Справа № 738/1559/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/795/937/2015
Категорія - cт.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2015 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 .

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

представника Менської ВК-91 ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові в порядку апеляційного розгляду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 11-кп/795/937/2015 р. за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 до Менської виправної колонії № 91 УДПтС України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішення комісії при Менській ВК-91 з питань застосування до засуджених пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України; зобов`язання комісію при Менській ВК-91 з питань застосування до засуджених пільг повторно розглянути матеріали про застосування пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України про переведення до відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки.

Суд першої інстанції в своєму рішенні послався на ст.ст. 22, 23, 86, 100, 101 КВК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, «Інструкцію про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затверджену Наказом Міністерства юстиції України № 222/5 від 08.02.2012 року, «Положення про Регіональну комісію з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», «Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затверджене Наказом Міністерства юстиції України № 222/5 від 08.02.2012 року, та вказав, що зазначені вимоги у заяві засудженого ОСОБА_8 віднесені до компетенції органів з питань виконання покарань, і визначаються нормативно-правовими актами Державного департаменту України з питань виконання покарань /ст. 93 ч. 2 КВК України/.

Спеціальних правил оскарження рішень комісії установи виконання покарань та їх посадових осіб у сфері примусового виконання вироків не містять КПК та КВК України. Перераховані законодавчі акти встановлюють обмеження відповідно до ст.7 КВК України щодо оскарження дій та скасування рішення комісії при Менській ВК-91 з питань застосування до засуджених пільг. Із вказаної норми процесуального закону вбачається, що питання оскарження рішень комісії установи виконання покарань, ухвалених у результаті розгляду питання про наявність підстав для внесення до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення засуджених на підставі ч.1 ст.101 КВК України, законодавцем не віднесено до компетенції суду.

Суд також вказав, що з досліджених матеріалів особової справи засудженого, пояснень представника Менської ВК-91 вбачається, що поведінка засудженого ОСОБА_8 не є сумлінною, тому він не заслуговує на застосування пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить розглянути його скаргу в порядку ч.2 - 3 ст. 404 КПК України, скасувати ухвалу суду в порядку п.4 ч.3 ст. 407 КПК України, ухвалити нове рішення, яким зобов`язати адміністрацію колонії провести йому повторну комісію за ст.ст. 100, 101 КВК України. Зазначає, що Наказ Міністерства юстиції України №222/5 від 08.02.2012 року, на який посилається суд, безпосередньо не має прямого відношення до викладених ним питань у заяві до суду першої інстанції. Вказує, що суд посилається на те, що подібні заяви не відносяться до компетенції суду, однак розглядає його заяву. Зазначає, що характеристика, надана комісії та оголошена в суді, не відповідає дійсності, бо в нього немає стягнень. Крім того, його дії відповідають вимогам ст. 6 КВК України. Згідно ч.5 ст.118 КВК України він залучається до праці не більше 2 годин в день, працює наладчиком на швейній ділянці. В характеристиці не відображено, що він займається саморозвитком, фізичним розвитком, ходить до церкви, підтримує зв`язки з рідними, виконує свої обов`язки згідно ст. 9 КВК України. Він не є особою, яка згідно ч.2 ст.101 КВК України, не може бути переведена до дільниці соціальної реабілітації. Посилається на інформаційний лист №1619/10/13-09 від 30.11.2009 року Вищого Адміністративного Суду України, згідно якого питання щодо переведення засуджених та зміну режиму їх тримання відноситься до компетенції судів загальної юрисдикції.

Заслухавши доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_8 , який просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нову, якою зобов`язати адміністрацію колонії провести йому повторну комісію згідно ст.ст. 100, 101 КВК України, пояснення представника Менської ВК-91 ОСОБА_7 та думку прокурора ОСОБА_6 , які заперечують проти апеляційної скарги та просять залишити ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в обсязі апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

Статтею 537 КПК України визначено перелік питань, які вирішуються судом під час виконання вироків.

Із вказаної норми Закону вбачається, що питання зміни умов та порядку відбування покарання шляхом зміни рівня безпеки виправної колонії, на вирішенні якого наполягає засуджений, не належить до компетенції суду.

Відповідно до ст. 86 КВК України, вид колонії, в якій засуджені до позбавлення волі відбувають покарання, визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до положень ч.2 та ч. 3 ст. 100 КВК України зміна умов тримання засудженого в межах однієї колонії здійснюється за клопотанням начальника відділення соціально-психологічної служби постановою начальника колонії, погодженою із спостережною комісією; зміна умов тримання засудженого до позбавлення волі шляхом переведення його до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється центральним органом виконавчої влади з питань виконання покарань за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником управління (відділу) центрального органу виконавчої влади з питань виконання покарань в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві та Київській області та спостережною комісією.

Такі за змістом положення містяться в «Інструкції про порядок розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.02.2012 №222/5.

Згідно п.3.1 розділу ІІІ цієї Інструкції, зміна умов тримання засуджених шляхом їх переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки здійснюється Апеляційною комісією за поданням адміністрації виправної колонії, погодженим з начальником територіального органу ДПтС України, за результатами розгляду якої видається відповідний дозвіл на переведення в межах регіону чи персональний наряд на переведення.

Згідно п.п.3 п.3 Положення про Апеляційну комісію Державної пенітенціарної служби України з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання осіб, засуджених до позбавлення волі, завданням комісії є розгляд питань щодо переведення засуджених з однієї установи до іншої згідно з вимогами ч.2 ст. 93 та ст. ст. 100, 101, 147 КВК України. Рішення Апеляційної комісії можуть бути оскаржені Голові УДПтС України (п.10 Положення).

З аналізу вищенаведених нормативних документів вбачається, що жодним з них не визначено можливість та порядок оскарження рішення комісії при установі у випадку відмови засудженому у поданні до Апеляційної комісії матеріалів щодо переведення до виправної колонії іншого рівня безпеки, тому суд першої інстанції цілком вірно відмовив ОСОБА_8 у задоволенні його заяви про визнання неправомірним та скасування рішення комісії з питань застосування до засуджених пільг про відмову у застосуванні до нього пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України та про зобов`язання комісію повторно розглянути матеріали про застосування пільги, передбаченої ст.ст.100, 101 КВК України про переведення до відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки, бо дані питання судом не вирішуються.

Крім того, з матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_8 в суді першої інстанції вбачається, що рішенням комісії Менської ВК-91 від 28 серпня 2015 року засудженому ОСОБА_8 відмовлено в застосуванні ст.ст. 100, 101 КВК України, бо він не став на шлях виправлення, не заслуговує на застосування до нього переведення для відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки на невідбутий строк покарання /а. ос. спр. 46-47/.

Посилання засудженого на інформаційний лист Вищого Адміністративного Суду №1619/10/13-09 від 30.11.2009 року безпідставні, бо питання, зазначені в заяві засудженого, не розглядаються судом з вище зазначених підстав.

За даних обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 жовтня 2015 року, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 до Менської виправної колонії № 91 УДПтС України в Чернігівській області про визнання неправомірним та скасування рішення комісії при Менській ВК-91 з питань застосування до засуджених пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України; зобов`язання комісію при Менській ВК-91 з питань застосування до засуджених пільг повторно розглянути матеріали про застосування пільги, передбаченої ст.ст. 100, 101 КВК України про переведення до відбування покарання до колонії з мінімальним рівнем безпеки без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4