У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2010 року Колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Тенюха В.П.

суддів Данка В.В., Калиняк О.М.

з участю прокурора Войценка А.І.

потерпілої ОСОБА_1

засудженого ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_2 за ч.1 ст. 115 КК України за апеляцією засудженого ОСОБА_2 на вирок Перемишлянського районного суду Львівської обл. від 21 грудня 2009 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Перемишлянського районного суду Львівської обл. від 21 грудня 2009 року

Г н а т ю к ОСОБА_3,

ІНФОРМАЦІЯ_1, раніше не судимий,

проживає на ІНФОРМАЦІЯ_2

Перемишлянського р-ну Львівської обл.,

засуджений за ч.1 ст. 115 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання засудженим постановлено рахувати з 07 травня 2009 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід взяття під варту залишено засудженому без зміни.

Вирішено питання про судові витрати та речові докази.

ОСОБА_2 визнаний винним у тому, що він 07 травня 2009 року близько 14 год. 45 хв. в будинку № 51а на вул. 22 січня у м. Бібрка Перемишлянського р-ну Львівської обл. з особистих неприязних відносин умисно вбив ОСОБА_2, нанісши останньому кухонним ножем удар в ділянку серця та заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого настала смерть потерпілого.

На вирок суду засуджений подав апеляцію, в якій просить вирок змінити і пом'якшити призначене покарання. В обґрунтування апеляції покликається на те, що при призначенні покарання суд не врахував наступні обставини: на досудовому слідстві й в судовому засіданні він щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину; його син ОСОБА_2 неодноразово бив його і в момент події перебував у стані сп'яніння; потерпіла його дружина ОСОБА_1 просила суворо його не карати; він є інвалідом 2-ої групи, потребує постійного вживання ліків; характеризується позитивно; раніше до кримінальної відповідальності не притягався; має 40-річний стаж роботи. Вважає призначене покарання надто суворим для його віку та стану здоров'я.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та потерпілої ОСОБА_1 на підтримку апеляції, думку прокурора про залишення вироку без зміни, а апеляції - без задоволення, обговоривши наведені в апеляції доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляція задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Висновок суду про винуватість засудженого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Доведеність вини та кваліфікація дій засудженого в апеляції не оспорюється.

Щодо покарання, з яким сторона захисту не погоджується, то воно призначене судом з дотриманням вимог ст. 65 КК України: відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину (згідно з ч.5 ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України, є особливо тяжким); обране з врахуванням особи засудженого, в тому числі його віку й стану здоров'я; з врахуванням таких помякшуючих покарання обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, що обтяжують покарання; та призначене в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Доводи апеляції про те, що суд не врахував особу засудженого, поведінку потерпілого та пом'якшуючі покарання обставини, є безпідставними, й колегія суддів їх до уваги не бере, оскільки судом при призначенні ОСОБА_2 покарання повністю дотримані вимоги ст.ст. 65, 66, 67 КК України й враховані усі обставини справи та пом'якшуючі покарання обставини, в тому числі й ті, які зазначені в апеляції.

Саме тому суд першої інстанції, виходячи із передбачених ст. 65 КК України загальних засад призначення покарання, врахувавши усі обставини справи та особу засудженого, призначив ОСОБА_2 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст. 115 КК України.

Підстав для призначення ОСОБА_2 більш мякого, ніж передбачено санкцією ч.1 ст. 115 КК України, покарання (про що фактично просить засуджений) колегія суддів не вбачає.

За змістом ст. 69 КК України призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за вчинений злочин, є правом, а не обов'язком суду і може мати місце лише за наявності кількох обставин, що помякшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості цього злочину, з урахуванням особи винного.

Колегія суддів з урахуванням в сукупності усіх обставин та особи засудженого не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_2 покарання за ч.1 ст. 115 КК України.

Колегія суддів вважає, що покликання засудженого на незадовільний стан здоров'я не є підставою для зміни вироку. В матеріалах справи не міститься жодних даних про наявність у засудженого будь-яких захворювань, які б перешкоджали відбуванню покарання у виді позбавлення волі.

Що стосується доводів захисту про неврахування судом думки потерпілої, яка просила суворо його не карати, то ця обставина не тягне за собою зміни вироку.

При призначенні покарання суд не зв'язаний позиціями сторін, а керується вимогами закону з тим, щоб вирок був законним, обґрунтованим і справедливим. Призначивши ОСОБА_2 мінімальне покарання, передбачене ч.1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції тим самим врахував позицію потерпілої.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляцію необґрунтованою і приходить до висновку, що призначене засудженому покарання у вигляді семи років позбавлення волі є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирок суду постановлений з дотриманням вимог ст.ст. 321-339 КПК України, є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його зміни та помякшення засудженому покарання немає.

Керуючись ст.ст. 365, 366, 367 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Перемишлянського районного суду Львівської обл. від 21 грудня 2009 року щодо ОСОБА_2 залишити без зміни, а апеляцію засудженого ОСОБА_2 - без задоволення.

Головуючий:

Судді: