Справа №591/1461/15-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/788/468/15 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне тяжке тілесне ушкодження
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 серпня 2015 року колегія суддів з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми кримінальне провадження № 0006987 відносно ОСОБА_6 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 04 червня 2015 року, щодо

ОСОБА_6 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Урожайне Сімферопольського району, АР Крим, мешкає в АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , в яких ставиться питання про зміну вироку суду, та від прокурора ОСОБА_8 , який просить вирок суду скасувати.

Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведені експертні дослідження у сумі 762 грн. 06 коп., та на користь потерпілої ОСОБА_10 1427 грн. 60 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що не мав умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, потерпілий першим почав бити його, тоді він схопив ніж, щоб налякати ОСОБА_11 , однак потерпілий не припинив його бити. Лише тоді, захищаючись від нападу ОСОБА_11 , наніс йому декілька ударів ножем. Просить перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 124 КК України, а також врахувати те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається, має на утриманні малолітню дитину, мати-пенсіонерку.

- захисник ОСОБА_7 вважає, що суд невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не взявши до уваги, що саме ОСОБА_11 створив умови для використання права обвинуваченого на необхідну оборону. Вказує, що в судовому засіданні було встановлено, що поведінка потерпілого була протиправною і суд визнав мотивом дій ОСОБА_6 саме захист своїх правоохоронюваних інтересів від протиправних посягань потерпілого, який крім всього, був вищим та сильнішим за обвинуваченого, перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, був неодноразово судимим за тяжкі злочини. Все це свідчить про те, що ОСОБА_6 зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 у вигляді насильства, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди здоров`ю обвинуваченого та, для припинення посягань, за відсутності іншої можливості уникнути подальшого насильства, обвинувачений використав ніж. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 124 КК України, призначивши покарання обвинуваченому в межах санкції статті 124 КК України.

- у зміненій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Як зазначено у вироку, 10 та 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вживали алкогольні напої. О 16:00 годині 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 , в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_11 , розуміючи фізичну перевагу останнього, взяв зі столу кухонний ніж та умисно наніс ОСОБА_11 4 удари, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 , думку прокурора, який просив вирок суду скасувати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а також мотиви неврахування окремих доказів - ч.3 ст.374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 91 ч. 1 п. 2 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування в обвинувальному акті був зазначений мотив заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, а саме ревнощі з боку ОСОБА_6 , однак судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку був виключений встановлений стороною обвинувачення цей та будь-який інший мотиви вчинення ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину.

В той же час, у мотивувальній частині вироку зазначено, що ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на фоні раніше виниклих неприязних стосунків умисно спричинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, незважаючи на те, що нанесенню тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з боку ОСОБА_6 передувала бійка яку розпочав потерпілий ОСОБА_11 , в результаті якої ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, і ці факти судом також були встановлені, але у вироку про це зазначено не було.

Наводячи мотиви щодо доводів обвинуваченого та його захисника про знаходження ОСОБА_6 в стані необхідної оборони, на думку колегії суддів суд першої інстанції допускає припущення та суперечності в своїх висновках. Так, суд приходить до висновків, що, ОСОБА_6 у відповідь на протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_11 мав змогу покинути будинок, зачинитися у кімнаті, викликати допомогу, звернутися до правоохоронних органі ще до початку конфлікту, але, як що конфлікт ще не почався, чому ОСОБА_6 повинен був діяти в такий спосіб у вироку не зазначено.

Суд першої інстанції також встановивши, що потерпілий ОСОБА_11 завдав обвинуваченому удар чашкою по голові, в той же час висновки суду про те, що між ударом чашкою та ударами ножем минув певний проміжок часу, посягання зі сторони потерпілого було припинено, жодним доказом в судовому засіданні не підтверджено і як випливає з мотивувальної частини вироку, судом в судовому засіданні не встановлено.

В той же час, судом покладені у основу обвинувального вироку такі докази, як висновки судово медичної експертизи № 878 від 12.01.2015 року та від 25.01.2015 року, згідно яких тілесні ушкодження, завдані потерпілому, завдано протягом короткого проміжку часу, утворення пошкоджень від неодноразової дії знаряддя злочину відсутні; протокол слідчого експерименту від 25.12.2014 року з участю ОСОБА_6 в ході якого він продемонстрував обставини скоєння ним злочину; висновки судово медичної експертизи № 878 від 20.02.2015 року, за висновком якої, продемонстрований ОСОБА_6 механізм завдання тілесних ушкоджень в цілому відповідає характеру їх утворення.

Суд першої інстанції, надавши оцінку певним доказам, прийшовши до висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , в той же час не взяв до уваги постанову Пленуму Верховного суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», п.4, якою визначено, що згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Коли при перевищені меж необхідної оборони, заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення потерпілого життя належить кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Але, суд першої інстанції не дотримався вимог закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 , допустив суперечності в оцінки доказів, припущення при мотивуванні своїх висновків, не встановив мотиву скоєного злочину, не надав оцінку доказам в їх сукупності, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин постановлений у справі вирок не можна вважати законним та обґрунтованим. Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці апеляційних доводів, тому що учасниками судового провадження, як стороною захисту так і стороною обвинувачення, в апеляційної інстанції не заявлені клопотання про дослідження доказів, вирок відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. А тому, при новому розгляді справи суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини справи та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, в тому числі з врахуванням передбачених вимог кримінального закону щодо доведеності винуватості, кваліфікації та призначення покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
До апеляційного суду Сумської області надійшли апеляційні скарги від обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , в яких ставиться питання про зміну вироку суду, та від прокурора ОСОБА_8 , який просить вирок суду скасувати.

Даним вироком ОСОБА_6 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведені експертні дослідження у сумі 762 грн. 06 коп., та на користь потерпілої ОСОБА_10 1427 грн. 60 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування поданих апеляційних скарг:

- обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що не мав умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, потерпілий першим почав бити його, тоді він схопив ніж, щоб налякати ОСОБА_11 , однак потерпілий не припинив його бити. Лише тоді, захищаючись від нападу ОСОБА_11 , наніс йому декілька ударів ножем. Просить перекваліфікувати його дії зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 124 КК України, а також врахувати те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро кається, має на утриманні малолітню дитину, мати-пенсіонерку.

- захисник ОСОБА_7 вважає, що суд невірно застосував закон України про кримінальну відповідальність, не взявши до уваги, що саме ОСОБА_11 створив умови для використання права обвинуваченого на необхідну оборону. Вказує, що в судовому засіданні було встановлено, що поведінка потерпілого була протиправною і суд визнав мотивом дій ОСОБА_6 саме захист своїх правоохоронюваних інтересів від протиправних посягань потерпілого, який крім всього, був вищим та сильнішим за обвинуваченого, перебував в стані алкогольного сп`яніння, вів себе агресивно, був неодноразово судимим за тяжкі злочини. Все це свідчить про те, що ОСОБА_6 зазнав суспільно-небезпечного посягання з боку ОСОБА_11 у вигляді насильства, яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди здоров`ю обвинуваченого та, для припинення посягань, за відсутності іншої можливості уникнути подальшого насильства, обвинувачений використав ніж. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_6 зі ст. 121 ч. 2 КК України на ст. 124 КК України, призначивши покарання обвинуваченому в межах санкції статті 124 КК України.

- у зміненій апеляційній скарзі прокурор, вважає, що судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду. Просить вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд.

Як зазначено у вироку, 10 та 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 разом з ОСОБА_11 , знаходячись за місцем мешкання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , вживали алкогольні напої. О 16:00 годині 11 грудня 2014 року ОСОБА_6 , в ході виниклого конфлікту з ОСОБА_11 , розуміючи фізичну перевагу останнього, взяв зі столу кухонний ніж та умисно наніс ОСОБА_11 4 удари, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження, від яких останній помер.

Вислухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_6 , думку прокурора, який просив вирок суду скасувати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 підлягають частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає повному задоволенню.

Відповідно до ст. 404 ч. 1 КПК України апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а також мотиви неврахування окремих доказів - ч.3 ст.374 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 91 ч. 1 п. 2 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Органами досудового розслідування в обвинувальному акті був зазначений мотив заподіяння ОСОБА_6 потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, а саме ревнощі з боку ОСОБА_6 , однак судом першої інстанції в мотивувальній частині вироку був виключений встановлений стороною обвинувачення цей та будь-який інший мотиви вчинення ОСОБА_6 умисного тяжкого злочину.

В той же час, у мотивувальній частині вироку зазначено, що ОСОБА_6 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, на фоні раніше виниклих неприязних стосунків умисно спричинив ОСОБА_11 тяжкі тілесні ушкодження.

Крім того, незважаючи на те, що нанесенню тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 з боку ОСОБА_6 передувала бійка яку розпочав потерпілий ОСОБА_11 , в результаті якої ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження, і ці факти судом також були встановлені, але у вироку про це зазначено не було.

Наводячи мотиви щодо доводів обвинуваченого та його захисника про знаходження ОСОБА_6 в стані необхідної оборони, на думку колегії суддів суд першої інстанції допускає припущення та суперечності в своїх висновках. Так, суд приходить до висновків, що, ОСОБА_6 у відповідь на протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_11 мав змогу покинути будинок, зачинитися у кімнаті, викликати допомогу, звернутися до правоохоронних органі ще до початку конфлікту, але, як що конфлікт ще не почався, чому ОСОБА_6 повинен був діяти в такий спосіб у вироку не зазначено.

Суд першої інстанції також встановивши, що потерпілий ОСОБА_11 завдав обвинуваченому удар чашкою по голові, в той же час висновки суду про те, що між ударом чашкою та ударами ножем минув певний проміжок часу, посягання зі сторони потерпілого було припинено, жодним доказом в судовому засіданні не підтверджено і як випливає з мотивувальної частини вироку, судом в судовому засіданні не встановлено.

В той же час, судом покладені у основу обвинувального вироку такі докази, як висновки судово медичної експертизи № 878 від 12.01.2015 року та від 25.01.2015 року, згідно яких тілесні ушкодження, завдані потерпілому, завдано протягом короткого проміжку часу, утворення пошкоджень від неодноразової дії знаряддя злочину відсутні; протокол слідчого експерименту від 25.12.2014 року з участю ОСОБА_6 в ході якого він продемонстрував обставини скоєння ним злочину; висновки судово медичної експертизи № 878 від 20.02.2015 року, за висновком якої, продемонстрований ОСОБА_6 механізм завдання тілесних ушкоджень в цілому відповідає характеру їх утворення.

Суд першої інстанції, надавши оцінку певним доказам, прийшовши до висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_6 відсутній умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , в той же час не взяв до уваги постанову Пленуму Верховного суду України №1 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про необхідну оборону», п.4, якою визначено, що згідно з ч. 3 ст. 36 КК України перевищення меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Коли при перевищені меж необхідної оборони, заподіяно тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть, дії винного за відсутності умислу на позбавлення потерпілого життя належить кваліфікувати за ст. 124 КК України.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Але, суд першої інстанції не дотримався вимог закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_6 , допустив суперечності в оцінки доказів, припущення при мотивуванні своїх висновків, не встановив мотиву скоєного злочину, не надав оцінку доказам в їх сукупності, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин постановлений у справі вирок не можна вважати законним та обґрунтованим. Оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними й перешкоджають перевірці апеляційних доводів, тому що учасниками судового провадження, як стороною захисту так і стороною обвинувачення, в апеляційної інстанції не заявлені клопотання про дослідження доказів, вирок відповідно до ст.ст. 412, 415 КПК України підлягає скасуванню, а матеріали кримінального провадження призначенню до нового судового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, скасовуючи вирок та призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, апеляційний суд не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання. А тому, при новому розгляді справи суд першої інстанції повинен повно й всебічно дослідити обставини справи та ухвалити в справі законне, обґрунтоване й вмотивоване судове рішення, в тому числі з врахуванням передбачених вимог кримінального закону щодо доведеності винуватості, кваліфікації та призначення покарання у разі визнання обвинуваченого винуватим.

Керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів,-

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4