В И Р О К

і м е н е м У К Р А Ї Н И

Справа номер 1-48/2011

12 липня 2011 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючого Малишенко Т.О.

при секретарі Носенко І.В., за участі прокурора Косенко О.В., за участі захисника ОСОБА_1, за участі підсудного: ОСОБА_2, його законного представника ОСОБА_3, потерпілої: ОСОБА_4, законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, представників ССН ОСОБА_6, ЗОШ №2 ОСОБА_7

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за звинуваченням: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_3, не одруженого, учня ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого у неповній сім,ї за адресою: АДРЕСА_1, раніше не судимого

- у скоєнні злочинів, передбачених ст. 186 ч.1, 190 ч.2 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2, вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), крім цього повторно заволодів чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Злочин скоєно при таких обставинах: 19.02.2011 року, о 23 годині 10 хвилин, ОСОБА_2, знаходячись навпроти котеджу № 21 Ленінградського кварталу м. Славутича Київської області, побачив незнайому йому жінку яка в руці тримала свою сумку, і у нього виник намір на відкрите заволодіння майном вказаної жінки. Реалізуючи свій намір, ОСОБА_2 у той же день та час, підбіг ззаду де ОСОБА_4 І Є. яка тримала в лівій руці свою жіночу сумку та взявшись за неї, вирвав сумку з руки потерпілої та втік, тобто відкрито заволодів майном потерпілої. В результаті своїх дій ОСОБА_2 заволодів жіночою сумкою Avon, вартістю 65 гривень, в середині якої знаходились мобільний телефон Samsung S500, вартістю 425 гривень, з сім - картою оператора стільникового зв'язку Lifeвартістю 10 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 25 гривень, шкіряним гаманцем вартістю 40 гривень, грошима в сумі 400 гривень, а всього заволодів майном загальною вартістю 965 гривень, яке належить ОСОБА_4 Викраденими речами ОСОБА_2 розпорядився за своїм розсудом.

Крім того, ОСОБА_2, 20.04.2011 року, близько 19 години, знаходячись на території спортивного майданчика, який розташований біля будинку №З Ленінградського кварталу м. Славутича Київської області побачив як у ОСОБА_5 випав з кишені штанів його мобільний телефон Samsung GT 5233Ті у нього виник умисел на повторне викрадення чужого майна, а саме цього мобільного телефону. Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_2 у той же день та час, шляхом зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_5, підійшов до нього, підняв з землі мобільний телефон Samsung GT 5233Т, сказав останньому, що йому потрібно комусь зателефонувати і не чекаючи дозволу на здійснення дзвінка, імітуючи розмову по мобільному телефону потерпілого пішов з майданчику. В результаті своїх дій ОСОБА_2 шляхом зловживання довірою неповнолітнього ОСОБА_5, повторно, заволодів його мобільним телефоном Samsung GT 5233Твартістю 1022 гривень, з сім-карткою оператору стільникового зв'язку МТСвартістю 10 гривень, на рахунку якої знаходилися грошові кошти в сумі 30 гривень, а всього заволодів майном шляхом шахрайства загальною вартістю 1062 гривень, яке належить неповнолітньому ОСОБА_5 Викраденими речами ОСОБА_2 розпорядився за своїм розсудом.

Допитаний у суді в якості підсудного неповнолітній ОСОБА_2, провину у скоєному визнав повністю, суду пояснив, що дійсно вирвав із рук потерпілої сумку в якій знаходився мобільний телефон, гроші, шкіряний гаманець, сумку і гаманець викинув, мобільний телефон продав за 70 гривень водію таксі, гроші витратив на себе. Іншим разом побачив як на спортивному майданчику у хлопця випав мобільний телефон, вирішив його узяти і не повертати, під приводом, що йому потрібно зателефонувати, але пішов з телефоном з майданчику, в подальшому продав телефон, отримані гроші витратив на себе.

Захисником було заявлено клопотання, оскільки підсудний провину визнав повністю, то обмежитись дослідженням фактичних обставин справи, інші учасники судового засідання не заперечували проти даного клопотання, тому суд ухвалив на підставі ч.3 ст.299 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються і вирішив обмежитись дослідженням фактичних обставин справи. При цьому суд зясував, чи правильно розуміє підсудний та інші учасники судового розгляду зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також розяснює, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Із показів потерпілої ОСОБА_4, слідує, що 19 лютого 2011 року близько 17 годин вона пішла погостити до своєї знайомої у Чернігівській квартал, коли поверталася додому, то коли проходила між котеджами Ленінградського кварталу,то до неї зі сторони спини наблизився невідомий чоловік і різким рухом вирвав з рук її жіночу сумку, та втік в напрямку Печерського кварталу. Вона кричала даному чоловіку щоб той зупинився повернув їй сумку, але чоловік не реагував. На той час у неї в сумці знаходився мобільний телефон марки Samsung S500, сірого кольору, в телефоні стояла СІМ-карта оператора стільникового зв язку Life. Також: в сумці у неї знаходився шкіряний гаманець коричневого кольору, в якому знаходилася гроші в сум 400 гривень. Наступного дня свою сумку вона знайшла в Ленінградському кварталі м. Славути серед котеджів. На даний час матір,ю підсудного їй відшкодовано матеріальну шкоду, претензій до підсудного немає, покарання до нього застосувати на розсуд суду.

Із оголошених показів неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, слідує, що 20.04.25011 року, близько 19 години, він вийшов з дому пограти в футбол на спортивному майданчику, який розташований біля будинку №3 Ленінградського кварталу м. Славутича, неподалік ФОКу. У нього з собою був мобільний телефон марки Samsung GT 5233Тсенсорний, в копусі чорного кольору. Даний телефон йому подарували батьки в листопаді 2010 року, в якості подарунка до нового року. В телефоні була сім-картка мобільного оператору МТСвартістю 10 гривень, на рахунку були грошові кошти в сумі 30 гривень. Вказаний мобільний телефон під час гри знаходився у нього в лівій передній кишені штанів. Телефон був без чохла. На майданчику в цей час також був хлопець на ім'я ОСОБА_2. Він трохи побув, після чого кудись пішов та повернувся десь через пів години. ОСОБА_2 стояв у стороні та дивився як вони грають у футбол. В якийсь момент у нього з кишені випав мобільний телефон. Він цього одразу не помітив. ОСОБА_2 підняв його мобільний телефон та сказав, що йому потрібно комусь зателефонувати. Він йому не дозволив цього робити, але той все рівно набрав якийсь номер та почав розмовляти по телефону. Він почав казати ОСОБА_2 щоб той повернув йому мобільний телефон. ОСОБА_2 відповів, що зараз поговорить та поверне мобільний телефон, сказав якщо б він хотів його вкрасти, то одразу б з телефоном побіг від нього. Він знаходився на майданчику біля воріт, ОСОБА_2 з правого боку від нього на відстані близько 2 метрів. ОСОБА_2 розмовляючи по його мобільному телефону почав відходити від нього в бік виходу з майданчику. Він побачив, що той йде від нього, знову почав казати щоб той повернув мобільний телефон, але ОСОБА_2 на його слова нічого не відповів та пішов з майданчику. Вийшовши з майданчику ОСОБА_2 пішов бік Ленінградського кварталу м. Славутича, зрозумівши що ОСОБА_2 не поверне йому мобільний телефон, він пішов до дому та все розповів своїй матері. Мати зателефонувала на його мобільний, але дзвінок відбивали. Тоді мати подзвонила матері ОСОБА_2 та все тій розповіла.

Допитана в суді законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_5, суду пояснила, що у її сина в користуванні був мобільний телефон, який забрав підсудний, вона намагалася телефон повернути сама, телефонувала на телефон, матері підсудного, проте це виявилося марно і вона змушена була звернутися до міліції. Телефон їм не повернуто, проте на час розгляду справи у суді вона не має матеріальних претензій до підсудного, оскільки матір підсудного відшкодувала вартість мобільного телефону. Міру покарання до підсудного застосувати на розсуд суду.

Оцінивши досліджені по справі докази, суд вважає, що провина підсудного в інкримінованому діянні підтверджується зібраними у справі доказами в їх сукупності.

Органи досудового слідства дії підсудного кваліфікували за ст.186 ч.1 КК України, як те, що він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), та за ст.190 ч.2 КК України, як повторне заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Проаналізувавши матеріали справи суд вважає, що дії підсудного органи досудового слідства кваліфікували правильно, оскільки в судовому засіданні знайшла підтвердження кваліфікація його дій за ст.186 ч.1, та 190 ч.2 КК України. Як було зясовано у суді, дії підсудного були спрямовані на відкрите викрадення чужого майна, тобто підсудний не приховував свого наміру протиправно заволодіти майном, діяв відкрито для сторонньої особи (в даному випадку для потерпілої), ігноруючи волю потерпілої у володінні якої перебувала сумка з речами і грошима, крім того підсудний нехтував думкою потерпілої, яка розуміла протиправні дії підсудного, а він усвідомлював, що відкритим способом викрадає чуже майно, тобто вчиняє грабіж. Суд вважає, що в судовому засіданні знайшло підтвердження, того, що дії підсудного в даному випадку характеризуються наявністю прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Тобто в судовому засіданні знайшло підтвердження того, що підсудний усвідомлював той факт, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності вони мали відкритий характер для потерпілої. Крім цього в судовому засіданні було з,ясовано, що при вчиненні шахрайства дії підсудного були спрямовані на заволодіння майном шляхом зловживання довірою неповнолітнього, який передав у добровільному порядку свій мобільний телефон. Як було з,ясовано у суді підсудний у момент заволодіння телефоном мав мету його присвоїти і телефону не повертати. При цьому оскільки він перед цим вчинив злочин кваліфікуючий за ст.186 КК України, то органи досудового слідства вірно кваліфікували його дії як повторність.

Обставин, які обтяжують відповідальність підсудного, судом не встановлено.

Обставиною, яка помякшує відповідальність підсудного, суд вважає, те, що він своїми поясненнями активно сприяв розкриттю злочину, має неповнолітній вік, мати підсудного відшкодувала матеріальну шкоду.

За місцем проживання підсудний ні в чому поганому не був замічений. За місцем навчання характеризується негативно, має багато пропусків у школі.

Законний представник неповнолітнього ОСОБА_2, - ОСОБА_3, суду пояснила, що прикладала усі зусилля до виховання сина, але на жаль він вийшов з під її контролю. Проте на час розгляду справи у суді син змінив своє ставлення до неї, навчання.

Представник служби у справах неповнолітніх при Славутицькому міськвиконкомі ОСОБА_6, повідомила суд, що за час перебування підсудного у них на обліку він себе зарекомендував з негативного боку до нього доцільно застосувати міру покарання у вигляді позбавлення.

Із довідки КМСД Славутицького МВ /а.с.151/ вбачається, що ОСОБА_2, перебуває у них на обліку з 01.09.2010 року к зв,язку з поверненням із закладу соціальної реабілітації, на їх думку виправлення та перевиховання неповнолітнього ОСОБА_2, без ізоляції від суспільства можливе.

Соціальний педагог зі школи ОСОБА_7, суду повідомила, що після того як ОСОБА_2, повернувся у школу із закладу соціальної реабілітації, перші півроку претензій до нього не було, проте на даний час характеризується з негативного боку, стоїть на внутрішньому обліку, робота яка проводилась із підсудним педагогічним колективом нічого позитивного не дала.

Санкція ч.1 ст. 186 КК України передбачає відповідальність у вигляді штрафу, виправні роботи, або позбавлення волі. Санкція ст.190 ч.2 КК України передбачає штраф, виправні роботи, обмеження волі або позбавлення волі.

Суд вважає, що з урахуванням характеристики особи підсудного, хоча він раніше не судимий, проте до нього двічі судом було застосовані міри виховного характеру, перший раз передавали під нагляд батькам, вдруге підсудний був направлений до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків, проте позитивних висновків не зробив і вчинив нові злочини, тому суд прийшов до висновку, що в даному випадку до підсудного необхідно застосувати реальну міру покарання яка пов,язана з позбавленням волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.321,323,324 КПК України, суд

з а с у д и в:

Визнати винним ОСОБА_2 за ст. 186 ч.1 КК України і ст.190 ч.2 КК України призначити покарання:

- за ст.186 ч.1 КК України два роки позбавлення волі;

- за -190 ч.2 КК України один рік позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_2 остаточне покарання у вигляді двох років позбавлення волі.

Змінити ОСОБА_2, міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу з підписки про невиїзд з постійного місця проживання на тримання під вартою в СІЗО-31 Державного Департаменту України по виконанню покарань м. Чернігова. Строк відбуття покарання рахувати з 12.07.2011 року.

Речові докази: жіночу сумку Avon, мобільний телефон Samsung S500, IMEI 26651, в корпусі сірого кольору та гарантований талон до мобільного телефону Samsung S500передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_4, залишити у останньої.

На вирок може бути подана апеляція в апеляційний суд Київської області через Славутицький міський суд протягом 15 діб, а підсудному з моменту вручення.

Суддя ОСОБА_8