Справа № 738/2001/15-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/795/10/2016
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 січня 2016 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Чернігівської області в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції в місті Чернігові в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Менського районного суду Чернігівської області зі скаргою на бездіяльність слідчого, повноваження якого під час виконання доручення користувалась службова (посадова) особа оперативного підрозділу Менської виправної колонії №91. Крім того, просив зобов`язати оперативний підрозділ або уповноважену особу Менської виправної колонії №91 негайно розглянути його клопотання від 27 листопада 2015 року та відшкодувати спричинену йому внаслідок бездіяльності моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Ухвалою слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року відмовлено в відкритті провадження по вказаній скарзі. В обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя зазначив, що ст. 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого і прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на оскарження. Відповідно до вимог ч.4 ст. 304 слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню. Посилаючись на ст.3 КПК України, слідчий суддя зазначив, що скарга засудженого ОСОБА_7 подана на бездіяльність оперуповноваженого МВК № 91 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , який не є слідчим, а тому його дії не можуть бути оскаржені відповідно до ст. 303 КПК України.

Ця ухвала слідчого судді оскаржена в апеляційному порядку. Обґрунтовуючи апеляцію, її автор зазначає про порушення норм матеріального та процесуального права і просить скасувати ухвалу слідчого судді як незаконну і таку, що не відповідає вимогам ст.8 та 124 ч.5 Конституції України та ухвалити нову, якою визнати бездіяльність слідчого, повноваженнями якого під час виконання доручення користувався співробітник МВК №91. Крім того, просить зобов`язати керівника оперативного підрозділу або уповноважену особу Менської виправної колонії №91 негайно розглянути його клопотання від 27 листопада 2015 року та відшкодувати спричинену йому внаслідок бездіяльності моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. Апеляційна скарга мотивована наступним:

- ухвала слідчого судді винесена не іменем України, як того вимагає законодавство, тому вона, на думку автора апеляційної скарги, є незаконною;

- місцевий суд при винесенні ухвали відносно ОСОБА_9 не був неупередженим, доказом цього є чутки, які поширюються в Менській ВК-91;

- мала місце бездіяльність слідчого в особі оперативного працівника Менської ВК-91, який під час виконання доручення слідчого користувався усіма правами слідчого;

- виходячи з викладеного вище, судове рішення є незаконним, оскільки повинно було бути прийняте відповідно до бездіяльності оперуповноваженого виправної колонії.

В судовому засіданні у дистанційному режимі відеоконференції засуджений ОСОБА_7 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив задовольнити їх в повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляції в зв`язку з її безпідставністю, зазначаючи про законність прийнятого слідчим суддею рішення.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, перевіривши ухвалу в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на її розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.

Так, ст. 303 КПК України встановлений вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльність слідчого і прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування та право на оскарження.

З поданої до місцевого суду скарги встановлено, що вона подана на бездіяльність оперуповноваженого МВК №91 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_8 , тобто службової особи Менської виправної колонії, яка не є ні слідчим, ні прокурором. В той же час, кримінальним процесуальним законом не передбачено оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності службових осіб оперативних працівників підрозділів правоохоронних органів або виправних колоній. А тому слідчий суддя районного суду, приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 , прийшов до правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів. Слід зазначити, що стаття ст. 303 КПК України зазначає про право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності лише таких посадових осіб як слідчий та прокурор, що слідує як з назви статті, так і з її змісту. Враховуючи, що діючим КПК України не передбачено оскарження бездіяльність оперуповноваженого виправних колоній, що полягає на думку скаржника у не проведенні допиту останнього в статусі потерпілого, а не свідка як це зазначено в дорученні слідчого відділу СУ прокуратури Дніпропетровської області. Хоча згідно ч. 2 ст. 41 КПК України співробітник оперативного підрозділу під час виконання доручення слідчого користується його правами, проте згідно цієї ж статті закону, він не має права здійснювати процесуальні дії в кримінальному провадженні за власною ініціативою, про що свідомо було замовчено автором апеляційної скарги. Колегія суддів апеляційного суду наголошує, що оперативний співробітник користується правами слідчого тільки при виконанні його доручень і за своїм правовим статусом слідчим не являється. За таких обставин доводи апеляційної скарги є безпідставними, тому підстав для скасування або зміни ухвали слідчого судді апеляційний суд не вбачає.

Що стосується посилання скаржника на порушення вимог ст.8 та 124 ч.5 Конституції України, то воно не заслуговує на увагу тому, що відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" лише судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. В даному випадку ухвала про відмову у відкритті провадження не є таким рішенням.

Твердження автора апеляційної скарги про упередженість суду нічим не підтверджене, з самого тексту скарги вбачається, що це є припущенням автора скарги, тому ці твердження не варті іваги.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді про відмову у відкритті провадження постановлена відповідно до норм кримінального процесуального права, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, зміні чи скасуванню не підлягає.

Вимога автора скарги про стягнення на його користь грошової суми на відшкодування йому моральної шкоди не передбачена кримінальним процесуальним законодавством при розгляді даної категорії справ, вона не ґрунтується на законі і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Менського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_7 на бездіяльність службової особи оперативного підрозділу Менської виправної колонії №91 без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4