АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
28 січня 2014 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Миколаївської області
головуючого судді - ОСОБА_1 суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю прокурора - ОСОБА_4 захисника - ОСОБА_5 обвинуваченого - ОСОБА_6
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за апеляцією заступника прокурора м.Севастополя ОСОБА_7 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва 23 вересня 2013 року, якою кримінальну справу відносно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 28 ч.2 ст. 333 ч.І, ст. 28 ч.2 ст. 366 ч.І КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Красноперекопська, АРК, громадянина України, раніше не судимого, обвинуваченого в скоєні злочинів, передбачених ст.27 ч.З ст.28 ч.2 ст.ЗЗЗ ч.І, ст.27 ч.З ст.28 ч.2 ст.366 ч.І КК України,
- направлено прокурору м.Севастополя для організації додаткового розслідування.
Органами досудового слідства ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів при наступних обставинах.
Провадження № 11/784/24/14 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9
Категорія: ст.27ч.З ст.ЗЗЗ ч.1,ст.28 ч.2 ст.366 ч.1 Доповідач: ОСОБА_1
20.04.2010 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , який являвся
директором ПП «Атра» за попередньою змовою, в порушення встановленого порядку здійснення міжнародної передачі товарів - двох холодильних машин 1 МХМВ-250, заводські номери - № 61 і 63, що є товарами спеціально призначеними для військового користування і відносяться до товарів військового призначення та підлягають державному транспортному контролю, без отримання у встановленому порядку дозволу Державної служби експортного контролю України, не дивлячись на те, що суб`єкту господарювання стало відомо, що товар буде використаний з іншою метою або іншим кінцевим споживачем, ніж це було вказано у зовнішньоекономічній угоді чи пов`язаних з ній документах, на підстав яких було надано дозвіл, висновок чи міжнародний імпортний сертифікат, здійснили їх вивіз з м.Миколаєва через митний кордон України в м.Ростов-на-Дону Російської Федерації без дозволу під удаванням товару цивільного призначення - установок компресійних 7ГВ-50.07 М2. При цьому, ОСОБА_8 в м.Севастополі та в м.Миколаєві організував внесення посадовою особою ПП «Атра» ОСОБА_6 в офіційні документи - договір №6 і інвойс № 6 від
12.04.2010року ГДТ № 504000010/2010/000845 від 19.04.2010 року завідомо неправдивих відомостей у найменування товару, що експортується в Російську Федерацію - установок компресійних 7ГВ-50.07М2 з заводськими номерами № 61 та № 63, а також в викопіювання до формуляру 43.42.61.020.00.00.000 ФО на установки компресійні 7ГВ-50.07.М2 завідомо неправдивих відомостей про заводські номери № 61 та № 63, а також видачу посадовою особою завідомо неправдивих офіційних документів - договору № 6 від 12.04.2010 року між ПП «Атра» та ТОВ «Донец», специфікації № 1 до нього та інвойсу № 6 від
12.04.2010року, викопіювання з формуляру 43.42.61.020.00.00.000 ФО на установки компресійні 7ГВ-50.07.М2 з заводськими номерами № 61 та № 62 від 13.04.2010 року експерту РТПП Миколаївської області, 14.04.2010 року експерту Миколаївського підрозділу експертного контролю ГПТП «Гранит», митному брокеру ТОВ «ЮБР Альянс» і 19.04.2010 року - співробітникам Миколаївської митниці цих документів та вантажної податкової декларації № 504000010/2010/000845 про найменування товару, що поставляється - нібито установках компресійних 7ГВ-50.07М2.
В судовому засіданні суду першої інстанції захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про направлення справи на додаткове розслідування з мотивів неправильності і неповноти досудового слідства, які неможливо усунути в судовому засіданні.
Направляючи кримінальну справу на додаткове розслідування, суд вказав на те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обвинувачення пред`явлено неконкретно. При цьому, суд послався на те, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.ЗЗЗ КК України характеризується умислом або необережністю, а злочину, передбаченого ст. 366 КК України - тільки прямим умислом. На думку суду, конструкція ч.З ст. 27 та ч.2 ст.28 КК України при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 взаємно виключають одна одну. Суд послався і на те, що ст.366 КК України відноситься до сфери службової діяльності, тоді як ОСОБА_8 діяв як приватна особа і, при наявності ознак злочину, які вказані в обвинувальному висновку, може нести відповідальність за ст. 358 КК України. Також судом зазначено, що в ході досудового слідства не встановлено, хто замінив бирки на компресорній установці, а те, що ОСОБА_6 достовірно знав, що під виглядом компресорної установки 7ГВ-50.07М2 йому доставлена установка військового призначення, є лише припущенням.
В апеляції заступник прокурора м.Севастополя ОСОБА_7 , вказуючи що він затвердив обвинувальний висновок, просить скасувати постанову суду, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд.
Прокурор вважає, що обвинувачення пред`явлено ОСОБА_8 та ОСОБА_6 у відповідності з вимогами ст. 132 КПК України ( в ред.1960 року). При цьому, посилається на показання обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , а також свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . На думку апелянта, з вказаних показань вбачається, що обвинуваченим було достовірно відомо про військове призначення холодильних машин 1МХМВ-250 та про намір незаконно перемістити їх під виглядом товару цивільного призначення. Також вважає, що органом досудового слідства вірно кваліфіковані дії ОСОБА_8 й за ст. 366 КК України, оскільки саме він вичинив злочинні дії, які виразились в організації скоєння службового підроблення ОСОБА_6 та саме він дав вказівку останньому на необхідність внесення в товаросупровідні документи на холодильні машини заздалегідь неправдивих відомостей про їх назву і з цією метою надав йому оригінал формуляра на компресійну установку. Вказує, що конструкція складів злочинів, передбачених ст.ст.333,366 КК України не містить кваліфікуючої ознаки скоєння злочину групою осіб за попередньою змовою. Тому вважає, що суд в обов`язковому порядку повинен визнати обставиною, що обтяжує покарання скоєння злочину групою осіб за попередньою змовою.
В запереченнях на апеляцію захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає постанову суду законною та обґрунтованою. Вважає правильними висновки суду про неконкретність обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 . Також погоджується з висновком суду про те, що його підзахисний не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 366 КК України. Вказує, що суд правильно зазначив про необхідність конкретизувати дії кожного з обвинувачених та вірно їх кваліфікувати. Посилається і на недоведеність по справі всіх елементів складу злочину, передбаченого ст. 333 КК України. Просить залишити апеляцію прокурора без задоволення, а постанову суду без змін.
Обговоривши питання щодо можливості розгляду вказаної апеляції прокурора; вислухавши думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який вважав, що апеляцію можливо розглядати; його захисника ОСОБА_16 , який відніс вказане питання на розсуд суду; думку прокурора, яка вважала, що слід відмовити в прийнятті апеляції до розгляду апеляційною інстанцією, так як вона подана особою, яка не мала на це процесуальне право, колегія суддів дійшла наступного.
У відповідності з вимогами ст. 348 КПК України (в ред.1960 року) апеляцію на рішення суду першої інстанції має право подати прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, а також прокурор, який затвердив обвинувальний висновок у межах обвинувачення, що підтримував прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що у розгляді справи судом першої інстанції приймав участь прокурор прокуратури Центрального району м.Миколаєва ОСОБА_17 , який погодився з рішенням суду про направлення справи на додаткове розслідування і апеляції не подавав.
Обвинувальний висновок по даній кримінальній справі 22.10.2012 року був затверджений заступником прокурора м.Севастополя ОСОБА_18 .
Наказом генерального прокурора України від 11.12.2012 року ОСОБА_18 звільнений з зазначеної посади в порядку переведення на посаду прокурора Дніпровського району м.Києва.
Як вбачається з апеляції, її подав заступник прокурора м.Севастополя ОСОБА_7 , який займає вказану посаду з 05.03.2013 року.
Враховуючи, що діяльність прокуратури базується на принципі територіальності, прокурор ОСОБА_18 затвердив обвинувальний висновок саме в силу займаної ним посади заступника прокурора м.Севастополя.
Тобто, процесуальний статус прокурора, який брав участь у розгляді даної кримінальної справи судом першої інстанції визначається за двома критеріями - за персональними даними - конкретна особа, а також - за посадою прокурора відповідної прокуратури.
Отже, ОСОБА_7 , хоча і обіймає посаду заступника прокурора м.Севастополя, однак не є прокурором, який здійснював процесуальне керівництво по даній справі та затверджував обвинувальний висновок. Також прокурор ОСОБА_7 не приймав участь в розгляді справи в суді першої інстанції.
Таким чином, прокурор ОСОБА_7 не є тією особою, що мала право подати апеляцію у цій кримінальній справі у сенсі п. 8 ч. 1 ст. 348 КПК України ( в ред.1960 року).
Відповідно до вимог ч.І ст.359 КПК України (в ред. 1960 року) апеляційний суд відмовляє в прийнятті апеляції до свого розгляду, якщо апеляція подана особою, яка не має на це права.
Керуючись ст.359 КПК України (в ред. 1960 року), колегія суддів,-
Відмовити в прийнятті до свого розгляду апеляції заступника прокурора м.Севастополя ОСОБА_7 на постанову Центрального районного суду м.Миколаєва від 23 вересня 2013 року, якою кримінальну справу відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєні злочинів, передбачених ст. 28 ч.2 ст. 333 ч.І, ст. 28 ч.2 ст. 366 ч.І КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого в скоєні злочинів, передбачених ст.27 ч.З ст.28 ч.2 ст.ЗЗЗ ч.І, ст.27 ч.З ст.28 ч.2 ст.366 ч.І КК України направлено прокурору м.Севастополя для організації додаткового розслідування.
Судді
ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21