Апеляційний суд міста Києва
Справа № 11-кп/796/461/2015 Головуючий в суді І-ої інстанції: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК Доповідач: ОСОБА_2
У х в а л а
Іменем України

01.09.2015 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0004525 за апеляційною скаргою заступника прокурора міста Києва ОСОБА_9 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з вищою освітою, на момент інкримінованого злочину не працюючого, на даний час працюючого у ТОВ «Фордзон» на посаді електромеханіка, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

02.09.2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч.2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік.

- визнано винуватим в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2014 року, яким його визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік, призначено остаточне покарання, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком, у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 3 роки та згідно ст. 76 КК України покладено обов`язки протягом іспитового строку не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції, повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та періодично з`являтися для реєстрації в органи проживання та періодично виконавчої інспекції.

За цим вироком ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що будучи повідомленим про підозру у закінченому замаху на таємне викрадення чужого майна, 06.06.2014 року приблизно о 00 год. 50 хв. зайшов торгівельного залу ТОВ «Велика Кишеня», яке розташовано за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 8, з корисливою метою направленою на заволодіння чужим майном, вирішив викрасти продукти харчування. У торгівельному залі з відділу де продаються алкогольні напої, діючи умисно, повторно, протиправно, таємно, взявши з прилавку пляшку ємкістю 0,5 літра горілки марки «Роса», вартістю 33 грн. 95 коп., після чого, продовжуючи свій злочинний умисел викрав одну банку кави марки «Карт Нуар», вагою 100 г., вартістю 90 грн. 54 коп., одну банку «ікра трески» вагою 110 г., вартістю 22 грн. 05 коп., шоколадний батончик «Снікерс», вартістю 11 грн. 35 коп., поліетиленовий пакет, вартістю 1 грн. 50 коп., булочку з маком, вартістю грн. 95 коп., після чого направився за межі касової зони, не розрахувавшись за товар, при цьому не зміг довести злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки при виході з магазину ТОВ «Велика Кишеня» був затриманий працівниками охорони. Вказаними діями спричинив збитки ТОВ Велика Кишеня» на загальну суму 229 грн. 73 коп.

Не погоджуючись з вироком суду заступник прокурора м. Києва ОСОБА_9 , просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, за яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч. 2 ст.15, ч.2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2014 виконувати самостійно.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що судом не застосовано положення ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, які підлягають обов`язковому застосуванню, а також необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства, звільнивши його від призначеного покарання з випробовуванням на підставі ст. 75 КК України, вказуючи при цьому, що судом не взято до уваги той факт, що ОСОБА_8 уже була пред`явлена підозра у вчиненні аналогічного злочину за подібних обставин, однак, не дивлячись на це, він продовжив свою протиправну діяльність і знову вчинив умисний корисливий злочин, що свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та схильність до вчинення злочинів, а звільнення ОСОБА_8 від покарання з випробовуванням не буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Крім того, вказує, що згідно з нормою ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій ст. 70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, а тому призначене ОСОБА_8 покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2014 та покарання за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2014, призначене із застосуванням ст. 75 КК України, не можуть поглинати одне одного чи складатися.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив вирок суду скасувати та призначити новий вирок, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які обвинуваченим не оспорювались.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом не застосовано положення ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, які підлягають обов`язковому застосуванню, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими що не підлягають застосуванню, так як суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення.

Посилання прокурора на той факт, що виправлення ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства є неможливим також є необґрунтованим, так як обвинувачений повністю та щиро розкаявся у скоєному, матеріальна шкода не наступила, на даний час він працює.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що згідно з нормою ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи, що зазначений злочин ОСОБА_8 вчинив до постановлення вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 02.09.2014 року, яким його засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з іспитовим строком 1 р. суд першої інстанції призначив остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком, із застосування ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, та застосував до нього ст. 76 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставного звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 , так як на думку апелянта, судом першої інстанції не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого правопорушення, та наявність непогашеної судимості, колегія суддів визнає їх такими, що не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції врахував пом`якшуючі обставини, як щире каяття. На даний час ОСОБА_8 страждає рядом тяжких захворювань, що підтверджено медичними довідками.

Відповідно до ст. 55 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як засудженим так і іншими особами. Крім того колегія суддів враховує також суму заподіяної шкоди 229 гривень 73 копійок.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні апеляції прокурора про скасування вироку та постановлення нового вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання та неправильним застосуванням ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України, а вирок суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, суд апеляційної інстанції

ухвалив:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України залишити без змін.

Судді:

_________________ ________________ _________________