ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2015 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000096 від 29.09.2014 р. по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, з середньою освітою, громадянину України, раніше не судимому згідно ст.. 89 КК України,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 на початку липня 2014 року вступив в злочинну змову з невстановленими досудовим розслідуванням особами щодо організації незаконного переправлення громадянина Сомалі через державний кордон України.
Так, на виконання злочинного задуму, ОСОБА_4 , близько 17 год. 00 хв. 07.07.2014 року, маючи в своєму розпорядженні легковий автомобіль марки «Рено Лагуна», сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , прибув до невстановленого будинку на території Закарпатської області, де діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, зустрів громадянина Сомалі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого розмістив в салоні керованого ним автомобіля. Після чого, з метою уникнення його виявлення та затримання співробітниками правоохоронних органів, наказав йому сісти на заднє сидіння та прихилитися так, щоб його не було видно. Слідуючи у вказаному автомобілі близько 30 хвилин ОСОБА_4 доставив громадянина Сомалі до закинутого дачного будинку неподалік с. Червоне Ужгородського району, де він переховував його до 09.07.2014 року, періодично забезпечуючи ОСОБА_6 продуктами харчування.
Надалі, використовуючи темний час доби, близько 04-05 години 09.07.2014 року ОСОБА_4 під`їхав до вказаного будинку на тому ж автомобілі та повіз громадянина Сомалі у напрямку державного кордону України з Словацькою Республікою в район 321 прикордонного знаку, що на території Сторожницької сільської ради. Під час маршруту слідування ОСОБА_4 наказав громадянину Сомалі пригнутися, що б його не було видно з салону автомобіля.
Близько 05 години ранку 09.07.2014 ранку ОСОБА_4 доставив громадянина Сомалі до фруктового саду і жестом вказав маршрут руху в напрямку державного кордону.
Після цього, ОСОБА_6 слідуючи вказівкам ОСОБА_4 , близько 20 хвилин йшов через фруктовий сад, потім пройшов канаву і в подальшому на протязі 10 хвилин йшов полем. Надалі, переліз через загороджувальний паркан на українсько-словацькому кордоні, перетнув контрольно-слідову смугу та перебуваючи на території Словацької Республіки 09.07.2014 року був затриманий представниками поліції Словаччини.
Поряд з цим, продовжуючи свою злочинну діяльність на початку червня 2014 року ОСОБА_4 вдруге вступив в злочинну змову з невстановленими досудовим слідством особами, громадянином України ОСОБА_7 та ОСОБА_8 щодо сприяння в організації незаконного переправлення через державний кордон України з Угорською Республікою 4-х нелегальних мігрантів, вихідців з Республіки Афганістан, а саме: ОСОБА_9 , 1985 р.н., ОСОБА_10 , 1993 р.н., ОСОБА_11 , 1968 р.н., ОСОБА_12 , 1962 р.н. при наступних обставинах:
Так, згідно досягнутої попередньої злочинної домовленості ОСОБА_4 повинен був зустріти нелегальних мігрантів в раніше обумовленому місці після їх доставки на територію Закарпатської області та доставити в прикордонну зону, де передати ОСОБА_8 , з метою їх подальшого незаконного переправлення останнім через державний кордон України в Угорську Республіку.
17.08.2014 року о 23 год. 30 хв. ОСОБА_4 , на виконання вказівки невстановленої досудовим слідством особи, з якою його познайомив ОСОБА_7 , на легковому автомобілі марки «Рено Лагуна», р.н. НОМЕР_1 , прибув на околицю с. Страбичово Мукачівського району, де на узбіччі дороги навпроти автозаправної станції марки «WOG», зустрів згаданих вище громадян Республіки Афганістан, здійснив їх посадку в салон автомобіля та виїхав в напрямку державного кордону України. Однак, під час слідування, отримав вказівку підшукати будинок для тимчасового проживання та переховування зазначених нелегальних мігрантів. Після цього, ОСОБА_4 доставив групу нелегальних мігрантів до будівлі дачного будинку, який розташований в «Дачному масиві» на околиці с. Червоне Ужгородського району, де розмістив їх в приміщенні даного будинку і в період з 17 по 21.08.2014 року переховував та забезпечував продуктами харчування.
В подальшому, за вказівкою невстановленої досудовим слідством особи, ОСОБА_4 21.08.2014 р. повинен був забрати зазначених нелегальних мігрантів з дачного будинку та передати їх ОСОБА_7 , який в свою чергу повідомив йому, що нелегальних мігрантів необхідно передати його племіннику ОСОБА_8 та надав ОСОБА_4 контактний телефон племінника для уточнення місця передачі.
Близько 05 години 21.08.2014 року ОСОБА_4 на номер НОМЕР_2 зателефонував ОСОБА_8 з номеру НОМЕР_3 та повідомив, що очікує групу нелегальних мігрантів на узбіччі біля залізничного мосту на околиці с. Червоне. Після цього, на виконання домовленості ОСОБА_4 на легковому автомобілі марки «Рено Лагуна», р. н. НОМЕР_1 , прибув до вищевказаного дачного будинку, з якого вивів двох громадян Республіки Афганістан, здійснив їх посадку в салон належного йому автомобіля та планував вирушити у напрямку околиці с. Есень, де передати зазначених нелегальних мігрантів ОСОБА_8 , з метою подальшого незаконного переправлення через державний кордон України в Угорську Республіку.
Однак, цього ж дня о 6 годині 05 хвилин, ОСОБА_4 та група нелегальних мігрантів були виявлені і затримані співробітниками відділу БКОЗ УСБУ в Закарпатській області.
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи умисно, вчинив сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав повністю, підтримує свої покази дані ним на стадії досудового слідства. В даному діянні зізнається та щиро розкаюється.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує, як сприяння в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжкого злочину, раніше притягався до кримінальної відповідальності, його особу, тобто особа молодого віку, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, а також обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, вважає дані обставини такими, що дають підстави призначити обвинуваченому покарання передбачене у межах санкції ч. 2 ст. 332 КК України.
Згідно статті 50 КК України встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», а згідно статті 65 КК України встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», а тому суд враховуючи вищезазначене, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, всі пом`якшуючі покарання обставини, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, а тому суд вважає за необхідне застосувати до нього ст.75 КК України.
Беручи до уваги вищевказані факти та дані про особу ОСОБА_4 , той факт, що він вчинив тяжкий злочин не є перешкодою для застосування до нього вимог ст. 75 КК України.
А тому на думку суду призначення обвинуваченому вищезазначеного покарання, сприятиме виправленню засудженого.
Крім того, Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", зазначив, що відповідно до ст. 55 КК позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю застосовується як додаткове покарання лише в тих випадках, коли вчинення злочину було пов`язане з посадою підсудного або із заняттям ним певною діяльністю.
Оскільки, обвинувачений, вчинив вказаний злочин без використання певної посади чи певної діяльності, тому йому не допустимо призначати додаткове покарання у виді позбавлення обіймати певні посади або займатись певною діяльністю.
Відповідно до ст. 100 КПК України слід вирішити питання про речові докази, зокрема щодо спеціальної конфіскації засобів та предметів вчинення злочину, суд вважає, що речові докази по справі: автомобіль марки «Рено Лагуна», р. н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 та чотири мобільні телефони, як засоби вчинення злочину слід конфіскувати в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 323, 324 КПК України, суд,-
засудив:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 332 ч.2 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п"ять) років з конфіскацією засобів вчинення злочину та без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.
На підставі ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на три роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.
Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 заставу, після набрання вироком законної сили - скасувати. Сума застави 50000,00 грн.. підлягає поверненню ОСОБА_13 в зв`язку із припиненням дії даного запобіжного заходу.
Речові докази по справі: автомобіль марки «Рено Лагуна», р. н. НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_4 , два мобільні телефони марки «samsung» з IMEI № НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Nokia»з IMEI № НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «samsung» з IMEI № НОМЕР_7 - конфіскувати в дохід держави.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1