Ухвала іменем україни 19 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2.,

суддів: ОСОБА_3., ОСОБА_4.,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року щодо нього,

в с т а н о в и л а:

Не погоджуючись із судовими рішеннями засуджений неодноразово звертався до суду з касаційними скаргами, які ухвалами суду були залишені без руху, а в подальшому повернуті засудженому.

Засуджений знову звернувся до суду з касаційною скаргою від 06 липня 2015 року поза межами встановленого ч. 2 ст. 426 КПК строку на касаційне оскарження судових рішень та просить поновити його, оскільки він не згоден з вироком міськрайонного суду і хоче його оскаржити. При цьому нічого не зазначає за ухвалу апеляційного суду, якою згаданий вирок залишений без змін. Також, посилається на те, що не розуміє норми кримінального процесуального закону, що завадило йому вчасно написати та подати касаційну скаргу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали провадження за касаційними скаргами засудженого, колегія суддів вважає, що клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження передбаченого ст. 426 КПК .

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку касаційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення.

Так, із матеріалів провадження за касаційними скаргами засудженого вбачається, що його скаргу від 17 червня 2014 року, яка надійшла до суду 26 червня 2014 року, ухвалою суду від 01 липня 2014 року було залишено без руху та надано максимальний строк для усунення недоліків, передбачений ч. 1 ст. 429 КПК .

У зв'язку з неусуненням у встановлений строк недоліків скарги суд касаційної інстанції ухвалою від 11 листопада 2014 року повернув її засудженому.

16 грудня 2014 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 від 10 грудня 2014 року на згадані судові рішення. Однак строк касаційного оскарження закінчився 20 червня 2014 року, оскільки копію оскаржуваної ухвали апеляційного суду від 17 березня 2014 року засуджений отримав 20 березня 2014 року, згідно розписки, яка знаходиться в матеріалах його особової справи, і засуджений не порушував питання про його поновлення. А тому ухвалою суду від 19 грудня 2014 року касаційну скаргу засудженому повернуто, на підставі п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК України. До того ж, касаційна скарга останнього не відповідала вимогам ст. 427 КПК України.

Натомість, згідно ст. 42 КПК України засуджений мав право на отримання правової допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, в тому числі у зв'язку з відсутністю коштів на її оплату. Однак, таким правом ОСОБА_1 не скористався.

Таким чином, наведені засудженим причини пропуску не можуть бути поважними, тим більше, що судом касаційної інстанції надавався максимальний строк, передбачений ч. 1 ст. 429 КПК України, для усунення недоліків касаційної скарги.

Більше того, подана касаційна скарга також не відповідає вимогам ст. 427 КПК України, оскільки у ній не наведено підстав для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції у відповідності до положень ч. 1 ст. 438 КПК України, а також обґрунтування вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність оскаржуваних судових рішень.

Крім того, засуджений, оскаржуючи вирок міськрайонного суду, який ухвалою апеляційної інстанції залишений без змін, не наводить доводів для її перегляду, а лише порушує питання про зміну вироку суду першої інстанції та перекваліфікацію його дій з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 186 КК України, але при цьому нічого не зазначає яке рішення суд касаційної інстанції повинен прийняти щодо вказаної ухвали.

Також, відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає це в касаційній скарзі. Проте і ця обставина в касаційній скарзі засудженого не зазначена.

Поміж іншого, долучений до касаційної скарги вирок міськрайонного суду не завірений належним чином, як це передбачено п. 13.7. Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом № 173 Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року (якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на п'ять проколів, а на зворотному боці останнього аркуша - скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів).

Враховуючи наведене, керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК , колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити засудженому ОСОБА_1 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 грудня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2014 року щодо нього та повернути його касаційну скаргу разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4