Ухвала іменем україни 15 лютого 2016 року м. Київ
Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 жовтня 2015 року у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Порозка та жителя

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

у с т а н о в и в:

Зазначеним вироком ОСОБА_5 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Ухвалою апеляційного суду вирок районного суду залишено без змін.

Згідно з вироком ОСОБА_5 засуджено за те, що він 11 січня 2015 року приблизно о 23.00 год. проник до току ТОВ «Савгород», що по вул. Охтирській в с. Славгороді Краснопільського району Сумської області, звідки викрав майно товариства на загальну суму 20 617,67 грн.

Крім того, 29 березня 2015 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_5 повторно проник до приміщення переробки гречки і соняшника ТОВ «Славгород», що по вул. Охрирській в с. Славгороді Краснопільського району Сумської області, звідки таємно викрав майно товариства на загальну суму 8404 грн.

У касаційній скарзі захисник ставить питання про скасування оскаржуваних судових рішень та призначення нового розгляду у суді першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Зокрема захисник вважає, що судом не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_5 в інкримінованих злочинах. Крім того, зазначає, що за наявності ряду пом`якшуючих обставин суд мав звільнити засудженого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК. Також захисник посилається на порушення права засудженого на захист, оскільки після постановлення вироку судом першої інстанції та затримання засудженого про це не було повідомлено центр з надання вторинної правової допомоги.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися ст. ст. 412 414 цього ж Кодексу. Згідно зі змістом зазначених норм закону підставами для зміни або скасування судових рішень в касаційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Як убачається з касаційної скарги захисника, він фактично посилається на неповноту судового розгляду, а також на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410, 411 КПК, тоді як ці обставини не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Разом із тим перевіркою судових рішень встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у крадіжці, поєднаній з проникненням у сховище підтверджується зібраними органами досудового слідства та дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку у вироку з точки зору їх належності, допустимості й достовірності.

Цей висновок, зокрема ґрунтується на показаннях самого засудженого, який у суді першої інстанції повністю визнав свою вину та пояснив обставини вчинення кримінальних правопорушень, представника потерпілого про те, що в січні та березні 2015 року з ТОВ «Славгород» було викрадено майно, частину якого засуджений повернув правоохоронним органам, а вартість решти відшкодував, а також свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були понятими. Ці показання узгоджуються з іншими доказами, наведеними у вироку.

За встановлених судом фактичних обставин діяння ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 185 КК кваліфіковано правильно.
Що ж стосується доводів захисника про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.

Як убачається з долученої до касаційної скарги копії вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання за відсутності обтяжуючих обставин урахував ті дані, на які є посилання в касаційній скарзі, зокрема, визнав пом`якшуючими покарання обставинами щире каяття засудженого, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, позитивні характеристики за місцем навчання та проживання і дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Разом із тим, суд взяв до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, а тому дійшов мотивованого висновку про відсутність підстав для застосування ст. 75 КК.
Таким чином, призначивши засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, суд не порушив вимог статей 6567 КК, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчиненого, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними доводи захисника про порушення права ОСОБА_5 на захист під час затримання останнього після проголошення щодо нього вироку місцевим судом. Згідно з положеннями статті 213 КПК обов`язок повідомити про затримання особи орган, уповноважений на надання безоплатної правової допомоги, покладається на службову особу, що здійснила затримання на підставі судового рішення. Таким чином, суд не уповноважений здійснювати процедуру затримання особи.

Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без зміни, зазначивши в ухвалі підстави прийняття такого рішення.Стосовно доводів апеляції захисника, аналогічних доводам його касаційної скарги, судом апеляційної інстанції наведено відповідні мотиви їх необґрунтованості, з чим погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Ураховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого і вважає, що у відкритті провадження за його касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 на вирок Краснопільського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 20 жовтня 2015 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3