Ухвала

іменем україни

5 листопада 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого ОСОБА_7,
суддів: ОСОБА_8, ОСОБА_9
при секретарі ОСОБА_10,

розглянула у судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004425, за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року щодо

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України

за участю прокурора ОСОБА_11,

обвинуваченого ОСОБА_4,

захисника ОСОБА_5

в с т а н о в и л а:

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України на 6 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 визначено остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року змінено вирок суду першої інстанції.

На підставі ст. 69 КК України пом'якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; за ч. 2 ст. 309 КК України на 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання визначено 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов'язків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК України.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції щодо ОСОБА_4 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого засудженим злочину та його особі. Вважає призначене ОСОБА_4 судом апеляційної інстанції покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України є м'яким, оскільки недостатньо враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчинених засудженим злочинів.

У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисника ОСОБА_5, в інтересах засудженого, просить залишити ухвалу апеляційного суду без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав скаргу, пояснення засудженого та його захисника, які вважають ухвалу суду апеляційної інстанції законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_4 засуджено за те, що він 30.07.2014 року, приблизно о 9 год. 20 хв., знаходячись по вул. Світлицького, 31/7, в м. Києві на території навчального закладу, а саме школи - інтернату № 6, зустрівся з метою збуту наркотичної речовини із ОСОБА_6, анкетні дані якого змінені в зв'язку із застосуванням заходів безпеки, від якого отримав грошові кошти в сумі 200 гривень за придбання наркотичного засобу.

У подальшому, сприяючи невстановленій особі у збуті наркотичного засобу, та таким чином усуваючи перешкоди вчиненню злочину невстановленою особою, прибув у невстановлене місце, де зустрівся із невстановленою особою, якій передав грошові кошти отримані від ОСОБА_6 та від якої отримав наркотичний засіб.

Отримавши наркотичний засіб, ОСОБА_4 прибув 30.07.2014 року приблизно о 9 годині 50 хвилин за адресою: м. Київ, вул. Світлицького, 31/7, в м. Києві, де на території школи - інтернату № 6, зустрівся із ОСОБА_6, який на нього очікував та передав йому особливо небезпечний наркотичний засіб - смолу канабісу, масою 0,681 г.

Крім того, 30.07.2014 року, у період часу з 12 год. 30 хв. по 13 год., під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 у АДРЕСА_1, було виявлено та вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 20,32 гр., та особливо небезпечний наркотичний засіб - смолу канабісу, маса якої становить 0,55 г., які він придбав, виготовив, зберігав без мети збуту.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_4 а також правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора у касаційній скарзі про немотивоване застосування до засудженого положень ст. 69 КК України є безпідставними, оскільки суд апеляційної інстанції при вирішенні питання призначення засудженому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 2 статті 307 КК України, у судовому рішенні навів декілька обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

Зокрема судом апеляційної інстанції враховано щире каяття засудженого, сприяння розкриттю злочину, наявність у ОСОБА_4 інвалідності та матері похилого віку на його утриманні, та обґрунтовано визнано вказані обставини такими, що пом'якшують покарання, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

У той же час, викладені у касаційній скарзі доводи про те, що суд, приймаючи рішення про звільнення засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням не дотримався вимог закону, є обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 419 КПК України при скасуванні або зміні судового рішення в ухвалі має бути зазначено, які статті закону порушено та в чому саме полягають ці порушення або необґрунтованість вироку чи ухвали, однак судом апеляційної інстанції дані вимоги виконані не були.

Як убачається з мотивувальної частини ухвали, суд апеляційної інстанції при призначенні засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України в достатній мірі не врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та середньої тяжкості, конкретні обставини справи, а саме те, що збут наркотичних засобів мав місце на території школи-інтернату, крім того, виходячи з показань ОСОБА_4, які викладені у вироку суду першої інстанції та ухвалі апеляційного суду викликає сумнів його щиросердне каяття.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що призначене засудженому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі засудженого внаслідок м'якості, що є підставою для скасування ухвали апеляційного суду.

При новому апеляційному розгляді необхідно врахувати наведене, та прийняти законне і обґрунтоване рішення, і в разі підтвердження обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_4 визнано винуватим, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати м'яким.

Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Скасувати ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 січня 2015 року щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_14 ОСОБА_13 ОСОБА_12