УКРАЇНА
Апеляційний суд Житомирської області

Справа №274/2509/15-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.289 ч.1, 194 ч.2 КК України Доповідач ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2016 року
Апеляційний суд Житомирської області в складі суддів:
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Краснопіль Чуднівського району Житомирської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, проживаючого у фактичних шлюбних відносинах, на утриманні має малолітню дитину, непрацюючого, відповідно дост.89 КК України несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.289 ч.1, 194 ч.2 КК України, -
прокурора ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та просить призначити йому більш м`яке покарання, звільнивши від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України. Зазначає, що суд при призначенні йому покарання не врахував пом`якшуючі обставини, зокрема щире каяття та сприяння розкриттю злочину, що призвело до призначення надто суворого покарання. Крім того, звертає увагу, що має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та те, що одна дитина тяжко хвора та потребує постійного догляду.
На апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло заперечення потерпілого ОСОБА_8 , в якому він просив вирок суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки обвинувачений не розкаявся у вчиненому, збитки не відшкодував і не мав наміру відшкодовувати, а в апеляційній скарзі вказує на обставини, щоб уникнути відповідальності.
Згідно вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, суд визнав ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.289 ч.1, 194 ч.2 КК України, і призначив йому покарання за ст.289 ч.1 КК України у виді 3 років обмеження волі, за ч.2 ст.194 у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.70 ч.1 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання до відбування у виді 3 років позбавлення волі.
Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 постановлено рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Речовий доказ - автомобіль марки "ВАЗ 2106", червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходяться на зберіганні у потерпілого ОСОБА_8 , постановлено залишити потерпілому.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави в особі НДЕКЦ при УМВС України в Житомирській області грошові кошти в сумі 245 грн. 52 коп. процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експерта.
За змістом вироку 10.04.2015 року близько 02 години ОСОБА_6 разом із ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходилися поблизу будинку №15 по вул.Рози Люксембург, де ОСОБА_6 побачив автомобіль марки "ВАЗ 2106", 1983 року випуску, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 .
В цей час у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом, з яким він не ділився із ОСОБА_9 та, використовуючи необізнаність у своїх злочинних намірах останнього, запропонував ОСОБА_9 допомогти йому завести двигун вказаного автомобіля, штовхаючи його, на що останній погодився.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_6 підійшов до водійських дверей вказаного автомобіля, відчинив їх та сів до салону автомобіля. ОСОБА_9 підійшов ззаду до автомобіля та штовхав його в бік провулку Зарічного м. Бердичева, перемістивши автомобіль таким чином на відстань біля 250 метрів до будинку №13 по провулку Зарічному м. Бердичева. ОСОБА_6 весь цей час намагався при цьому завести двигун, однак не зміг здійснити свій намір.
В цей час та місці у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на знищення автомобіля шляхом підпалу з метою знищення слідів злочину. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 знайшов в багажному відділенні вказаного автомобіля пластикову пляшку із моторним мастилом, вилив його на передні сидіння автомобіля та за допомогою запальнички підпалив сидіння автомобіля, тобто свідомо застосував джерело вогню до певних об`єктів. Після чого залишив місце вчинення злочину.
Своїми умисними діями, які виразились в незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ст.289 ч.1 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились в умисному знищенні майна, вчиненому шляхом підпалу, ОСОБА_6 скоїв злочин, передбачений ст.194 ч.2 КК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого, потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, у вчиненні яких його визнано винним та кваліфікація його неправомірних дій за ст.289 ч.1, ст.194 ч.2 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, зазначеним у вироку, ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку й досліджених у судовому засіданні доказах.
В цій частині вирок суду першої інстанції ніким з можливих апелянтів не оспорюється.
Що ж стосується призначеного ОСОБА_6 покарання, то як вбачається з вироку, суд першої інстанції, при призначенні покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які є злочинами середньої тяжкості та тяжким, обставини справи, дані про особу обвинуваченого, який характеризується посередньо, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, не працює, його ставлення до вчиненого, те що завдана злочинами шкода не відшкодована, обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття у вчиненому, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який наполягав на суворому покарання, а також те, що останній раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, однак на шлях виправлення не став та знов вчинив умисні кримінальні правопорушення, з огляду на що, на думку апеляційного суду, дійшов обґрунтованого висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та призначив останньому покарання співмірне вчиненим кримінальним правопорушенням та необхідне для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, за тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.194 КК України, за яке законом передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, призначив мінімальне покарання, що передбачено санкцією зазначеного закону.
В судовому засіданні апеляційного суду потерпілий змінив своє відношення до апеляції та просив звільнити обвинуваченого від покарання, оскільки перед судовим засіданням він обіцяв, що має намір відшкодовувати шкоду, коли влаштується на роботу.
Апеляційний суд не вірить обіцянням обвинуваченого, оскільки правопорушення вчинено в квітні 2015 року, а намір обвинуваченого відшкодувати шкоду з*явився тільки перед початком розгляду провадження в апеляційному суді, і розцінює це як спосіб уникнути покарання.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд підстав вважати це покарання явно несправедливим внаслідок його суворості, навіть з огляду на обставини, зазначені в апеляційній скарзі обвинуваченого та підстав призначення ОСОБА_6 більш м`якого покарання, про що йдеться в його апеляційній скарзі, не вбачає.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України,
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 листопада 2015 року щодо ОСОБА_6 , без зміни.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку.
Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали апеляційним судом Житомирської області.

Судді: