Справа №11-142/10 Головуючий у суді у 1 інстанції -
Номер провадження - Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2010 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Безверхого О.М.

суддів: Забари І.К., Матуса В.В.

з участю прокурора - Паливоди Л.В.

захисника ОСОБА_2

засудженого ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу за апеляціями прокурора, який затвердив обвинувальний висновок, адвоката ОСОБА_4, захисника ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 на вирок Сумського районного суду Сумської області від 1 вересня 2009 р., яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець смт. Сад Сумського району, вул. Терасна 11/1, раніше судимий:

1) 04.07.1996 року за ч.2 ст. 142, ч.1 ст.141, ст.412 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна (30.07.1196 року апеляційним судом переглянуто вирок на позбавлення волі до 3 років 6 місяців з конфіскацією майна);

2) 30.03.2001 року за ч.3 ст.142 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна,

засуджений:

ч.2 ст.189 КК України до 5 років позбавлення волі,

за ч.1 ст.296 КК України до 6 місяців арешту,

за ч.2 ст.296 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК України шляхом часткового призначення покарань, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 4000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь головного фінансового управління Сумської ОДА витрати на лікування потерпілого у сумі 808 грн. 72 коп.,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів за наступних обставин.

21.03.2008 року, близько 3.00 год., ОСОБА_3 повторно, за попередньою змовою з особою, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження на підставі п.1 ст.206 КПК України, та третьою невстановленою особою, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, прийшовши до квартири ОСОБА_6, АДРЕСА_1, із корисливих мотивів, висловлюючи погрози вибити двері та винести з квартири і знищити все майно потерпілої, вимагаючи від останньої передати їм гроші в сумі 60 грн., обірвали в коридорі телефонний та телевізійний дроти, чим перервали телефонний зв'язок і не дали можливості ОСОБА_6 звернутися своєчасно до міліції за допомогою, а також протягом тривалого часу гучно стукали у вхідні двері. Сприйнявши вказані погрози як реальні, ОСОБА_6, за вимогами вказаних осіб, за чотири рази скинула їм з балкону гроші, загорнуті в паперові згортки, всього на загальну суму 61 грн.

Крім того, 07.05.2008 року, близько 19.00 год., ОСОБА_3, перебуваючи разом з ОСОБА_7, а також з особами , відносно яких відмовлено в порушенні кримінальної справи на підставі п.2 ст.6 КПК України, в стані алкогольного сп'яніння, в приміщенні закусочної № 2 Садівського споживчого товариства, по вул. Войти,3 в смт. Сад Сумського району, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, штовхнув ОСОБА_5 руками в груди. Від поштовху ОСОБА_5, втративши рівновагу сів на свій стілець, коли знову підвівся, ОСОБА_3 схопив його руками за одяг спереду і підтягнувши до себе, повалив спиною на сусідній стіл та одночасно з цим, під час падіння ОСОБА_5, наніс удари рукою по обличчю. Після цього, ОСОБА_3, утримуючи однією рукою ОСОБА_5 на столі, іншою рукою наніс удари по обличчю ОСОБА_5, який став наносити удари у відповідь. В цей час, за проханням бармена ОСОБА_8 втрутитися і припинити бійку, ОСОБА_9 виштовхнув ОСОБА_3 і ОСОБА_5 з приміщення закусочної на вулицю. Опинившись на крильці приміщення закусочної, ОСОБА_3 повалив ОСОБА_5 на асфальт, після чого сів йому на живіт і наніс руками удари по обличчю. В той же час, ОСОБА_7, із хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, наніс удари ногами по сідницях і ногах ОСОБА_5. Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_7 самостійно припинили бити потерпілого. Коли ОСОБА_5 почав відходити від приміщення закусочної по вул. Войти, смт. Сад, його наздогнав ОСОБА_3, схопив за руку, розвернув обличчям до себе та, облаявши брутальною лайкою, наніс удари руками у груди. Потім, поваливши останнього на землю, знаходячись зверху, став давити своєю рукою ОСОБА_5 в голову, вдавлюючи його обличчям в асфальт. Пізніше ОСОБА_3 з ОСОБА_5 підвелися і ОСОБА_3 продовжив утримувати та тріпати за одяг ОСОБА_5 і, разом з ОСОБА_7, почали тягнути потерпілого в сторону парку, помітивши, що до них наближається неповнолітній син ОСОБА_5- ОСОБА_10, припинили свої хуліганські дії і залишили місце злочину. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 і ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 заподіяли легке тілесне ушкодження.

Крім того, 26.06.2008 року, близько 22.00 год., ОСОБА_3, знаходячись в приміщенні бару „Шервуд" в смт. Сад, Сумського району, по вул. 60-років Жовтня, 2, підійшов до незнайомого йому ОСОБА_11 і, взявши його за футболку в області плеча, потягнув до себе і в грубій формі запропонував останньому вийти з приміщення бару, а коли ОСОБА_11 підвівся, то ОСОБА_3, підштовхуючи його в спину вивів потерпілого на вулицю. Опинившись неподалік від крильця вказаного бару, ОСОБА_3, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, проявляючи особливу зухвалість, наніс удари кулаками по обличчю ОСОБА_11. Від отриманих ударів ОСОБА_11 втратив рівновагу і впав на землю. Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 повернулись до бару «Шервуд», де ОСОБА_3 знову підійшов до столу, за яким сидів ОСОБА_11 і, продовжуючи свої хуліганські дії, наніс останньому удари кулаками по обличчю. Від отриманих ударів ОСОБА_11 відхитнувся і вдарився спиною о стіну. В цей час ОСОБА_9 відтягнув ОСОБА_12 в сторону від ОСОБА_11. ОСОБА_3, продовжуючи свої хуліганські дії безпричинно наніс один удар рукою в груди ОСОБА_13, який підвівся із-за столу, заподіявши останньому фізичний біль. Від отриманого удару ОСОБА_13 втратив рівновагу і впав на спинку стільця. Після цього хуліганські дії ОСОБА_3 були припинені втручанням сторонніх осіб і він залишив місце злочину. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_13 заподіяв фізичний біль, а потерпілому ОСОБА_11 - легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я.

В зміненій апеляції прокурор, який затвердив обвинувальний висновок, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_3 та доведеності його вини у скоєному злочині, просить вирок суду скасувати в зв'язку з істотним порушенням кримінально-процесуального законодавства, а також в зв'язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м'якості, та постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.189 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст.296 КК України у виді 6 місяців арешту, за ч.2 ст.296 КК України у виді 3 років позбавлення волі; на підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складення призначених покарань, остаточно призначити до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. При цьому свої вимоги мотивує тим, що при призначенні ОСОБА_3 покарання, суд не в повній мірі врахував характер та підвищену ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, ступінь тяжкості наслідків від його злочинних дій, негативні характеристики підсудного, а також те, що злочини він вчинив, маючи судимість за умисний злочин. Порушення норм кримінально-процесуального законодавства полягає у наданні ОСОБА_3 надто обмеженого часу для підготовки виступу у судових дебатах.

В поданій апеляції адвокат ОСОБА_4 зазначаючи, що вирок суду є незаконним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, просить вирок Сумського районного суду Сумської області від 1 вересня 2009 р. скасувати, а справу закрити за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину. При цьому мотивує свої вимоги тим, що висновки суду є безпідставними та не ґрунтуються на доказах, отриманих в ході судового розгляду, судом неодноразово було відмовлено в задоволенні його клопотань про виклик свідків, крім того йому не було надано можливості ознайомитися з матеріалами справи.

Захисник ОСОБА_2 та засуджений ОСОБА_3 у поданих апеляціях та доповненнях до них, посилаючись на те, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, однобічним і неповним, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом істотно порушено вимоги кримінального та кримінально-процесуального закону, а призначене покарання є явно несправедливим, просять вирок Сумського районного суду Сумської області від 1 вересня 2009 р. скасувати, а кримінальну справу закрити. Свої вимоги мотивують тим, що матеріали справи відносно ОСОБА_3 були сфальсифіковані, висновки суду грунтуються на суперечливих та завідомо неправдивих показах свідків, судом неодноразово було відмовлено у задоволенні клопотань як засудженого, так і захисників, судом не враховані ті обставини, що потерпілі ОСОБА_5 та ОСОБА_11 під час подій, вказаних у вироку, перебували в стані алкогольного сп'яніння, до того ж суд при призначенні покарання не врахував стан здоров'я ОСОБА_3 і призначив йому надто суворе покарання.

Вислухавши доповідь судді, засудженого ОСОБА_3 та захисника ОСОБА_2 на підтримку поданих ними та адвокатом ОСОБА_4 апеляцій, прокурора, який просив задовольнити його апеляцію - скасувати вирок суду, а справу направити на новий судовий розгляд, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, колегія суддів вважає, що апеляції адвоката ОСОБА_4, захисника ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Викладені у вироку суду висновки, щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні злочинів за обставин, викладених у вироку, підтверджуються сукупністю зібраних у справі доказів, які ретельно перевірено в судовому засіданні в установленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Доводи апеляцій засудженого та його захисників щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, суттєвого порушення норм кримінального та кримінально-процесуального законодавства при розгляді справи, недоведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, перевірялись в судовому засіданні суду першої інстанції і вони не знайшли свого підтвердження. Також судом належним чином проаналізовані вказівки засудженого взагалі про його непричетність до вчинення злочинів і його доводи та його захисників щодо безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності.

Більше того суд навів докази та мотиви, якими доводи засудженого ОСОБА_3 та його захисників спростовуються.

Так, потерпіла ОСОБА_6 як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні пояснювала, що 21.03.2000 року приблизно о 3-й годині до неї хтось сильно став стукати у двері. По голосах вона впізнала ОСОБА_9 та ОСОБА_3, а потім їх же бачила у вікно. Вказані особи стали їй казати, щоб вона покликала сина, а коли вона відповіла, що його немає вдома, продовжили стукати у двері, лаялись брутальною лайкою, погрожували вибити двері та винести все майно з квартири, а потім його знищити, оскільки її син нібито винен їм 60 грн. Від сина вона дізналась, що той вказаним особам нічого не винен і ті просто вигадують привід. Вона спробувала зателефонувати в міліцію, але телефон не працював. Погрози ОСОБА_9 та ОСОБА_3 щодо знищення її майна сприймала як реальні, а тому, побоюючись їх здійснення, з балкону квартири у три заходи викинула вимагателям 61 грн. Коли ОСОБА_9 та ОСОБА_3 пішли, вона від своїх сусідів зателефонувала в міліцію і повідомила про злочин.

Свідок ОСОБА_14, син потерпілої, дав суду пояснення, аналогічні поясненням своєї матері.

В ході очних ставок між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т.2 а.с. 114), ОСОБА_3 та ОСОБА_14 (т.2 а.с. 117) потерпіла та вказаний свідок підтвердили факт вимагання ОСОБА_3 та ОСОБА_9 грошей в потерпілої при вищенаведених обставинах.

Потерпілий ОСОБА_5 підтвердив суду, що 07 травня 2008 року у вечірній час, коли він знаходився у закусочній № 2 по вул. Войти в смт Сад Сумського району, а потім на вулиці, ОСОБА_3 разом із своїм приятелем вчинили відносно нього хуліганські дії, в ході яких побили його та нанесли тілесні ушкодження.

Аналогічні пояснення потерпілий ОСОБА_5 дав і вході очної ставки між ним та ОСОБА_3 в ході досудового слідства (т.2 а.с. 115-116).

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що раніше вона працювала у закусочній № 2. В першій декаді травня 2008 року вона бачила, як ОСОБА_3 в приміщенні закусочної розпочав бійку з ОСОБА_5. Потім їх випихали на вулицю, за ОСОБА_3 пішла його компанія, що відбувалось на вулиці їй невідомо. Через деякий час до приміщення закусочної зайшов ОСОБА_5, у якого обличчя було у крові. Ще через деякий час до закусочної повернувся ОСОБА_3 з компанією, на його обличчі будь яких пошкоджень не було.

Із пояснень обвинуваченого ОСОБА_7, даних в ході досудового слідства та оголошених в судовому засіданні (т.2 а.с. 165), вбачається, що дійсно в травні 2008 року він разом із ОСОБА_3, з ініціативи останнього, вчинили хуліганські дії відносно ОСОБА_5, в ході яких побили останнього, заподіявши при цьому йому тілесні ушкодження.

Із пояснень свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16, даних в ході досудового слідства (т.1 а.с. 230-232; 235-236) та досліджених в судовому засіданні, вбачається, що вказані особи також підтвердили про вчинення ОСОБА_3 хуліганських дій відносно ОСОБА_5 при обставинах, зазначених потерпілим.

Потерпілий ОСОБА_13 пояснив суду, що 26.06.2008 року, коли він разом із ОСОБА_11 та ОСОБА_17 відпочивали у барі "Шервуд" в смт Сад, то до них підходив ОСОБА_3, який безпричинно спочатку наніс декілька ударів ОСОБА_11, а потім і його вдарив кулаком у груди, спричинивши тим самим фізичного болю.

Потерпілий ОСОБА_11 в ході досудового слідства підтверджував (т.1 а.с. 73-76), що під час їхнього відпочинку у барі "Шервуд" ОСОБА_3 безпідставно побив його, а також вдарив кулаком у груди ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні, а також свідки ОСОБА_17, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24 в ході досудового слідства (т.1 а.с. 108-109; 113; 95-97; 989-99; 138; 141-142) підтвердили факт побиття ОСОБА_3 Безбрадка та ОСОБА_13 при обставинах, викладених останніми.

Зазначені показання потерпілих та свідків щодо обставин скоєння злочинів ОСОБА_3 в основному узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, дослідженими судом повно та всебічно, а також відповідають фактичним обставинам справи і тому суд обґрунтовано поклав їх в основу вироку.

Крім цього вина засудженого ОСОБА_3 в скоєні злочинів підтверджується: висновками судово-медичних експертиз (т.1 а.с. 62-63; 198-199), згідно яких ОСОБА_11О та ОСОБА_5 були заподіяні легкі тілесні ушкодження; протоколом пред'явлення особи для впізнання (т.2 а.с. 45), згідно якого під час проведення вказаної слідчої дії потерпілий ОСОБА_11, серед трьох осіб, прямо вказав на ОСОБА_3, як на особу, яка вчинила відносно нього хуліганські дії 26.06.2008 року.

Дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 189, ч.1 та ч.2 ст. 296 КК України судом першої інстанції кваліфіковані правильно і сумнівів у колегії суддів не викликають.

Доводи апеляцій засудженого, його захисника та адвоката щодо суттєвих порушень кримінально-процесуального законодавства в ході досудового та судового слідства, то таких, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляцій захисників та засудженого про те, що проти ОСОБА_3 порушено кримінальну справу за ч.2 ст. 189 КК України виключно з метою прикривання його незаконного арешту, носить характер припущень та домислів, які спростовуються наявними матеріалами кримінальної справи. При цьому 21.03.2000 року ОСОБА_3 затримувався працівниками міліції не по факту вимагання грошей у ОСОБА_14, а за вчинений розбій, за який він в подальшому і був засуджений вироком Зарічного районного суду м. Суми. Посилання ж апелянтів на скасовані постанови про відмову в порушенні кримінальної справи за фактом хуліганства, прийняті органом дізнання, є нікчемними, оскільки зазначені постанови скасовані прокурором саме в зв'язку з їх незаконністю і невідповідністю висновків дізнавача фактичним обставинам події.

Що стосується доводів апеляції ОСОБА_3 про порушення в ході досудового слідства його права на захист, оскільки йому не було надане побачення з матір'ю, а також відмовлено адвокату ОСОБА_4 у побаченні з ним, то такі доводи засудженого є безпідставними і не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів справи вбачається, що після , його затримання працівниками міліції 19.07.2008 року в порядку ст. 115 КПК України, ОСОБА_3 під розпис було роз'яснено право на захист і у вказаному протоколі він власноручно написав, що бажає участі захисника ОСОБА_25, можливість спілкування з яким йому і була надана в той же день після допуску до захисту обвинуваченого. Лише 31.07.2008 року він виявив бажання допуску до його захисту адвоката ОСОБА_4 і після отримання його заяви слідчим, вказаний адвокат одразу був допущений до участі у справі. На вказаний період мати засудженого не була захисником сина, а тому вирішення питання про дачу дозволу чи відмові в такому щодо надання їй побачення із сином було виключно в компетенції особи, яка проводила досудове слідство по справі, а тому не може розцінюватись як порушення права на захист.

Посилання в апеляціях засудженого та його захисників на суперечливість показань потерпілих та свідків обвинувачення є явно надуманими, оскільки в дійсності показання останніх є послідовними, як в ході досудового слідства, так і в судовому засіданні та логічно узгоджуються між собою і саме тому, на що є відповідна вказівка у вироку суду, вони були покладені в основу вироку.

Зазначення в апеляціях засудженого та його захисника, що самі потерпілі від хуліганства перебували в стані алкогольного сп'яніння під час події з ними, не дає підстав не довіряти їх показанням, а також не позбавляє права на державний захист в разі скоєння відносно них кримінально карних діянь з боку інших осіб.

Що стосується відмов суду в задоволенні клопотань засудженого, його захисника та адвоката про допит додаткових свідків, у призначенні експертиз, то у відповідності з кримінально-процесуальним законодавством таке рішення є правом суду, яке приймається ним, виходячи з відносності, належності та достатності того чи іншого доказу, необхідності проведення тої чи іншої слідчої дії при розгляді справи судом. При цьому КПК України не передбачає обов'язкового розв'язання таких клопотань у нарадчій кімнаті.

Посилання в апеляціях на несвоєчасне ознайомлення з матеріалами справи після проголошення вироку також є необґрунтованим, оскільки кримінально-процесуальне законодавство не вимагає негайного ознайомлення учасників процесу з матеріалами справи, одразу ж після звернення з такою заявою. При цьому, як вбачається з матеріалів кримінальної справи як засудженому, так і його захиснику та адвокату неодноразово надавалась можливість ознайомитися з матеріалами кримінальної справи у повному обсязі.

Не відповідають дійсності і доводи апеляцій, щодо нероз'яснення головуючим після оголошення вироку терміну виготовлення протоколу судового засідання та можливості ознайомлення з ним, оскільки, як вбачається з останнього, після оголошення вироку головуючий по справі роз'яснив його суть, строк та порядок оскарження та виконання, а також роз'яснив право та порядок ознайомлення з протоколом судового засідання та подачі на нього зауважень, якщо такі є. Про подовження строку на виготовлення протоколу судового засідання до 14 діб зазначені особи повідомлялись у письмовому вигляді, про що свідчать копії відповідних повідомлень, які маються в матеріалах справи.

Що стосується доводів апеляцій про фальсифікацію матеріалів кримінальної справи, отримання від свідків та потерпілих "необхідних" пояснень під моральним та фізичним впливом оперуповноважених та слідчих, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони носять виключний характер припущень і не підтверджуються жодним доказом.

Посилання ж в апеляціях на те, що при розгляді справи судом першої інстанції не всі свідки та потерпілі були допитані, а лише оголошені покази зазначених осіб, то в даному випадку суд обґрунтовано діяв у відповідності з вимогами ст.ст. 306, 308 КПК України.

Посилання ж захисника засудженого, ОСОБА_2, на додатки до своєї апеляції та доповнень до неї в частині наявності нібито протоколів допиту свідків, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки незрозуміле їх походження, саме опитування проводилось невказаною особою та не у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку і взагалі відсутні достовірні відомості про те, що вказані особи в дійсності опитувались.

Те, що під час скоєння інкримінованих злочинів ОСОБА_3 перебував у стані алкогольного сп'яніння підтверджується поясненнями потерпілих та свідків, не довіряти яким у суду першої інстанції не було підстав, а відсутність офіційного висновку з цього приводу пояснюється тим, що після скоєння зазначених злочинів і затриманням ОСОБА_3 пройшов певний час і провести своєчасний медичний огляд на стан сп'яніння підозрюваного не малось можливості. Крім цього, сама відсутність офіційного висновку щодо стану сп'яніння не позбавляє можливості суду, на підставі інших доказів по справі, прийти до певного висновку.

Доводи апеляції захисника в тій частині, що сам вирок не відповідає вимогам законодавства, оскільки в ньому не в повному обсязі викладені пояснення опитуваних осіб, не наведено мотивів та логіки оцінки доказів, мотивів відхилення заявлених клопотань є безпідставними, так як у відповідності з вимогами ст. 334 КПК України мотивувальна частина вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, з зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини і мотивів злочину. В цій частині вироку наводяться обставини, які визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, та докази, на яких ґрунтується висновок суду щодо підсудного, з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає інші докази. При цьому з показань підсудного, потерпілого, свідка у вироку слід наводити лише ті, в яких йдеться мова про фактичні дані, що стосуються доказуваної обставини, а не відтворювати їх у повному обсязі та наводити мотиви прийнятих в ході судового розгляду справи рішень.

Твердження апеляції захисника ОСОБА_2 про невідповідність оголошеного вироку та вироку, який мається в матеріалах справи, є надуманими та не відповідають дійсності.

Не є обґрунтованим посилання в апеляціях засудженого та його захисника на те, що ОСОБА_3 не було надано можливості виступу в судових дебатах та не надано останнє слово, оскільки ці твердження спростовуються як протоколом судового засідання, так і поясненнями самого ОСОБА_3 при апеляційному розгляді справи, який підтвердив, що йому пропонувалось виступити в судових дебатах на свій захист та надавалось останнє слово, але він робив лише заяви про надання йому часу для підготовки для виступу, фактично відмовившись скористатись своїм правом на останнє слово.

Взагалі надання часу для підготовки виступу в судових дебатах та з останнім словом кримінально-процесуальним законодавством не передбачено, а тому і доводи апеляції прокурора в цій частині щодо істотного порушення судом норм кримінально-процесуального законодавства з цього приводу є надуманими та безпідставними.

Разом з тим суд першої інстанції при призначенні засудженому ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 189 КК України не в повній мірі врахував вимоги ст. 65 КК України та призначив йому покарання, яке за своєю суворістю не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину, не врахував давності скоєного, повного відшкодування збитків потерпілій, незначного розміру предмету вимагання, стану здоров'я засудженого, а тому колегія суддів вважає необхідним пом'якшити призначене йому покарання за вказаною частиною статті до трьох років позбавлення волі і остаточно визначити його за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

По вищевказаним мотивам апеляція прокурора про м'якість призначеного засудженому покарання також є безпідставною.

Не може колегія суддів погодитись і з доводами апеляції ОСОБА_2 про те, що у вироку суд першої інстанції не розмежував позовні вимоги потерпілого ОСОБА_5 та безпідставно стягнув на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 4000 грн.

Так, під час судового розгляду справи було встановлено, що саме внаслідок хуліганських дій ОСОБА_3 ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду. Розмір моральної шкоди, стягнутий на користь потерпілого, визначений судом, виходячи із обставин справи, дій самого засудженого та із дотриманням вимог ст. 1167 ЦК України. При цьому доводи захисника ОСОБА_2 про те, що суд самостійно об'єднав майнові та моральні вимоги цивільного позивача, не відповідають дійсності, оскільки останнім був заявлений цивільний позов у кримінальній справі саме про відшкодування моральної шкоди і ніяких вимог майнового характеру потерпілим у зазначеному позові не ставилось.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 362, 366, 377 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляції адвоката ОСОБА_4, захисника ОСОБА_2, засудженого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Вирок Сумського районного суду Сумської області від 01 вересня 2009 року відносно ОСОБА_3 змінити.

Призначити ОСОБА_3 за ч.2 ст. 189 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, залишивши без зміни призначені покарання за ч.1 та ч.2 ст. 296 КК України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначити ОСОБА_3 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни, а апеляцію прокурора, який затвердив обвинувальний висновок - без задоволення.

СУДДІ:

ОСОБА_26 ОСОБА_1 ОСОБА_27