Справа № 314/5032/15-к
Провадження № 1-в/314/1024/2015
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02.12.2015 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

представника адміністрації колонії: ОСОБА_4

засудженого: ОСОБА_5

розглянувши у дистанційному судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Первомайська Миколаївської області, громадянина України, освіта неповна середня, до засудження мешкав за адресою АДРЕСА_1

Раніше судимого:
1. 20.05.1996 року Первомайським міським судом Миколаївської області за ст.140 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.46-1 КК України з відстрочкою виконання вироку на 2 роки.

2. 27.11.1998 року Первомайським міським судом Миколаївської області за ст.ст.140 ч.2,17,140 ч.2,82 ч.3,89 ч.1,42,43 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 21.01.2003 року по відбуттю строку покарання.

3. 14.11.2003 року Первомайським міським судом Миколаївської області за ст.185 ч.2,296ч.4,70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений умовно-достроково 17.04.2006 року на невідбутий строк 5 місяців 20 днів.

4. 19.12.2008 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст.309 ч.1 КК України до штрафу в сумі 850 грн.

5. 28.02.2011 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. ст.263 ч.1 ,75 КК України до 2 років позбавлення волі , з випробувальним терміном на 1 рік.

По даній справі засуджений: 24.01.2012 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ст. ст.185 ч.3, 71 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку: 24.01.2012 року Кінець строку: 24.01.2016 року

про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення,

ВСТАНОВИВ:
До Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_5 , , який відбуває покарання у Кам`янській виправній колонії управління Державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101), надійшло клопотання про вирішення питання щодо його умовно-дострокового звільнення.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні своє клопотання підтримав, просив його задовольнити, пояснив, що зробив для себе належні висновки, чим заслужив на умовно-достроково звільнення від подальшого відбування покарання.

У судовому засіданні представник адміністрації колонії не заперечував проти задоволення клопотання засудженого.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що засуджений ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, відповідних висновків для себе не зробив.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши засудженого ОСОБА_5 представника адміністрації колонії, висновок прокурора, суд вважає, що у клопотанні слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від покарання можливо при обов`язковій та одночасній наявності в їх сукупності підстав та умов. При цьому головним та вирішальним є не факт відбування певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Суд звертає увагу на те, що під виправленням розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в особистості засудженого та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Виправлення полягає в тому, щоб шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність, а ще краще, нехай навіть під страхом покарання, прищепити повагу до закону. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що само по собі важливий результат застосування покарання, суттєвий показник його ефективності.

Згідно з ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливо лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Одним з найважливіших засобів виправлення засуджених виступає суспільно корисна праця. Залучення до праці спрямоване, насамперед, на приучення засуджених ставитися до праці, як до позитивної та необхідної складової їх життя, у тому числі й подальшого життя на волі. Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах.

З матеріалів справи встановлено, що під час відбування покарання у Кам`янській виправній колонії УДПтС України в Запорізькій області (№101) засуджений ОСОБА_5 у період з 2013 року по 2015 рік працевлаштований не був.

Особа засудженого та його поведінка за весь час відбування ним покарання у вигляді позбавлення волі у своїй сукупності, не дають підстав вважати, що ОСОБА_5 довів своє виправлення, хоча за час відбування ним покарання стягнень не мав, мав 1 заохочення, яке отримав лише у 2012 році на цьому фоні сумнівним та передчасним виглядають твердження ОСОБА_5 про те, що сумлінною поведінкою він довів своє виправлення та перевиховання і заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка - це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намагання своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Крім того, відбуття засудженим певної частини строку покарання не є обов`язковою підставою для звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, оскільки це є лише правом, а не обов`язком суду, а засуджений повинен довести своє виправлення та перевиховання сумлінною поведінкою і ставленням до праці протягом всього періоду знаходження у виправних установах.

За таких обставин на теперішній час суд погоджується з думкою прокурора та не знаходить досить підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 оскільки він до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені в судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити, на погляд суду, про його виправлення та перевиховання.

Керуючись ст. 81 КК України, п. 2 ч. 1 ст. 537, п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , щодо його умовно-дострокового звільнення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом 7 діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1

02.12.2015