Справа №221/4825/2012
П О С Т А Н О В А

07.11.2012 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Шидловського О.В.,

при секретарі Антоновій К.Є.,

з участю прокурора Коломійця В.О.,

заявника ОСОБА_1,

громадського захисника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду заяву ОСОБА_1 про заміну довічного позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 49 КК України (ред. 1960р.) відносно засудженого:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України, українця, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, не одруженого ,не працюючого, ІНФОРМАЦІЯ_3, до засудження проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 раніше судимого: 12.12.1995р. вироком Івано-Франківського обласного суду за ст.ст. 93 п.п. а,е,гКК України 1960 р. до виняткової міри покарання смертної кари розстрілу, з конфіскацією майна, за ст. 142 ч.3 КК України 1960 р. до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ст. 42 КК України 1960 року остаточно визначено покарання у виді виняткової міри покарання смертної кари розстрілу, з конфіскацією майна. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000р. виняткову міру покарання смертну кару замінено довічним позбавленням волі.

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_1, звернувся до суду із заявою про заміну довічного позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 49 КК України (ред. 1960р.) шляхом заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_1 заяву підтримав, просив замінити йому покарання довічне позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк.

Громадський захисник ОСОБА_2 заяву підтримав в повному обсязі, просив їх вимоги задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні вимог засудженого, оскільки вирок Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995р. яким призначено виняткову міру покарання розстріл замінено постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000р. виняткову міру покарання смертну кару замінено довічним позбавленням волі.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 засуджено вироком Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 р. за ст. 93 п.п. а, е, гКК України 1960 р. до виняткової міри покарання - смертної кари - розстрілу, з конфіскацією майна;за ст.142 ч. 3 КК України 1960 р. до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Згідно ст. 42 КК України 1960 р. остаточно визначено покарання у виді виняткової міри покарання - смертної кари - розстрілу, з конфіскацією майна. Постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 р. виняткову міру покарання - смертну кару замінено довічним позбавленням волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 22.02.1996 р. вирок Івано-Франківського обласного суду від 12.12.1995 р. залишено без змін (а.с.7,17-19).

Статтею 49 ч. 3 КК України 1960 р., на яку посилається заявник, передбачалось, що питання про застосування давності до особи, засудженої до смертної кари, вирішується судом. Якщо суд не визнає можливим застосувати давність, смертна кара замінюється позбавленням волі.

Вирок щодо засудженого ОСОБА_1 у виді виняткової міри покарання не виконувався до 02.06.2000 р. (строк давності звернення вироку до виконання, що був передбачений ст. 49 КК України 1960 р., не було пропущено). Далі, вирок щодо засудженого ОСОБА_1 у виді покарання - довічне позбавлення волі виконувався з 02.06.2000 р. (після заміни виняткової міри покарання - смертної кари на довічне позбавленням волі постановою Івано-Франківського обласного суду від 02.06.2000 р.).

Злочини, за якими засуджено ОСОБА_1, вчинено в період: 1995 - 1999 р.р.

Санкцією ст. 93 КК України 1960 р. було передбачено кримінальну відповідальність за умисне вбивство при обтяжуючих обставинах та встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 08 до 15 років або у виді смертної кари.

Рішенням Конституційного Суду України від 29.12.1999 р. у справі щодо відповідності Конституції України положень ст.ст. 24, 58, 59, 60, 93, 190-1 КК України 1960 р. в частині, що передбачає смертну кару як вид покарання, положення ст. 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини КК, які передбачали смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Положення КК, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення рішення Конституційним Судом України.

На виконання рішення Конституційного Суду України від 29.12.1999 р. Верховною Радою України прийнято Закон України Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів Українивід 22.02.2000 р., яким покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. За цим законом було передбачено набрання ним чинності з дня його опублікування, що було здійснено в офіційному виданні в газеті Урядовий курєр04.04.2000 р.

Рішенням Конституційного Суду України від 26.01.2011 р. № 1-рп/2011 ( справа № 1-5/2011 ) вирішено, що положення Кримінального кодексу України 1960 р. із змінами, внесеними ЗУ "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України від 22.02.2000р. № 1483-ІІІ, яким смертну кару як вид кримінального покарання було замінено довічним позбавленням волі, у взаємозвязку з положеннями статей 3, 8, частини першої ст. 58, п. 22 ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 152 Конституції України, ст. 73 ЗУ Про Конституційний Суд України, ч. 2 ст. 6 Кримінального кодексу України 1960 р., ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Кримінального кодексу України 2001 р. треба розуміти як такі, що помякшують кримінальну відповідальність особи і мають зворотну дію в часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили особливо тяжкі злочини, передбачені Кримінальним кодексом України 1960 р., до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України , у тому числі на осіб, засуджених до смертної кари, вироки щодо яких на час набрання чинності цим законом не було виконано.

Таким чином, підстав для застосування норми - ст. 49 КК України 1960 р., що передбачала давність виконання обвинувального вироку, не вбачається. Засуджений ОСОБА_1 правомірно відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, підстав для заміни цього покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк немає.

В звязку з наведеним в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 409, 411 КПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну довічного позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 49 КК України (ред. 1960р.) відмовити.

Постанова може бути оскаржена до апеляційного суду Вінницької області на протязі 7 діб з дня її проголошення, а засудженому який перебуває під вартою в той же строку з моменту отримання копії постанови.

Суддя :