Провадження № 1-в/359/496/2015
У Х В А Л А

Іменем України

24 грудня 2015 р. Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2 ,

за участю представника БВК № 119 ОСОБА_3 ,

за участю засудженого ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориспіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з вищою базовою освітою, неодруженого, непрацюючого, маючого на утриманні неповнолітнього сина, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

встановив:
Вироком Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2008 р., ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.09.2008 р., вирок Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2008 р., залишено без змін.

Згідно вищевказаного вироку засуджений відбуває покарання в Бориспільській ВК №119.

28.10.2015 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Суд, заслухавши засудженого, який клопотання підтримав та просив його задовольнити, думку представника адміністрації БВК, який поклався на розсуд суду та думку прокурора, який клопотання не підтримав, дослідивши матеріали клопотання та особової справи в їх сукупності, вважає клопотання не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. За змістом даної норми умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду.

Для застосування звільнення, згідно п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України, необхідно щоб засуджений фактично відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Згідно вироку Згурівського районного суду Київської області від 25.06.2008 р., ОСОБА_4 засуджено до 8 років позбавлення волі. Строк покарання рахується з 21.03.2008 року.

На момент розгляду клопотання засуджений відбув 3/4 строку призначеного покарання.

Згідно ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до коментованої ст. 81 КК України, сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки засудженого, яка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти постійну свідому участь у суспільно корисній праці, систематичне виконання і перевиконання виробничих завдань, сумлінне виконання трудових обов`язків і дорученої роботи, якість її виконання, прагнення до вдосконалення наявного фаху, спеціальності, придбання спеціальності, відсутність трудових порушень, прогулів, відмов від роботи, дбайливе ставлення до довіреного майна, інструментів, суворе додержання правил охорони праці і техніки безпеки тощо.

Виходячи з приписів ст. 81 КК України, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі, а не за час, який безпосередньо передує розгляду подання.

Пунктом 2 ППВСУ "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" № 2 від 26.02.2002 р. передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Крім того, відповідно до положень пункту 17 вказаної Постанови, суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

З матеріалів особової справи вбачається, що засуджений під час утримання в Київському СІЗО порушень вимог режиму утримання не порушував. Стягнень та заохочень не мав.

З 03.10.2008 р. відбуває покарання в БВК № 119. За період відбування покарання зарекомендував себе посередньо, спочатку за сумлінну працю та зразкову поведінку отримав 6 заохочень (а.с.19-24). Після чого змінив свою поведінку та допустив 6 порушень вимог утримання, за що має стягнення, які на даний час погашені у встановленому законом порядку (25-29, 31, 34).

В подальшому ОСОБА_4 почав змінювати свою поведінку в кращу сторону, та за сумлінну працю та зразкову поведінку отримав 2 заохочення правами начальника установи (а.с.37, 38. Однак, дана позитивна поведінка змінилася, та ОСОБА_4 зарекомендував себе знову з негативної сторони, допустивши два порушення вимог режиму утримування, а саме в березні та вересні 2015 р. У зв`язку з чим засуджений був притягнутий до дисциплінарної відповідальності правами начальника відділення та з ним було проведено профілактичні бесіди (а.с.40, 41).

ОСОБА_4 працевлаштований електромонтером на промисловій зоні установи. Однак, при виконанні поставлених завдань ініціативи не приймає. Не приймає участь у суспільному житті відділення. Приймає участь в роботах по благоустрою місць позбавлення волі. Бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених в розділі "Фізкультура і спорт".

Форми одягу не дотримується. До майна установи відноситься дбайливо. У відношенні до представників адміністрації установи намагається бути ввічливим, та виконує їх законні вимоги. Підтримує стосунки із деякими засудженими на відділенні. Зв`язок з рідними підтримує шляхом листування та побачень, отримує від них посилки та передачі.

Вину за вироком суду визнав повністю, виконавчих листів не має.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що поведінка засудженого є нестабільною, постійно змінюється, та засуджений характеризується то з позитивної, то з негативної сторони, що не може свідчити про те, що засуджений такою поведінкою доводить своє виправлення.

Крім того, як вбачається з матеріалів особової справи, до ОСОБА_4 при проведенні оцінок ступеня виправлення засудженого 25.07.2013 р. (а.с.32, 33) та 26.03.2014 р. (а.с.35, 36) зазначено, що особа за період відбування покарання не стає на шлях виправлення, у зв`язку з чим комісією установи приймалися рішення про відмову у застосуванні відносно нього вимог ст. ст. 81, 82 КК України.

Згідно ст. 12 КК України злочин, за вчинення якого був засуджений ОСОБА_4 є особливо тяжким злочином. При цьому суд звертає увагу, що даний злочин спрямований проти життя та здоров`я особи, що найвищою соціальною цінністю в державі.
Таким чином, матеріали особової справи не містять відомостей про те, яким чином засуджений ОСОБА_4 своєю поведінкою та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

За таких обставив, враховуючи тяжкість та характер вчиненого ОСОБА_4 злочину, дані про особу засудженого, який хоча і працевлаштований, має 8 заохочень, однак постійно змінює свою поведінку, яка наданий час є негативною, оскільки останній має непогашені стягнення, не приймає активну участь у суспільному житті колективу та у корисній праці, суд приходить до висновку, що засуджений не має усіх належних умов, передбачених ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність усіх підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ч. 2 ст. 369, ст. 370, ч. 3 ст. 371, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, ст. ст. 12, 81 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя: ОСОБА_1