АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1469/15 Справа № 183/7166/14 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121,ч.1 ст. 125 КК України, -

В с т а н о в и л а:

цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Октемберян Октемберянського району Республіка Вірменія, громадянин України, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрований по АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий -

засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 125 КК України до 120 годин громадських робіт. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у кримінально-виконавчій установі.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним та засуджено за те, що 31 серпня 2014 року близько 23.00 години він знаходився біля пункту прийому дизельного палива, розташованого на узбіччі траси «Харків Сімферополь» між 136 км та 137 км, з метою з`ясування відносин з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які працюють на вказаному пункті прийому дизельного палива. Під час розмови між ОСОБА_9 з однієї сторони і ОСОБА_10 та ОСОБА_11 з другої сторони, виникла сварка, в ході якої у ОСОБА_9 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 31.08.2014 року близько 23.10 годин ОСОБА_9 , знаходячись у вищевказаному місці, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до ОСОБА_10 та почав наносити дерев`яною палицею удари по голові та іншим частинам тіла, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани в лівій тім`яній області голови, садна на лобі зліва, двох забитих ран на верхній губі зліва, десяти синців в області лівого плечового суглобу, лівого плечу, лівої лопатки, в міжлопатковій області, на боковій поверхні лівої половини грудної клітини і лівій боковій поверхні животу, які в своїй сукупності відносяться до легкого ступеню тяжкості.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, ОСОБА_9 підійшов до ОСОБА_11 , який сидів поруч на розкладушці, та дерев`яною палицею почав наносити багаточисельні удари по голові та іншим частинам тіла ОСОБА_11 . Від одного з отриманих ударів по голові дерев`яна палиця переломилася на дві частини, а ОСОБА_11 , намагаючись встати, втратив свідомість. Діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани у правій тім`яно-потиличній області голови, синців навколо очей, садна на правій щоці, в області ліктьового суглобу, на правому передпліччі, вогнищевий крововилив на слизовій оболонці верхньої губи, крововиливи у м`які тканини голови у правій тім`яно-потиличній області, під твердою мозковою оболонкою головного мозку, під м`якими мозковими оболонками у лобній, правій скроневій, потиличних долях головного мозку, набряк головного мозку, ділянки емфіземи та дистелектази у легенях, повнокров`я внутрішніх органів, які призвели до смерті потерпілого ОСОБА_11 . Всі знайдені тілесні ушкодження спричинені незадовго до смерті, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, одним з яких міг бути тупий предмет або його частина, який має жорстку конструкцію, контактуюча поверхня якого подовжня сплощено-випукла, або нагадує по формі випуклу бокову стінку циліндра.

Після скоєння кримінальних правопорушень ОСОБА_9 втік.

В апеляціях:
- прокурор просить скасувати вирок суду через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочинів і особі обвинуваченого, просить постановити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_9 за ч.2 ст. 121 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 120 годин. На підставі ч.1 ч.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворих покарань більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу. В іншій частині вирок суду залишити без змін.

- адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду, виправдавши останнього за ч.2 ст. 121 КК України, в решті вирок залишити без зміни. Свої вимоги мотивує тим, що суд під час ухвалення свого рішення допустив неповноту судового розгляду, а саме не було знайдено та встановлено знаряддя злочину, мотиву злочину; неправомірне відхилення судом клопотання про проведення повторного допиту вже допитаних свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в показах яких існували певні протиріччя; залишилася без розгляду заява потерпілого ОСОБА_10 про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства; невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а саме свідки, що були присутніми на місці скоєння злочину, дають різні свідчення щодо часу їх прибуття туди, а також щодо знарядь вчинення злочину обвинуваченим, які суперечать висновку експерта щодо цього; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке виразилось у застосуванні до обвинуваченого реального позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців.

- обвинувачений ОСОБА_9 в своїй апеляції з урахуванням доповнення до неї просить вирок суду змінити, виправдавши його за ч.2 ст. 121 КК України, в решті вирок залишити без зміни. В обґрунтування посилається на те, що суд під час ухвалення свого рішення допустив неповноту судового розгляду та невідповідність своїх висновків фактичним обставинам кримінального провадження, а саме свідки, що були присутніми на місці скоєння злочину, дають різні свідчення, які суперечать висновкам експертизи, у зв`язку з чим апелянт заявив клопотання про проведення повторного допиту вже допитаних свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; суд не взяв до уваги покази потерпілого щодо обставин скоєного злочину, зазначення потерпілого ОСОБА_10 про застосування щодо нього недозволених методів ведення слідства.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах адвоката ОСОБА_7 , які, кожен окремо, підтримали свої апеляції та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляцію прокурора, що приймав участь в розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, та заперечувала проти задоволення апеляцій обвинуваченого та його захисника, міркування потерпілої ОСОБА_8 , яка не мала претензій до обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження в межах апеляцій, обговоривши їх доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Посилання в апеляційній скаргах обвинуваченого та його захисника на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.

Матеріалами провадження з`ясовано, що судове слідство у ньому проведено з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено.

Вивченням матеріалів кримінального провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125 та ч.2 ст. 121 КК України, за які він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження, а також за ч. 2 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначених злочинів за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях потерпілого, свідків та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів в наданих поясненнях перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підтвердження винуватості ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 125 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_18 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ОСОБА_21 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протоколи огляду місця події від 01.09.2014 року, 02.09.2014 та 05.09.2014 року в ході проведення яких була оглянута ділянка місцевості, розташована вздовж автодороги «Харків-Сімферополь» 136 км, тобто місце скоєння злочину; протокол огляду трупу від 02.09.2014 року, згідно якого було оглянуто труп ОСОБА_11 , в ході проведення якого зафіксовано пошкодження на трупі, взяти на дослідження кров та піднігтьові зрізи; висновки судово-медичних експертиз № 468к від 05.09.2014 року, № 471к від 09.09.2014 року, № 863 від 15.09.2014 року, № 865 від 15.09.2014 року, № 866 від 15.09.2014 року, № 862 від 15.09.2014 року, № 860 від 15.09.2014 року; висновок судово-медичної експертизи палиці № 630 від 18.09.2014 року, згідно якого на дерев`яній палиці, що була надана на дослідження, встановлена наявність крові людини, можливо трупу ОСОБА_11 ; висновок експертизи сокири та дерев`яної палиці № 663-М від 20.10.2014 року, згідно якого пошкодження на шматку шкіри в правій тім`яно-потиличній області голови від трупу ОСОБА_11 могло бути спричинено від ударної дії представленої на експертизу сокири, але повністю не виключена можливість спричинення даного пошкодження і від дії представленої на експертизу дерев`яної палиці; акт судово-медичного дослідження № 282 від 18.09.2014 року та висновок судово-медичної експертизи № 282/Е від 20.09.2014 року, згідно яких при експертизі трупу ОСОБА_11 встановлені тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани у правій тім`яно-потиличній області голови, синців навколо очей, садна на правій щоці, в області ліктьового суглобу, на правому передпліччі, вогнищевого крововиливу на слизовій оболонці верхньої губи, крововиливів у м`які тканини голови у правій тім`яно-потиличній області, під твердою мозковою оболонкою головного мозку, під м`якими мозковими оболонками у лобній, правій скроневій, потиличних долях головного мозку, набряку головного мозку. Смерть його настала від закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалася крововиливами під мозкові оболонки головного мозку, що привело до набряку та здавлення головного мозку. Всі знайдені тілесні ушкодження спричинені незадовго до смерті, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, одним з яких міг бути тупий предмет або його частина, який має жорстку конструкцію, контактуюча поверхня якого подовжня сплощено-випукла, або нагадує по формі випуклу бокову стінку циліндра; висновок судово-медичної експертизі № 282/Е/Д від 23.09.2014 року, згідно якого знайдені у потерпілого тілесні ушкодження могли утворитися при механізмі, вказаному ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту від 08.09.2014 року, тобто виникли від дій тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, одним з яких міг бути тупий твердий предмет, або його частина, маючий жорстку конструкцію, контактуюча поверхня якого подовжня сплощено-випукла, або нагадує по формі випуклу бокову стінку циліндра, але кількість ударів не відповідає кількості травматичних дій.

Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинних діянь, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого та його захисника доводи про те, що ОСОБА_9 не спричиняв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, а доказова база створена тільки на підставі показів свідків, оскільки обвинувачений взагалі не оцінює свої дії та аналіз доказів, які суд поклав в основу обвинувального вироку.

Як убачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показав, що 31 серпня 2014 року на нього було скоєно напад, а потім викрадено речі з його машини. Він звернувся до міліції, де йому повідомили, щоб він під`їхав до пункту прийому дизельного палива, що розташований на автодорозі, та подивився чи немає там його викрадених речей. Він попросив знайомих, в тому числі, й ОСОБА_9 під`їхати з ним. Біля сараю вони побачили ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . ОСОБА_9 став битою, яку приніс з собою, наносити удари ОСОБА_10 та питати про те, навіщо він це зробив. Спочатку ОСОБА_10 казав, що вони цього не робили, але потім сказав, що речі, які в нього викрали, знаходяться в його машині. Вони забрали його речі, а коли йшли назад, ОСОБА_9 став наносити удари ОСОБА_11 битою. Після того, як бита зламалася, він бачив ОСОБА_11 , в якого була розбита голова. Всього ОСОБА_9 наніс ОСОБА_10 близько 4-5 ударів по різним частинам тіла, а ОСОБА_11 дуже багато ударів, кількість їх він не запам`ятав. Незадовго до цих подій у ОСОБА_9 викрали автомобіль, тому він вважає, що ОСОБА_9 міг наносити удари з цього приводу. В його присутності більше ніхто удари ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не наносив.

Дані свідчення підтверджуються й показами свідка ОСОБА_14 про те, що 31.08.2014 року ввечері він приїхав додому до ОСОБА_16 . Там знаходився ОСОБА_20 , який сказав, що їде до людей, які в нього вкрали речі. Він поїхав до себе додому. Через деякий час йому подзвонив ОСОБА_15 та попросив його забрати. Він під`їхав до пункту прийому дизельного палива, зайшов за сарай, де побачив ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 та інших. Коли він розмовляв з ОСОБА_10 , до них підійшов ОСОБА_9 та наніс останньому сокирою чи схожим на неї предметом удар по голові. ОСОБА_9 чоловіки відвели в бік, щоб він припинив такі дії. Але він знову підійшов до ОСОБА_11 та наніс останньому удар битою по голові, від чого бита зламалася, а останній сів від удару на лавочку.

Вищезазначені показання цілком відповідають і поясненням свідка ОСОБА_15 про те, що 31.08.2014 року ОСОБА_20 попросив його поїхати на трасу та подивитися на людей, що могли вкрасти його речі. Вони поїхали, в автомобілі були він, ОСОБА_20 та ОСОБА_9 . Він залишився біля автомобіля, а ОСОБА_9 та ОСОБА_20 пішли за сарай. Коли ОСОБА_9 виходив з машини, у нього була в руках бита. Раптом він почув крик, а коли зайшов за сарай, побачив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сидять на розкладушці, а ОСОБА_9 наносить удари ОСОБА_10 по нозі та плечу. Вони заспокоїли ОСОБА_9 , а він пішов до автомобіля. В цей час під`їхав ОСОБА_14 , та він з разом з ним пішли за сарай. ОСОБА_14 став розмовляти з ОСОБА_10 , а ОСОБА_9 наніс останньому удар сокирою по голові, потім ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 удар битою по голові, від чого бита зламалася, а ОСОБА_22 сів, зробив спробу встати, але знову впав. Він не бачив, щоб хтось при ньому бив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 крім ОСОБА_9 .

Всі вищенаведені свідчення узгоджуються і з показаннями свідка ОСОБА_16 про те, що коли 31.08.2014 року під`їхали до пункту прийому дизельного палива, там вже стояв автомобіль. Він пішов у бік сараю та з проходу побачив, як ОСОБА_9 дерев`яною битою наніс удар чоловікові.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні повідомив про те, що 31.08.2014 року він під`їхав до магазину, де забрав ОСОБА_20 та ОСОБА_9 , у якого в руках була бита. Останні пішли за сарай. А коли повернулися, у ОСОБА_9 бити вже не було.

Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме протоколами проведення слідчих експериментів від 03.11.2014 року з участю ОСОБА_15 , ОСОБА_14 в ході проведення яких останні показали та розповіли про обставини кримінального правопорушення; висновок судово-медичної експертизи № 282/Е/2Д від 05.11.2014 року, згідно якого знайдені у потерпілого ОСОБА_11 тілесні ушкодження в області голови могли утворитися при механізмі, вказаному ОСОБА_15 під час проведення слідчого експерименту від 03.11.2014 року. Знайдені тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 в області голови могли утворитися при механізмі, вказаному ОСОБА_14 під час проведення слідчого експерименту від 03.11.2014 року; висновок судово-медичної експертизи № 756/Е від 22.09.2014 року; висновок судово-медичної експертизи палиці № 630 від 18.09.2014 року, згідно якого на дерев`яній палиці, що була надана на дослідження, встановлена наявність крові людини, в якій виявлений антиген В ізосерологічної системи АВО. Виходячи з результатів дослідження, можливо припустити, що кров могла походити від трупу ОСОБА_11 ; висновок експертизи сокири та дерев`яної палиці № 663-М від 20.10.2014 року, згідно якого пошкодження на шматку шкіри в правій тім`яно-потиличній області голови від трупу ОСОБА_11 могло бути спричинено від ударної дії представленої на експертизу сокири, але повністю не виключена можливість спричинення даного пошкодження і від дії представленої на експертизу дерев`яної палиці; акт судово-медичного дослідження № 282 від 18.09.2014 року та висновок судово-медичної експертизи № 282/Е від 20.09.2014 року, згідно яких всі знайдені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження спричинені незадовго до смерті, виникли від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, одним з яких міг бути тупий предмет або його частина, який має жорстку конструкцію, контактуюча поверхня якого подовжня сплощено-випукла, або нагадує по формі випуклу бокову стінку циліндра.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що допитані в судовому засіданні свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначених злочинах.

Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.

Виходячи з наведеного, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , в яких вони стверджують, що обвинувачений не вчиняв зазначеного у вироку злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, є безпідставними, як і їх доводи про відсутність у провадженні об`єктивних доказів вини у вчиненні даного правопорушення і що вирок за цим епізодом нібито побудований на припущеннях суду, оскільки не знайдено та не встановлено знаряддя злочину, а також не було з`ясовано, яким саме предметом були спричинені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 . Суд проаналізувавши наведені докази в їх сукупності і давши оцінку, обґрунтовано не погодився з даними доводами апелянтів, оскільки показання зазначених свідків співпадають між собою, вони не містять істотних суперечностей і підтверджуються іншими об`єктивними доказами, а тому суд правильно оцінив їх як об`єктивні.

Колегія суддів вважає, що врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення злочину, суд дійшов законного висновку про винність ОСОБА_9 в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 121 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_9 необґрунтовано засуджено за вказані злочинні дії, немає підстав.

Доводи в апеляційній скарзі ОСОБА_9 та його захисника про недостовірність показань свідків у зв`язку з суперечністю їх показань є безпідставними. Із матеріалів справи істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні злочину, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідків, які вони особисто давали під час судового розгляду свідчать про індивідуальне сприйняття кожним подій, учасниками яких вони були, і не впливають на висновок суду. А та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, висновки експертиз та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду. Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_9 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами свідків та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_9 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини справи всебічно не досліджені: зокрема, на його думку, в судовому засіданні не були повторно допитані всі заявлені ним у клопотанні свідки, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначених у вироку кримінальних правопорушень. Оскільки вивченням матеріалів справи не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження слідчими органами та судом обставин справи, не має підстав вважати, що у справі допущена суттєва неповнота досудового або судового слідства, яка викликає необхідність скасування вироку в частині засудження ОСОБА_9 за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України з подальшим його виправданням в цій частині, на чому наполягають в своїх апеляціях обвинувачений та його захисник.

Що ж стосується наведених в апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 доводів про те, що судом не були взяті до уваги показання потерпілого ОСОБА_10 в частині того, що ОСОБА_9 не наносив ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 , оскільки весь час знаходився біля нього і до останнього не наближався, колегія суддів вважає їх необґрунтованими та погоджується з судом першої інстанції, який критично віднісся до відповідних свідчень потерпілого та цілком правильно визнав їх такими, що не підтверджуються іншими доказами по кримінальному провадженню, а тому є неналежними та недопустимими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що 31.08.2014 року близько 21.40 годин до пункту прийому дизельного палива прийшли декілька чоловіків, які стали наносити йому та ОСОБА_11 удари. Його били більше по голові, а також по тілу. Хто наносив удари та чим били він не бачив. Хто та чим наносив удари ОСОБА_11 , він також не бачив. При цьому під час відповідей на питання прокурора потерпілий ОСОБА_10 повідомляв, що бачив, як ОСОБА_11 падав у проході та по ньому плигали якісь чоловіки, а ОСОБА_9 взагалі не наносив удари йому та ОСОБА_11 , оскільки постійно розмовляв з ним та від нього не відходив.

Такі покази потерпілого ОСОБА_10 суперечать як його показанням, даним під час проведення слідчих експериментів з його участю в ході досудового розслідування, а саме 05.09.2014 року, в ході проведення якого він розповів про те, що 31.08.2014 року близько 23.00 години він разом зі ОСОБА_11 знаходився між 136 км та 137 км автодороги «Харків-Сімферополь». У вказаний час під`їхав автомобіль «Мерседес Вито» білого кольору. До них підійшов ОСОБА_9 та ОСОБА_20 . ОСОБА_9 без розмов наніс один удар долонею правої руки у ліву частину обличчя. Потім взяв дерев`яну палицю та наніс йому нею один удар в ключицю зліва. Після цього у ОСОБА_9 забрали палицю, а він взяв сокиру та наніс її обухом йому три удари: в бік зліва, у ногу зліва та ззаду між лопатками, потім ще наніс один удар обухом сокири по голові ззаду зліва, від чого він знепритомнів; та 08.09.2014 року, в ході проведення якого останній показав, що 31.08.2014 року ОСОБА_9 наніс ОСОБА_11 один удар в область правої частини голови предметом (обухом сокири або дерев`яною битою, чим саме він не бачив), що знаходився у ОСОБА_9 в руках, після чого цим же предметом наніс ще один удар в область правої сторони обличчя; так і показанням інших свідків в судовому засіданні та під час проведення слідчих експериментів з їх участю, а також суперечать й показанням обвинуваченого ОСОБА_9 як в частині нанесення тілесних ушкоджень самому потерпілому ОСОБА_10 , так і в частині фактичних обставин скоєних злочинів і щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 , про що обвинуваченим було зазначено в судовому засіданні, а також 03.09.2014 року під час проведення слідчого експерименту за його участю. Тому суд першої інстанції прийшов до відповідного висновку про те, що покази ОСОБА_10 в суді є неналежними та недопустимими.

Згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, за місцем мешкання характеризується позитивно, має на утриманні неповнолітню дитину, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі з реальним його відбуттям.

У цьому кримінальному провадженні, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання ОСОБА_9 призначено із порушенням визначених у законі загальних засад, тому доводи апеляційних скарг прокурора та захисника ОСОБА_7 в цій частині є такими, що не підлягають задоволенню.

Таким чином, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги в даному кримінальному провадженні такими, що не підлягають задоволенню.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст.376, ст.ст 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора, який приймав участь в розгляді провадження судом першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_9 та в його інтересах захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2015 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 121,ч.1 ст. 125 КК України, без змін.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4