печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2014 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю сторони обвинувачення: слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 та сторони захисту: захисника - адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого та прокурора під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 364 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

25.07.2014 року у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , викладена у формі клопотання, у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року, на бездіяльність уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року, допущену ним під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні. У поданій скарзі захисник ОСОБА_5 просить суд закрити кримінальне провадження №0000255 від 10.04.2014 року в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України з підстав та доводів, викладених у поданій скарзі.

25.07.2014 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва провадження №757/18972/14-к за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014, об`єднане в одне провадження з провадженням №757/20587/14-к за скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014, та об`єднаному провадженню присвоєно №757/20587/14-к

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 подані ним скарги в інтересах ОСОБА_6 підтримав, посилаючись на викладені у них доводи і правові підставі та просив слідчого суддю задовольнити їх в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 , мотивуючи подані ним скарги на бездіяльність слідчого і прокурора, допущені ними під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року, вказав на наступне.

Так, 07.07.2014 слідчим заступником начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_3 було винесено повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, яке всупереч вимогам ст.ст. 276 і 278 КПК України, не було вручено ОСОБА_6 . Разом з тим, встановившиу кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року відсутність в діянні ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, уповноважений прокурор не прийняв постанову про закриття кримінального провадження в порядку п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у строк, визначений ст. 283 КК України.

Сторона обвинувачення у вказаному кримінальному провадженні, слідчий ОСОБА_3 , прокурор ОСОБА_4 проти обставин, викладених у скаргах захисника ОСОБА_5 , заперечував і просив відмовити у їх задоволенні з підстав необґрунтованості і незаконності.

Слідчий суддя, на підставі дослідження наявних доказів, що надані учасниками судового розгляду, дослідивши обставини справи, отримавши пояснення сторін кримінального провадження, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 8 Конституції Українив Україні визнається і діє принцип верховенства права.Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повиннівідповідати їй.Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно положень ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У відповідності до принципів і засад, визначених ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 і 6ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У разі якщо норми цього Кодексу суперечать міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, застосовуються положення відповідного міжнародного договору України. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Слідчим суддею із матеріалів провадження встановлено, що слідчий - заступник начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 07.07.2014 у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року склав письмове повідомлення ОСОБА_6 про підозру у зловживанні владою або службовим становищем, що спричинило тяжкі наслідки, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України повідомлення про підозру здійснюється у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У відповідності до положень ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Положеннями ст. 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках:затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення;обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів;наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається слідчим суддею із матеріалів провадження, в основу вказаного повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, слідчий - заступник начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 поклав лист Мінагрополітики України №37-31-13/17241 від 18.09.2012, підписаний ОСОБА_6 як першим заступником міністра аграрної політики та продовольства України. Слідчий прийняте рішення обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 підписав зазначений лист незаконно, в обхід установленої законом процедури, що призвело до незаконного припинення, на підставі розпоряджень виконувача обов`язків голови Києво-Святошинської районного державної адміністрації Київської області ОСОБА_8 №2465 від 03.10.2012, №2858 від 25.10.2012, №3381 від 11.12.2012 права постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» земельною ділянкою загальною площею 350 га, віднесення її до складу земель запасу державної власності в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та подальшої безоплатної передачі у грудні 2012 року у власність фізичним особам. Внаслідок цього державним інтересам заподіяно шкоду у вигляді збитків на суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян.

Відповідно до державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ №003658, 11.11.2002 виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №549, зазначена земельна ділянка в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської областіперебувала у володінні та користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» на праві постійного користування.

У відповідності до положень ст. 84 Земельного Кодексу України, Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 року №500/2011, Мінагрополітики України не наділено повноваженнями приймати обов`язкові до виконання рішення про припинення права постійного користування, припинення права державної власності на земельні ділянки, в тому числі стосовно зазначеної ділянки площею 350 га.

Крім цього, як вбачається з вимог п. 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності», не допускається погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватися відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування, серед іншого, державним підприємствам. Однак, як вбачається з листа Мінагрополітики України №37-31-13/17241 від 18.09.2012, ОСОБА_6 не здійснював погодження документів та не приймав рішень про відчуження з державної власності земельної ділянки загальною площею 350 га в адміністративних межах Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, яка станом на 18.09.2012, перебувала у володінні та користуванні ДП «НДВА «Пуща-Водиця» на праві постійного користування.

Разом з тим, у відповідності до положень ст. 17 Земельного кодексу України прийняття рішень про припинення права постійного користування, припинення права державної власності на зазначену земельнуділянку належить до виключної компетенції уповноваженого органудержавної влади, а саме Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, яка уповноважена приймати такі рішення без отримання від Мінагрополітики України будь-яких листів про це.

Диспозицією статті 364 КК України передбачено кримінальну відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що підписання ОСОБА_6 листа Мінагрополітики України №37-31-13/17241 від 18.09.2012було здійснено без порушень п. 4 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11.02.2010 №318-р «Деякі питання збереження об`єктів державної власності», відсутність причинно-наслідкового зв`язку між підписанням вказаного листаі прийняттям рішення про припинення права постійного користування, припинення права державної власності на зазначену земельну ділянку, відсутності умисного використання ОСОБА_6 влади чи службового становища всупереч інтересам службиз метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, а отже відповідно встановлення відсутності в діянні ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Відповідно до положень ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

За правилами, установленими ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Згідно ч. 2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

У відповідності до положень ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Як вбачається із матеріалів провадження, органом досудового розслідування вичерпані усі можливі відповідно до чинного кримінального процесуального законодавства заходи для збирання доказів для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Враховуючи, що відповідно до обсягу повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КПК України, діяння ОСОБА_6 полягало виключно у підписанні листа Мінагрополітики України №37-31-13/17241 від 18.09.2012, слідчий суддя приходить до висновку про неможливість органу досудового розслідування іншими, окрім зібраних доказів, встановити обставини діяння ОСОБА_6 , яке полягало виключно у підписанні листа Мінагрополітики України №37-31-13/17241 від 18.09.2012. Разом з тим, інших доказів, якими можливо було встановити обставини, що мають значення для кримінального провадження в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, стороною обвинувачення не надано.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що складене слідчим повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, не ґрунтується на належних і допустимих доказах та спростовується зібраними у кримінальному провадженні №0000255від 10.04.2014 року доказами.

Відповідно до ст. 283 КПК України особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій:закрити кримінальне провадження;звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності;звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У відповідності до ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч. ч. 1, 2, 3, 6 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є:складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо;поведінка учасників кримінального провадження;спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

За таких обставин кримінальне провадження №0000255 від 10.04.2014 року в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, підлягало закриттю прокурором в порядку, визначеному п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України у строк, визначений ч. 1 ст. 283 КПК України.

Як вбачається із матеріалів провадження, станом на 25.07.2014 року така постанова уповноваженим прокурором у кримінальному провадженні № 0000255 від 10.04.2014 року не прийнята.

В сукупності, вказана вище бездіяльність прокурора не узгоджується із ст.ст. 8, 19 та 62 Конституції України, вимогами ст.ст. 7, 9, 283 і 284 КПК України, та призводить до порушення конституційних прав, свобод і законних інтересів ОСОБА_6 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000255 від 10.04.2014 року.

У відповідності до визначених ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України повноважень слідчого судді як судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, з метою дотримання у відповідності до ст.ст. 7-9 загальних засад кримінального провадження, зокрема верховенства права та законності, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість скарги захисника ОСОБА_5 в частині бездіяльності уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року, яка виразилась у нездійсненні ним дії, визначеної п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

За правилами, установленими ч. ч. 1 і 2 ст. 307 КПК України, за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:скасування рішення слідчого чи прокурора;зобов`язання припинити дію;зобов`язання вчинити певну дію;відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність зобов`язання уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Крім цього, захисником ОСОБА_5 оскаржується бездіяльність слідчого- заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_3 , яка виразилась у неврученні повідомлення про підозру ОСОБА_6 у строки, визначені ст. 278 КПК України.

У відповідності до ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, для виконання вимог ст.278 КПК України, слідчий - заступник начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_7 зобов`язаний був вручити ОСОБА_6 документ повідомлення про підозру, про що у відповідності до положень ст.ст. 84, 85 та 136 КПК України, отримати підтвердження про ознайомлення ОСОБА_6 зі змістом цього документу.

Враховуючи відсутність підтвердження належними і допустимими доказами факту отримання ОСОБА_6 повідомлення про підозру та ознайомлення із його змістом, слідчий суддя приходить до висновку про допущену слідчим - заступником начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_9 , бездіяльність, яка виразилась у неврученні, в порядку ст. 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000255від 10.04.2014 року у строк, визначений ч. 1 ст. 278 КПК України.

Однак, враховуючи висновокслідчого судді про необхідність зобов`язання уповноваженого прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність зобов`язання слідчого - заступника начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_10 вчинити дії, визначені ст. 278 КПК України, а отже необхідності відмови у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 7-9, 303, 304, 306 і 307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Скарги захисника ОСОБА_5 від 16.07.2014 року в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та від 25.07.2014 року в інтересах ОСОБА_6 на бездіяльність прокурора у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноваженого у кримінальному провадженні №0000255 від 10.04.2014 року прокурора вчинити дії, визначені п. 1 ч. 2 ст. 283, п. 2 ч. 1, ч. 4 ст. 284 КПК України в частині підозри ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малий Рожин Косівського району Івано-Франківської області, громадянина України, працюючого першим заступником Міністра аграрної політики та продовольства України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

В решті вимог скарг - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1