Справа № 307/307/15-к
А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д З А К А Р П А Т С Ь К О Ї О Б Л А С Т І
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

25.08.2015 м. Ужгород
Апеляційний суд Закарпатської області у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , при секретарі судового засідання ОСОБА_4 , за участі прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 11-кп/777/445/15 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Тячівського району ОСОБА_8 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2015.
Вказаним вироком місцевого суду ОСОБА_9 (у вступній частині вироку зазначено «прізвище змінено з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 »), ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , непрацюючого, з середньою освітою, одруженого, судимого
-26.12.2011 за ч. 1,2,3 ст. 185, із застосуванням ст.70 КК України 3 роки 6 місяців позбавлення волі; ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.07.2013 на підставі ст.82 КК України невідбуту ОСОБА_6 частину покарання у виді позбавлення волі замінено на покарання у виді виправних робіт строком на 1 рік 7 місяців 24 дні, з відрахуванням в дохід держави 15 відсотків із суми заробітку (т.1, а.п. 30-35,55-56),
визнано винуватим та призначено покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на один рік; на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання 3 місяців виправних робіт, що згідно ч.1 ст.72 КК України дорівнює одному місяцю позбавлення волі, ОСОБА_12 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.
Застосовано щодо ОСОБА_12 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов ОСОБА_13 задоволено частково та стягнуто на її користь з ОСОБА_9 700 грн. матеріальної шкоди та 5 000 грн. моральної шкоди.
Згідно вказаного вироку ОСОБА_9 визнаний винуватим у тому, що він 20.10.2014, біля 22 год., знявши скло з віконної рами будинку АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів проник в середину, звідки таємно, повторно викрав належні ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) грошові кошти в сумі 700 грн., спричинивши потерпілій майнової шкоди на вказану суму.
В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання через невідповідність такого ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі ОСОБА_12 ; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 більш суворе покарання за ч.3 ст.185 КК України три роки та десять місяців позбавлення волі; на підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених вказаними вироками покарань, визначити обвинуваченому остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції, правильно кваліфікувавши дії обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, призначаючи ОСОБА_12 покарання, не виконав вимог ст.65 КК України та не врахував роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, суд відповідно до п.6 ч.1 ст.67 КК України не врахував обставиною, що обтяжує покарання винного вчинення останнім злочину щодо особи похилого віку.
Крім того, обвинувачений ОСОБА_9 вчинив повторно тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, у зв`язку з чим суд безпідставно застосував правила ст.69 КК України.
Заслухавши доповідь судді, промову прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника про законність і обґрунтованість вироку місцевого суду щодо ОСОБА_9 та щодо необхідності залишення його без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія апеляційного суду визнає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Частинами 1,2 статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, однак вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.
Відповідно до вимог ч.1,2 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Отже, законним є вирок, ухвалений судом за умови правильного застосування в ньому матеріального закону і дотримання в кримінальному провадженні кримінально-процесуального закону під час всіх стадій кримінального провадження.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.
Відповідно до п.2,5 ч.2 ст.291 КПК України обвинувальний акт, крім іншого, має містити: 1) анкетні відомості кожного обвинуваченого (зокрема, прізвище, ім`я, по батькові);2) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Даним вимогам кримінального процесуального закону обвинувальний акт щодо ОСОБА_14 (т.2, а.п. 2-3) не в повній мірі відповідає.
Так, прізвище обвинуваченого зазначено, як « ОСОБА_10 », хоча ще до дня складання обвинувального акту, 26.01.2015, ОСОБА_14 змінив прізвище на ОСОБА_11 , що стверджується свідоцтвом про шлюб з ОСОБА_15 від 14.01.2015 серії НОМЕР_1 (т.2, а.п. 53).
Прокурор не звернув увагу на дану обставину та не скористався наданим йому ст.ст. 9,338 КПК України правом на зміну обвинувачення в суді шляхом складання нового обвинувального акту із зазначенням справжнього, фактичного прізвища обвинуваченого з посиланням на правову підставу такої зміни.
Згідно ст.ст. 224,277,291 КПК України встановлення особи, її анкетних відомостей, зокрема її прізвища, є обов`язковою передумовою її допиту, письмового повідомлення про підозру, складання обвинувального акту, тобто здійснення слідчих дій та складання процесуальних документів на стадії досудового розслідування, провадження якого віднесено цим Кодексом до повноважень органу досудового розслідування і прокурора. Якщо ці відомості органом досудового розслідування не встановлені (чи встановлені неправильно), то вимоги ч.2 ст. 291 КПК України виконаними в повному обсязі вважати не можна.
Що ж стосується суду, то згідно засад диспозитивності кримінального провадження, визначеної у ст.26 КПК України, у кримінальному провадженні він вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені цим Кодексом до його повноважень. Усунення неповноти досудового розслідування та недоліків при складанні обвинувального акта до повноважень суду КПК України не віднесено.
Суд першої інстанції, встановивши вказану обставину під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_16 , не маючи в наявності зміненого у зв`язку з цим обвинувального акту прокурора в порядку ст.338 КПК України, фактично провів розгляд провадження щодо особи, якій обвинувачення не висунуто прокурором.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_16 не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо обов`язку викладення у ньому формулювання обвинувачення.
Так, Європейський суд з прав людини (далі Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04.11.1950 (ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97) вказано нанеобхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу (бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього). Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд нагадує, що положення пп. «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду.
Проте, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт щодо ОСОБА_16 не містить чіткого формулювання обвинувачення.
Так, зазначивши на початку обвинувального акту (в описовій його частині), що «прокурором висунуто обвинувачення «Щамелю» ОСОБА_17 », без вказівки за якою саме нормою кримінального закону, у його констатуючій (мотивувальній) частині після посилання слідчого на встановлені ним фактичні обставини під час досудового розслідування та на правову кваліфікацію кримінального правопорушення, на виконання вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України не сформульовано обвинувачення.
Таким чином, прокурором відповідно до вимог кримінального процесуального закону не висунуто обвинувачення саме ОСОБА_9 у вчиненні ним вказаного кримінального правопорушення, а отже суд першої інстанції не мав процесуальних підстав розглядати кримінальне провадження за таким обвинувальним актом і повинен був скористатися передбаченим п.3 ч.3 ст.314 КПК України правом повернення прокурору обвинувального акту.
Натомість, за відсутності висунутого саме ОСОБА_9 обвинувачення, ухвалив щодо нього обвинувальний вирок, що є неприпустимим.
В той же час, згідно вимог ч.4 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції, а також приймати відповідне рішення згідно ч.3 ст.314 КПК, що віднесено до компетенції місцевого суду.
Крім того, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час підготовчого судового засідання.
Так, ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 03.02.2015 призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом щодо ОСОБА_16 , у яке вирішено викликати сторони, в тому числі й потерпілу ОСОБА_13 , участь якої на даній стадії процесу є обов`язковою згідно вимог ч.2 ст.314 КПК України.
Однак, як вбачається з журналу судового засідання та ухвали місцевого суду від 18.02.2015, потерпіла не була присутньою у підготовчому судовому засіданні і причини її неявки взагалі не з`ясовувались (т.2, а.п. 18,19, 19 «а»).
Судове провадження у суді першої інстанції відбувається з обов`язковим призначенням і проведенням підготовчого судового засідання у відповідності та в порядку ст.314 КПК України.
Відповідно до ч.1,2 ст.314 КПК України після отримання обвинувального акта суд не пізніше п`яти днів з дня його надходження призначає підготовче судове засідання, в яке викликає учасників судового провадження. Підготовче судове засідання відбувається за участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та законного представника, цивільного позивача, його представника та законного представника, цивільного відповідача та його представника згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. Після виконання вимог, передбачених статтями 342-345 цього Кодексу, головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.
Отже, участь на першій стадії судового провадження підготовчому судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілого є обов`язковою, про день його проведення вони мають бути обов`язково повідомленими, оскільки порушення цих вимог закону може обмежити їх права, а відтак скасування постановлених в подальшому судових рішень.
Відповідно до ч.1, п.5 ч.2 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такіпорушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.
Судовим провадженням відповідно до п.24 ч.1 ст.3 КПК України є кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження (яке в свою чергу включає і підготовче судове засідання), судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення.
За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів визнає, що оскаржуваний вирок підлягає безумовному скасуванню відповідно до вимог ст.412 КПК Україниз поверненням кримінального провадження на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду відповідно до ст.ст. 415,416 КПК України згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу.
Під час нового розгляду провадження в суді першої інстанції слід врахувати наведені в мотивувальній частині даної ухвали недоліки судового провадження, дотримати вимоги щодо кримінального провадження, об`єктивно з`ясувати всі обставини, які підтверджені доказами, що підлягають дослідженню під час судового розгляду та оцінці судом відповідно до статті 94 КПК, ретельно перевірити вказані вище доводи апеляційної скарги прокурора, прийнятизаконне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Оскільки судове рішення підлягає скасуванню з інших, ніж зазначено в апеляційній скарзі прокурора підстав, його апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Керуючись ст.ст. 404,407,409,412,415,418,419 КПК України, апеляційнийсуд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Ухвалений щодо ОСОБА_12 вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 10.06.2015 скасувати та призначити новий розгляд даного кримінального провадження в тому ж місцевому суді, але в іншому складі суду зі стадії підготовчого судового засідання.
Застосований щодо ОСОБА_9 запобіжний захід залишити без змін тримання під вартою.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: