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію свино-твариницької ферми ДП «Дослідне господарство «Еліта» після чого продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, проник до приміщення корпусу №3 вищевказаної ферми, звідки таємно викрали майно загальною вартістю 4160 грн.
Викрадене майно на орендованому автомобілі перевезли до м. Миколаєва де реалізували в якості лому металу.
Крім цього, на початку грудня 2015 року, приблизно о 22.00 годині та 03.01.2016 року приблизно о 10.00 годині ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з метою таємного викрадення чужого майна, проникли на територію господарського двору відділення №1 ДП «Дослідне господарство «Еліта», таємно викрали майно ну загальну сум 391470 грн.
Викрадене ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 та ОСОБА_12 на найнятому автомобілі перевезли до м. Миколаєва, де реалізували вище зазначене майно в якості лому металу.
08.01.2016 року приблизно о 10.00 годині ОСОБА_5 діючи повторно проник на територію домоволодіння АДРЕСА_1 звідки таємно викрав металеву кришку від люка розміром метр на метр вагою 100 кг. вартістю 200 грн. та металеву трубу довжиною один метр діаметром 10 см. Вартістю 300 грн.
З викраденим ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник розпорядившись ним на свій розсуд, чим спричинив ОСОБА_15 матеріальну шкоду в сумі 300 грн.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Суд заслухав пояснення захисника ОСОБА_6 яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд скасувати ухвалу суду першої інстанції, прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою та просив залишити її без зміни, підозрюваного ОСОБА_5 який підтримав апеляційну скаргу, вивчив матеріали кримінального провадження, обговорив доводи апеляційної скарги і прийшов до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків; передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
ОСОБА_5 не оспорює факт вчинення злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 КК України.
Він обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення за яке законом передбачено кримінальну відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, не працює, постійного джерела прибутку не має, раніше неодноразово судимий: Ленінським районним судом м. Миколаєва від 15.05.2014 року за ст. 309 КК України, Заводським районним судом м. Миколаєва від 24.12.2014 року за ч. 2 ст.309 КК України. Також відносно ОСОБА_5 є вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.03.2015 року за ч. 2 ст. 309 КК України, який не виконаний. Отже ОСОБА_5 вчинив новий злочин до повного відбуття покарання за попереднім вироком. Ці обставини свідчать про те, що підозрюваний перебуваючи на свободі може вчинити інше кримінальне правопорушення та переховуватися від органів досудового розслідування.
Оскільки підозрюваний, свідки та потерпілий є знайомі та проживають в одному селі то ОСОБА_5 може не законно впливати на них.
Тому наведені підстави достатні , щоб вважати про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Доводи захисника про те, що судом порушено право підозрюваного на захист є безпідставними, оскільки згідно ст.ст. 49, 52 КПК України участь захисника в даному проваджені не є обов`язковою.
Крім цього, згідно звукозапису під час судового засідання ОСОБА_5 було роз`яснено право на захист та суддя запитував ОСОБА_5 про необхідність залучити захисника, на що підозрюваний відповів відмовою.
Доводи захисника щодо незаконності затримання ОСОБА_5 спростовуються тим, що в матеріалах справи відсутні будь які данні про те, що ОСОБА_5 був затриманий. В суді першої інстанції прокурор звернув увагу суду на те, що ОСОБА_5 був не доставлений до суду, а запрошений. Твердження захисника про перевищення шестидесятиденного строку тримання під вартою є безпідставним, оскільки відповідно до ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під вартою, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого з моменту затримання. Отже за відсутності факту затримання підозрюваного строк, тримання під вартою суд першої інстанції обчислив з 13 год. 00 хв. 10.02.2016 року.
З огляду на наведене, апеляційна скарга захисника є необґрунтованою і такою, яка не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.. 49,52,177, 404-407, 422, 424, 532 КПК України, суд, -
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 лютого 2016 року у відношенні ОСОБА_5 , залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3