АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/637/15-к Номер провадження 11-кп/786/829/15Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія-ч.3ст.187КК-О.Т.З.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2015 року м.Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

їх захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , захисника адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 липня 2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щастя Жовтневого району м. Луганська, громадянина України, освіта середня, .неодруженого, раніше не судимого; не працюючого, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого у АДРЕСА_2 ,

визнано винним та засуджено:

за ч. 1 ст. 185 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ч. З ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 призначено 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Світловодськ Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, раніше не судимого; непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого ум. АДРЕСА_3 ,

визнано винним та засуджено :

за ч. 1 ст. 309 КК України на 1 рік обмеження волі;

за ч. З ст. 187 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим , остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Стягнуто з ОСОБА_8 та ОСОБА_13 на користь держави витрати за проведення відповідних експертиз на загальну суму 1154 гривні 52 копійки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_14 4635 грн. та моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Вирішено питання із речовими доказами.

Не погоджуючись із судовим рішенням обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляцію у якій просить перекваліфікувати його дії із ч.3 ст.187 КК України на ч.1 ст.186 КК України та призначити покарання, оскільки на його думку колегія суддів місцевого суду безпідставно поклала у основу вироку показання потерпілої ОСОБА_15 про насильницькі дії щодо неї та заволодіння її грошима із застосування насильства небезпечного для її життя та здоров`я. У ході досудового слідства вона не змогла назвати їх прикмет. Вважає, що він вчинив пограбування потерпілої без попередньої змови із ОСОБА_8 . Останній у змові з ним на заволодіння коштами не перебував. Судом не враховано тих обставин, що вони прийшли до ОСОБА_16 з метою познайомитися з дівчатами про що раніше було домовлено. Умисел на заволодіння грошима у нього виник коли він побачив гаманець і сумку. Забравши гроші вони втекли із квартири. Тілесних ушкоджень потерпілій не наносив, зброю не застосовував. Про обставини домовленості про зустріч у квартирі із потерпілою могли б підтвердити свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які не були допитані у судовому засіданні про що просить їх допитати у апеляційному суді для підтвердження його доводів.

В апеляції адвоката ОСОБА_11 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 також ставляться ті ж вимоги, і крім цього стверджується , що фактичні обставини справи не відповідають пред`явленому обвинуваченню. Його підзахисний тілесних ушкоджень не наносив потерпілій, а їх міг спричинити ОСОБА_8 при сутичці із останньою.

В апеляції адвоката ОСОБА_9 у інтересах ОСОБА_8 ставиться питання про скасування вироку суду у частині визнання його винним за ч.3 ст.187 КК України, оскільки на їх думку суд безпідставно визнав його підзахисного винним у вчиненні такого злочину. Органи обвинувачення не довели факту застосування пневматичного пістолета під час заволодіння коштами потерпілої. Розміри завданої шкоди матеріалами справи не доведено.

Прокурор у апеляції, не оскаржуючи фактичні обставини справи, доведеність вини, просить скасувати вирок суду та ухвалити новий внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості правопорушення та осіб засуджених, через його м`якість. Вважає за доцільне обом призначити покарання по 11 років позбавлення волі за вчинене, у іншій частині вирок суду є законним.

Інші особи вирок суду не оскаржили.

Згідно із вироком суду 28 січня 2015 року об 11 годині 45 хвилин ОСОБА_20 за попередньою змовою з ОСОБА_8 умисно з метою заволодіння чужим майном із застосуванням пневматичного пістолета прибули до помешкання потерпілої ОСОБА_15 , що у будинку АДРЕСА_4 , де погрожуючи їй насильством, небезпечним для життя та здоров`я, що виразилось у погрозі застосування вказаного пістолета та застосовуючи таке насильство ОСОБА_20 , наніс декілька ударів кулаком в обличчя потерпілої, а ОСОБА_8 діючи узгоджено завдав їй три удари носком правої ноги в область грудної клітини, внаслідок чого вона отримала згідно висновку експерта №125 від 05.02.2015 року тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синцем в лівій скроневій ділянці та садном в лобній ділянці, які по ступеню тяжкості, в сукупності відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці на лівому стегні, на тильній поверхні лівої кисті; синці з саднами на лівому колінному суглобі; садна на тильній поверхні правої кисті, на тильній поверхні обох стоп, на правій сідниці, які по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вчинивши напад на потерпілу ОСОБА_15 , подавивши її опір обвинувачений ОСОБА_8 незаконно проник до її квартири АДРЕСА_5 вказаного будинку та заволодів її сумкою в якій знаходилися 3000 доларів США, 2 мобільних телефони вартістю кожного по 2000 грн., паспорт громадянина України та закордонний паспорт на ім`я ОСОБА_15 , а у цей час ОСОБА_20 утримував потерпілу у приміщенні квартири, шляхом застосування до неї фізичної сили, подавляючи опір потерпілої, яка намагалися припинити незаконні дії нападаючих. Після заволодіння коштами ОСОБА_20 з ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зникли та розпорядилися вищевказаним майном на власний розсуд.

Крім цього, ОСОБА_7 у період з листопада 2014 року по 18 січня 2015 року (точна дата та час вчинення злочину невстановлена), умисно з метою викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_6 здійснив крадіжку пральної машини марки «АРГО» вартістю 3200 грн., телевізор «Мередіан» вартістю 700 грн., пилосос марки «Самсунг» вартістю 420 грн. та праски вартістю 315 грн., чим завдав потерпілій ОСОБА_14 шкоди на загальну суму 4635 грн.

03.02.2015 року о 23 годин ЗО хвилин у ОСОБА_8 , у приміщенні Комсомольського МВ УМВС України в Полтавській області працівниками міліції в ході проведення особистого обшуку виявлено та вилучено наркотичні засоби та психотропні речовини, а саме: два поліетиленових пакета жовтого кольору та два поліетиленові пакета синього кольору, які обмотані липкою прозорою стрічкою та в яких знаходилася речовина рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком експерта №259 від 21.02.2015 року є особливо небезпечним наркотичним засобом - каннабісом, маса якого в перерахунку на суху речовину становить -6.941 г.,24,547г., 1,217 г. та 0,538 г., а також поліетиленовий пакет з речовиною жовто-білого кольору, яка містить метамфетамін і відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, та маса якого в речовині 0,1214 г, становить 0,02 г.

Заслухавши суддю доповідача, вислухавши доводи адвоката ОСОБА_11 та його підзахисного ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 та його підзахисного ОСОБА_8 про необхідність перекваліфікації їх дій та пом`якшення покарання та інші дані на підтвердження своїх доводів апеляції, прокурора ОСОБА_6 , яка не підтримала апеляцію прокурора і просила залишити вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляції адвоката ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_9 у інтересах підзахисного ОСОБА_8 слід задовольнити частково, а апеляцію прокурора залишити без задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду є законним, обґрунтованим і вмотивованим та ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 за ч.1ст.185 КК України та ОСОБА_8 за ч.1ст.309 КК України в апеляційному порядку не оспорюються, а тому колегією суддів і не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_11 про необхідність перекваліфікації його дій за епізодом розбійного нападу із ч.3 ст.187 КК України на ч.1ст.186 КК України, оскільки він самостійно без застосування вказаного насильства заволодів коштами потерпілої, без змови із ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність скасування вироку суду за ч.3ст.187 КК України через відсутність складу злочину у діях останнього, то колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки суперечать дослідженим доказам у ході судового слідства.

Зокрема, у судовому засіданні суду першої інстанції а також у поданих апеляціях обвинувачені не заперечували того, що 28 січня 2015 року ОСОБА_21 та ОСОБА_22 близько 11 години прибули до квартири потерпілої ОСОБА_23 . При цьому, коли та відкрила двері, то саме ОСОБА_22 зайшов до житла звідки забрав сумку з грошима, та телефонами. З потерпілою була боротьба, під час якої обидва обвинувачені могли заподіяти їй тілесні ушкодження. Саме ОСОБА_22 стверджував, що такі пошкодження він міг їй заподіяти, коли потерпіла намагалася його затримати. Вони також визнали і те, що знайдена на місці події шапочка з прорізами для очей належить їм.

Поряд із тим, твердження обвинувачених, що між ними не було змови на заволодіння майном потерпілої, та метою візиту до неї був намір знайомства із дівчатами, а коли їх там не виявилося, то саме ОСОБА_21 з власної ініціативи зайшов до квартири і побачивши сумку заволодів нею, - перевірялися судом першої інстанції та обґрунтовано визнано неспроможними.

Такі твердження обвинувачених спростовані сукупністю доказів наданих органами досудового слідства, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у вироку суду.

Так потерпіла ОСОБА_23 спростовуючи твердження обвинувачених, у судовому засіданні засвідчила, що раніше з обвинуваченими вона не була знайома, та в цей день, коли на стук у двері вона їх відчинила то побачила перед собою обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Відразу ОСОБА_7 напав на неї і намагався закривати їй рота та утримував, а ОСОБА_8 стоячи поруч тримав у руках пістолет направлений у її бік, погрожуючи його застосуванням, вона злякалася цього. На такі дії нападаючих вона продовжила чинити опір з метою не допустити обох до квартири, але ОСОБА_7 заштовхав її до помешкання, а ОСОБА_8 пройшов мимо до кімнати. ОСОБА_7 завдав їй декілька ударів кулаком у обличчя, а ОСОБА_8 із її сумкою, де знаходилися її речі та гроші намагався покинути квартиру і також завдав декілька ударів ногою в область грудної клітки. Затримати нападаючих вона не змогла. На місці нападу обвинувачені загубили свій пістолет, який був виявлений та вилучений під час огляду місця пригоди.

Такі показання потерпілої про застосування саме такого насильства небезпечного для життя та її здоров`я, узгоджується із даними викладеним у висновку судово-медичної експертизи, де зазначено, що у ОСОБА_15 виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, синець в лівій скроневій ділянці та садно у лобній ділянці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а інші синці на лівому стегні, на тильній поверхні лівої кисті, на лівому колінному суглобі, на тильній поверхні обох стоп до легких тілесних ушкоджень, які утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могли бути долоні стиснуті в кулак, ноги у взутті і по давності зазначені тілесні ушкодження не протирічать строку та обставинам зазначеним потерпілою. Показання останньої згідно із висновком додаткової судово-медичної експертизи від 19.03.2015р. у частині механізму спричинення їй тілесних ушкоджень не протирічать об`єктивним судово-медичним даним.

Крім цього, показання потерпілої узгоджується із даними здобутими під час огляду місця пригоди, де на східцях виявлено шапку з тканини чорного кольору з двома отворами діаметром ЗО мм, 5 штук недопалків з під цигарок,3 пустих пляшки з під пива; на підлозі на відстані 0,5 м від вхідних дверей до загального коридору виявлено 5 краплин речовини бурого кольору, схожих на кров; в коридорі біля вхідних дверей до квартири АДРЕСА_5 на підлозі виявлені подібні краплі, у квартирі на підлозі виявлено пневматичний пістолет № НОМЕР_1 , на її халаті виявлено сліди схожі на кров. Виявлені та вилучені речі свідчать про те, що ОСОБА_24 і ОСОБА_8 заздалегідь готувалися на розбійного нападу для чого приготували шапочку з вирізами для очей, придбали пістолет, який демонстрували потерпілій під час нападу на неї з метою припинення її опору, діяли узгоджено та викраденим скористалися разом.

Такі показання потерпілої ОСОБА_23 про вчинений напад на неї узгоджуються із даними викладеними у протоколі слідчого експерименту за участі обвинувачених, де ОСОБА_7 показав квартиру потерпілої до якої вони проникли, механізм спричинення ударів потерпілій, місце знаходження сумки, яку забрав ОСОБА_22 а він згодом із неї забрав гаманець із доларами і використали їх на свої потреби. На такі обставини нападу вказав і ОСОБА_8 , який уточнив, що саме ОСОБА_7 потерпілій наносив удари кулаком, а він вириваючись від потерпілої міг нанести їй удари ногою. Під час вчиненого нападу обоє обвинувачені не заперечували наявності пістолета, який вони втратили у квартирі.

Твердження обох обвинувачених, що вони хотіли лише познайомитися із дівчатами, які знаходилися у квартирі, а тому не мали наміру незаконно туди проникати, суперечить конкретним діям вчинених ними, а саме вони незаконно проникли до помешкання, оскільки згоди власника на це не було, із застосуванням фізичного насильства, яке є небезпечне для особи яка піддалася нападу, завдали потерпілій тілесних ушкоджень та заволоділи її майном та грошима. Крім цього, мали при собі зброю, якою погрожували потерпілій під час нападу. Визнали у судовому засіданні, що виготовлена шапочка із вирізами для очей належить саме їм.

Вказані обставини перевірялися у судовому засіданні, у тому числі і шляхом допиту свідка ОСОБА_17 . З огляду на це колегія суддів не знайшла підстав і для задоволення клопотання сторони захисту про додатковий допит свідка ОСОБА_17 а також допит свідків ОСОБА_18 і ОСОБА_19 , які судом першої інстанції не допитувалися з наступних підстав.

Так, відповідно до ч.З ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Як видно, судом першої інстанції свідок ОСОБА_17 допитувалася у судовому засіданні та була допитана як стороною обвинувачення, так і стороною захисту. Про повноту допиту у суді першої інстанції вказаного свідка не заперечується сторонами процесу і у засіданні апеляційного суду. Тому підстав передбачених наведеною нормою закону для повторного допиту вказаного свідка немає.

Стосовно допиту свідків ОСОБА_18 судом першої інстанції розглядалося клопотання сторони захисту та було відхилено з тих підстав, що названий свідок володіє інформацією, яка була повідомлена свідком ОСОБА_17 щодо запрошення обвинувачених до потерпілої для знайомства.

Як видно показання свідка ОСОБА_17 ні стороною захисту ні стороною обвинувачення, а також судом першої інстанції під сумнів не ставиться, як не ставляться під сумнів доводи обвинувачених, про те що ОСОБА_18 дійсно запрошувала їх по телефону до потерпілої для знайомства.

Поряд із тим спростовуючи доводи сторони захисту, про мотиви прибуття обвинувачених до квартири потерпілої ОСОБА_15 ніби то для знайомства з нею, суд обґрунтовано покликався на фактичні обставини встановлені у судовому засіданні, які вказують про їх інший намір. А саме: обвинувачені до вчинення злочину відповідним чином приготувалися та заздалегідь взяли із собою пістолет а також шапку-маску. Як видно із наведених вище свідчень потерпілої з вказаними особами вона не була знайома. Коли вона їм відкрила двері, то розмови за знайомство ті не заводили, а навпаки зненацька напали на неї погрожуючи пістолетом та стали наносити тілесні ушкодження. У той час коли ОСОБА_7 її тримав, ОСОБА_8 проник у квартиру та заволодів її сумкою з грошима і іншим майном та документами.

Таким чином суд у повній мірі перевірив мотиви злочину викладені в обвинувальному висновку, а також заперечення сторони захисту в інтересах обвинувачених щодо їх мети візиту до потерпілої, та правильно визнав, що надані свідком ОСОБА_17 свідчення та інші докази, які досліджувалися у судовому засіданні забезпечували об`єктивне з`ясування всіх обставин справи.

Що стосується доводів про допит свідка ОСОБА_19 , яка бачила ОСОБА_7 біля квартири потерпілої перед вчиненням нападу на неї, але не була очевидцем вчиненого, то ці дані ніким не оспорюються, а навпаки підтверджуються як показаннями самих обвинувачених у суді так і даними викладеними у огляді місця пригоди, де було виявлено речі які належали саме ОСОБА_7 .. Сам допит вказаного свідка не спростовує дій вчинених обвинуваченими під час нападу на потерпілу. А тому колегія суддів погодилася із висновком суду першої інстанції про відхилення у задоволенні клопотання про допит вказаного свідка.

Отож, твердження обвинувачених про обставини домовленості про зустріч у квартирі із потерпілою, не спростовує тих даних які свідчать про те, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 заздалегідь приготувалися до нападу з метою заволодіння грошима потерпілої, оскільки їх дії на місці нападу свідчили не про намір знайомства з потерпілою а про намір заволодіти її майном.

В апеляції захисник ОСОБА_11 та засуджений ОСОБА_7 вказують на порушення прав обвинувачених під час досудового слідства, які були позбавлені права збирати докази щодо своєї непричетності до вчинення злочину та зокрема, бажали перевірити докази, що підтверджують наявність у потерпілої ОСОБА_15 такої кількості доларів США, а також на те, що докази по кримінальному провадженню зібрані з порушенням норм КПК.

Такі твердження судом першої інстанції були перевірені та не знайшли свого підтвердження. Місцевий суд відхилив обґрунтовано такі твердження захисників про недопустимість доказів, керуючись ст.87 та ст.89 КПК України, які вказують на вичерпні підстави та порядок визнання судом доказів недопустимими, серед яких апелянти не навели тих, які б вказували про отримання доказів внаслідок порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження винним особам з дотриманням встановленого КПК України порядку було повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування. 30.03.2015р. копія обвинувального акту та копія реєстру матеріалів досудового розслідування були вручені обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та їх захисникам ОСОБА_25 , ОСОБА_9 з дотриманням вимог закону, що підтверджено їх особистими підписами на розписках про отримання копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Будь-яких клопотань і зауважень ні обвинуваченими, ні їх захисниками не заявлялось .

У підготовчому судовому засіданні ні обвинувачені ні їх захисники не заперечували проти призначення справи до розгляду, будь-яких клопотань зі сторони захисту не було заявлено. Обвинувачені підтвердили , що з моменту затримання їх захист здійснювали захисники. Тому такі посилання обвинувачених та їх захисників, що докази, отримані внаслідок істотного порушення прав обвинувачених є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.

Суд правильно вказав, що за змістом закону істотними порушеннями кримінально-процесуального закону визнаються не будь-які порушення, а такі, що перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно розглянути справу і постановити законний, обґрунтований і справедливий вирок.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази, які суд поклав в основу вироку зібрані у порядку, встановленому ст.93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Дослідивши всебічно, повно й неупереджено всі обставин кримінального провадження, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу, достатність та взаємозв`язок сукупності зібраних доказів, суд правильно на думку колегії суддів дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 і ОСОБА_7 повністю доведена.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника у апеляції про те, що його підзахисний захищався від нападу потерпілої, яка схопила його після того як ОСОБА_7 побіг з сумкою потерпілої, спростовуються частково як показаннями самих обвинувачених в судовому засіданні, які наполягали на тому, що тілесні ушкодження у потерпілої виникли саме від їх дій так і стабільними послідовними показаннями потерпілої в ході всього слідства, згідно яких обвинувачені напали на неї, і обоє приймали участь у нападі згідно розподілених між ними ролей , а саме один з них відволікав її увагу даючи можливість іншому заволодіти сумкою з грошима, а тілесні ушкодження наносили їй обидва нападники із застосуванням зброї.

Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінивши їх в сукупності, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно кваліфікував дії обвинувачених за ч.З ст.187 КК України, оскільки вони вчинили напад з метою заволодіння майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров*я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло.

Разом із тим не підлягає задоволенню і апеляція прокурора щодо необхідності призначення більш суворого покарання винним, оскільки вона є необґрунтованою.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд ураховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, кожну особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_7 і ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченого санкціями вказаних статей, місцевий суд, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про їх особу, повне відшкодування шкоди, завданої злочином потерпілій ОСОБА_15 . Таким чином, суд першої інстанції, призначаючи основне покарання, дотримався вимог статей 65 - 67 КК України.

Разом із тим, вирок суду підлягає зміні, а апеляції засудженого ОСОБА_7 та його адвоката ОСОБА_11 і адвоката ОСОБА_9 у інтересах ОСОБА_8 частковому задоволенню з пом`якшенням міри покарання винним з наступних мотивів.

Згідно із ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Незважаючи на ці вимоги закону суд першої інстанції при призначенні покарання у виді конфіскації майна цього не зробив. За таких мотивів колегія суддів вважає за необхідне вирок у частині призначення покарання у виді конфіскації майна змінити та виключити його, оскільки відповідно із ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання а саме відшкодування завданої шкоди, вперше притягнення осіб до відповідальності, позитивні характеристики, відсутність позовних вимог можливо не призначати таке додаткового покарання, що передбачене в санкції статті за ч.3 ст.187 КК України- у виді конфіскації майна.

На підставі викладеного, керуючись ч.2ст.376, ст.405,407,409 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , захисника адвоката ОСОБА_9 у інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, а прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 залишити без задоволення.

Вирок Комсомольського міського суду Полтавської області від 13 липня 2015 року щодо ОСОБА_7 за ч.3ст.187 , ч.1ст.185 КК України та ОСОБА_8 за ч.3 ст.187,ч.1ст.309 КК України змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання призначеного судом на 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, а за сукупністю злочинів згідно ч.1ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим вироком судом першої інстанції остаточне покарання призначити - 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна;

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.3 ст.187 КК України із застосуванням ст.69 КК України до покарання призначеного судом на 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна, а за сукупністю злочинів згідно ч.1ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначеного за цим вироком судом першої інстанції остаточне покарання призначити - 7 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

У іншій частині цей вирок суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими які тримаються під вартою у той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4