У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судового засідання прокурора захисників засудженогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянула в судовому засіданні у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000232, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, за касаційною скаргою засудженого на вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2014 року та вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

За вироком місцевого суду ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь: ОСОБА_9 7340,28 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 30 000 грн моральної шкоди; ОСОБА_10 кизи 80 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

За вироком Апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано. Постановлено свій вирок, яким призначено ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 286 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років із позбавленням права керувати всіма видами транспортних засобів на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 11 жовтня 2013 року приблизно о 16.30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки Renault-11 GTA (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з напівпричепом SCHMITZ (державний номерний знак НОМЕР_1 ), у світлий час доби рухався у крайній лівій смузі руху проїзної частини автодороги Дніпропетровськ Миколаїв, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку. При цьому ОСОБА_8 мав намір виконати маневр повороту ліворуч на Т-образному перехресті. У цей час у зустрічному напрямку у крайній лівій смузі рухався автомобіль ВАЗ - 2109 9420 (державний номерний знак НОМЕР_2 ) під керуванням ОСОБА_11 з пасажиркою ОСОБА_9 .

При наближенні до цього перехрестя ОСОБА_8 усупереч вимогам пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін,а саме: маючи можливість заздалегідь побачити, що у зустрічному напрямку по головній дорозі прямо до перехрестя наближається ВАЗ, перед поворотом ліворуч не впевнився в безпеці свого маневру, не зупинив перед перехрестям своєї автівки, не надав переваги в русі автомобілю ВАЗ, що рухався у зустрічному напрямку, і почав виконувати маневр повороту ліворуч. У результаті цього керований ОСОБА_8 автомобіль Renault-11 GTA із напівпричепом зіткнувся правим боком із передньою частиною автомобіля ВАЗ під керуванням ОСОБА_11 о.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці, а пасажир ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

У касаційній скарзі з доповненням засуджений порушує питання про скасування вироків місцевого та апеляційного судів і про призначення нового розгляду в місцевому суді внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Засуджений зазначає про неповноту судового розгляду справ, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильну оцінку судами доказів у їх сукупності. Скаржник вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотань про призначення повторних та комплексних експертиз, а апеляційний суд необґрунтовано відмовив у допиті експертів у судовому засіданні, незважаючи на наявність суперечностей у проведених у справі експертизах. Засуджений стверджує, що висновок про можливість уникнення ОСОБА_8 зіткнення, оскільки він мав можливість вчасно побачити автомобіль ВАЗ, суперечить показанням свідка ОСОБА_12 та висновку спеціаліста ОСОБА_13 , який сторона захисту надала суду апеляційної інстанції. Крім того, засуджений указує на суворість призначеного йому апеляційним судом покарання.

Від захисника ОСОБА_6 на адресу суду касаційної інстанції надійшло клопотання про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у зв`язку зі станом здоров`я відповідно до вимог ст. 84 КК.

Заслухавши доповідь судді, доводи засудженого на підтримку своєї скарги, захисників, які просили задовольнити скаргу, скасувати рішення місцевого та апеляційного судів і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Доводи засудженого про неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи не є предметом розгляду суду касаційної інстанції. Відповідно до вимог ст. 433 КПК при розгляді доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Висновки місцевого суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння ґрунтуються на досліджених та правильно оцінених судом доказах і є вмотивованими.

Зокрема, суд обґрунтовано послався на висновки експертів ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , згідно з якими дії ОСОБА_8 не відповідали пунктам 16.13, 10. 1 Правил дорожнього руху. Допитані в судовому засіданні експерти підтвердили, що хоча водій автомобіля ВАЗ не дотримався вимоги п. 12.6 «ґ», він не мав технічної можливості запобігти зіткненню. Технічні несправності гальмівної системи автомобіля ВАЗ також не перебували у причинно-наслідковому зв`язку із ДТП. Виходячи з об`єктивних даних, наявних у протоколі огляду місця події, у протоколі проведення слідчого експерименту, експерти дійшли вмотивованого висновку, що саме протиправні дії водія автомобіля Renault були у причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

Під час допиту в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердив, що швидкість автомобіля ВАЗ могла фактично бути більшою, ніж зазначено у вихідних даних для проведення експертизи, однак вона не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з ДТП. З огляду на зазначене суд правильно дав оцінку показанням свідка ОСОБА_12 про швидкість руху автомобіля ВАЗ більше 140 км/год., і зазначив, що навіть при такій швидкості водій автомобіля Renault ОСОБА_8 мав можливість вчасно виявити ВАЗ на зустрічній смузі руху.

Суд обґрунтовано вказав про відсутність жодних суперечностей у наведених висновках експертиз. Крім того, ці висновки підтверджуються також даними відеозапису з реєстратора автомобіля, який рухався по цій же автотрасі в момент ДТП, на якому зафіксовано момент появи Renault перед поворотом, сам маневр повороту та зіткнення. Згідно з цим відеозаписом, у момент наближення до повороту водій автомобіля Renault не зупинився і, не зменшуючи швидкості руху, одразу почав маневр повороту ліворуч. Ураховуючи цей доказ, суд критично оцінив показання ОСОБА_8 про гальмування ним перед поворотом та про незначну швидкість його руху, і правильно вказав про наявність у ОСОБА_8 реальної можливості виявити на смузі зустрічного руху ВАЗ та запобігти зіткненню.

Що ж стосується висновку спеціаліста ОСОБА_13 , наданого в засіданні апеляційного суду стороною захисту, то суд дослідив і належним чином оцінив його, вказавши, що цей висновок не спростовує висновків указаних експертиз у тій частині, де зазначається про порушення правил дорожнього руху обома учасниками ДТП. Однак цей висновок щодо наявності причинного зв`язку між діями водія автомобіля ВАЗ та настанням ДТП суперечить сукупності зібраних та досліджених доказів у справі. Крім того, у вказаному висновку не дається оцінки діям обох водіїв, а перед експертом ставилося питання лише про оцінку дій водія автомобіля ВАЗ.

Виходячи з наведеного місцевий та апеляційний суди дійшли обґрунтованого висновку, що дії водія ОСОБА_8 стали причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, і правильно кваліфікували їх за ч. 2 ст. 286 КК. З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судових рішень, не встановлено.

Разом із тим, при призначенні засудженому покарання суд апеляційної інстанції не дотримався вимог статей 50, 65 КК і призначив ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає принципам індивідуалізації, співмірності покарання особі винного й тяжкості вчиненого і є надто суворим.

Так, скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначеного винному покарання й ухвалюючи свій вирок у цій частині, апеляційний суд зазначив, що місцевий суд недостатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини грубого порушення Правил дорожнього руху та наслідки, що настали, зокрема смерть потерпілого. Також цей суд зазначив, що місцевий суд не врахував поведінки обвинуваченого після вчинення злочину, оскільки він не розкаявся і намагався перекласти вину на потерпілого, допомоги потерпілим не надав, шкоди не відшкодував.

Разом із тим, наведені вище обставини, зокрема, ступінь тяжкості скоєного та його наслідки місцевий суд урахував при призначенні ОСОБА_8 покарання, а невизнання ним своєї вини та намагання довести наявність вини з боку потерпілого є способом захисту засудженого і не може бути підставою для призначення йому більш суворого покарання. Інших об`єктивних даних, які би підтвердили необхідність призначення ОСОБА_8 основного покарання, більшого за своїм строком, ніж призначив місцевий суд, в ухвалі не наведено. Крім того, апеляційний суд залишив поза увагою дані про особу винного, який позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вчинив протиправне діяння, яке не є умисним, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість пом`якшення ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі до 4 років.

Клопотання захисника ОСОБА_6 про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання у зв`язку зі станом здоров`я згідно з вимогами ст. 84 КК повинен вирішувати відповідно до ст. 539 КПК місцевий суд, у межах територіальної юрисдикції якого ОСОБА_8 відбуває покарання.

Керуючись статтями 433 - 436 КПК, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Миколаївської області від 28 січня 2015 року щодо ОСОБА_8 змінити, призначене йому основне покарання пом`якшити до 4 років позбавлення волі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3