Апеляційний суд міста Києва

У Х В А Л А
Іменем України

21 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7
та обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0001067 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миргорода Полтавської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України,

в с т а н о в и л а:

Згідно з вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.
На підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд звільнив ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього обов`язки, передбачені законом.

Судом ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, у період з грудня 2011 року по березень 2012 року вступив у попередню змову з невстановленими досудовим слідством особами, направлену на повторні вербування, переміщення, передачу людини, вчинені з метою експлуатації у формі вилучення органів, з використанням обману та уразливого стану особи.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , на початку грудня 2011 року, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на вчинення вербування, переміщення, передачу людини з метою експлуатації у формі вилучення органу людини - нирки, на території центрального залізничного вокзалу м. Києва за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_10 .

Після чого, разом з останнім обвинувачений прослідував до ресторану швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на 2-му поверсі будівлі центрального залізничного вокзалу м. Києва за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході розмови ОСОБА_8 назвавшись вигаданим ім`ям, дізнався від ОСОБА_10 про те, що останній не має постійної роботи, має непрацездатного брата, який також є інвалідом 2 групи та на утримання якого постійно потрібні кошти, а також що батько потерпілого ОСОБА_11 хворий на рак шлунку, а його мати ОСОБА_12 отримує мінімальну заробітну плату, тобто грошових коштів для матеріального забезпечення сім`ї не вистачає.

Отримавши вказану інформацію і використовуючи тим самим збіг тяжких особистих та сімейних обставин, обвинувачений ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 виїхати за кордон у Республіку Шрі-Ланку для трансплантації своєї нирки шляхом донорства за грошову винагороду в сумі 10 000 доларів США .

При цьому, ОСОБА_8 приховав від потерпілого ОСОБА_10 відомості про негативні наслідки вказаної операції для здоров`я людини.

Перебуваючи в ресторані «Шара-Вара», за вищевказаною адресою, досягнувши із ОСОБА_10 домовленості про участь останнього в операції по видаленню у нього нирки, ОСОБА_8 , використовуючи уразливий стан потерпілого у зв`язку із збігом тяжких особистих та сімейних обставин, використовуючи обман та уразливий стан особи, виконав відведену йому функцію, а саме вербування визначив проведення необхідних медичних обстежень, час, місце і спосіб виїзду ОСОБА_10 в м. Коломбо Республіки Шрі-Ланка.

Упродовж грудня 2011 року січня 2012 року, ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому функцію, з відома та в інтересах всіх членів групи, за грошові кошти, отримані ним у відділеннях АТ « Сбербанк Росії» м. Києва, відправлених на його ім`я з невстановлених установ м. Тель-Авів Республіки Ізраїль, через систему міжнародних грошових переказів «Лідер», невстановленими досудовим розслідуванням особами, забезпечив проходження медичних обстежень ОСОБА_10 в медичних закладах м. Києва.

30 січня 2012 року ОСОБА_8 , з метою переміщення та передачі ОСОБА_10 іншим невстановленим особам для безпосередньої організації проведення хірургічної операції, оплатив проїзд ОСОБА_10 за рахунок грошових коштів, отриманих указаним вище способом від невстановлених осіб, з села Велика Димерка Київської області до м. Києва , а потім разом з ним на маршрутному таксі проїхав до міжнародного аеропорту «Бориспіль».

Там, ОСОБА_10 на підставі свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон, отримав електронні квити на літак сполученням «Київ-Дубай-Коломбо», які для нього придбав ОСОБА_8 і законно перетнув державний кордон України.

Після прибуття в м. Коломбо, згідно попередньої домовленості з ОСОБА_8 , ОСОБА_10 зустріла невстановлена досудовим слідством особа, яка виконуючи відведену їй роль, поселила останнього в готель, а потім доправила до медичного закладу, де останній пройшов курс медичного обстеження щодо придатності нирки для трансплантації.

Після отримання результатів аналізів ОСОБА_10 , невстановлена особа доставила його ще в одну із клінік м. Коломбо, де приблизно в середині лютого 2012 року йому було проведено операцію по видаленню лівої нирки.

Згідно попередньої домовленості ОСОБА_13 за виконання відведеної йому функції по вербуванню, переміщенню та передачі ОСОБА_10 для видалення нирки, від невстановленої досудовим розслідуванням особи отримав грошову винагороду в сумі 2 000 доларів США.

Також, ОСОБА_13 , реалізовуючи свій вищевказаний злочинний умисел, діючи повторно, з корисливих мотивів, маючи умисел на вчинення вербування, переміщення, передачу людини з метою експлуатації у формі вилучення органу людини нирки, в м. Києві за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_9 .

Після чого, разом з останнім прослідували до ресторану швидкого харчування « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого на 1-му поверсі будівлі поряд з центральним залізничним вокзалом м. Києва за адресою: АДРЕСА_3 .

В ході розмови ОСОБА_8 назвався вигаданим ім`ям і дізнався від ОСОБА_9 про те, що той не має постійного місця роботи, проживає в сім`ї з п`яти осіб і всі знаходяться на утриманні матері - пенсіонерки ОСОБА_14 , а тому відповідно грошових коштів для матеріального забезпечення сім`ї ОСОБА_9 не вистачає.

Використовуючи збіг тяжких особистих та сімейних обставин потерпілого, ОСОБА_8 запропонував йому поїхати за кордон у Республіку Шрі-Ланка для трансплантації своєї нирки шляхом донорства за грошові кошти в сумі 10 000 доларів США. Однак, ОСОБА_8 при цьому, приховав відомості від потерпілого про негативні наслідки вказаної операції для здоров`я людини.

Перебуваючи у вищевказаному ресторані і досягнувши з ОСОБА_9 домовленості про участь останнього в операції по видаленню нирки, використовуючи уразливий стан потерпілого та шляхом обману, ОСОБА_8 виконав відведену йому функцію, а саме вербування, визначивши проведення необхідних медичних обстежень, час, місце і спосіб виїзду ОСОБА_9 в м. Коломбо Республіки Шрі-Ланка.

Упродовж грудня 2011 року лютого 2012 року, ОСОБА_8 , виконуючи відведену йому функцію, з відома та в інтересах всіх членів групи, за грошові кошти, отримані ним у відділеннях АТ « Сбербанк Росії» м. Києва, відправлених на ім`я ОСОБА_8 з невстановлених установ м. Тель-Авів Республіки Ізраїль через систему міжнародних грошових переказів «Лідер», невстановленими досудовим розслідуванням особами, забезпечив проходження медичного обстеження ОСОБА_9 в медичних закладах м. Києва.

Також за вищевказані кошти, ОСОБА_8 забезпечив виготовлення у відділі централізованого оформлення паспортних документів № 2 ГУДМС України в м. Києві паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 .

25 лютого 2012 року ОСОБА_8 , з метою переміщення ОСОБА_9 ,оплатив його проїзд за рахунок цих коштів з м. Шаргород Вінницької області до м. Києва, а потім маршрутним таксі разом з ним проїхали до міжнародного аеропорту «Бориспіль».

Там, ОСОБА_9 на підставі свого паспорту громадянина України для виїзду за кордон отримав електронні квитки на літак сполученням «Київ-Дубай», які для нього придбав ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 законно перетнув державний кордон України.

Прибувши до міжнародного аеропорту в м. Дубай ОАЕ, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 рейсом «Дубай-Коломбо» прилетіли в м. Коломбо Республіки Шрі -Ланка, де їх зустріли невстановлені досудовим розслідуванням особи та поселили їх в готелі. Через деякий час, ОСОБА_8 під час зустрічі з невстановленою особою передав їй ОСОБА_9 .

Вказана особа, виконуючи відведену їй роль, доставила ОСОБА_9 до медичного закладу, де останній пройшов курс медичного обстеження щодо придатності нирки до трансплантації. Після отримання результатів аналізу ОСОБА_9 , невстановлена досудовим розслідуванням особа доставила його в одну з клінік м. Коломбо , де приблизно на початку березня 2012 року йому було проведено операцію по видаленню лівої нирки.

За попередньої домовленості ОСОБА_8 за виконання відведеної йому функції по вербуванню, переміщенню та передачі ОСОБА_9 для видалення нирки, від невстановленої досудовим розслідуванням особи отримав грошову винагороду в сумі 2 000 доларів США.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, потерпілий ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 149 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В обґрунтування поданої скарги, не оспорюючи фактичних обставин справи та правильності кваліфікації дій ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_9 посилається на те, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі винного, внаслідок його м`якості.
Зокрема, як зазначає скаржник, суд, призначаючи покарання обвинуваченому покарання та звільняючи від його відбуття з випробуванням, не повною мірою врахував тяжкість вчиненого злочину, особу винного та конкретні обставини справи, не дотримався вимог ст. 65 КК України, згідно якої засудженому має бути призначено покарання необхідне й достатнє для його виправлення і попередження нових злочинів, з урахуванням його особи, ступеня тяжкості вчиненого злочину та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд, на думку потерпілого, належним чином не мотивував, які саме дані про особу обвинуваченого та наявні обставини, що пом`якшують його покарання, дають підстави для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання.

У зв`язку з цим, потерпілий вважає, що підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання в порядку ст. 75 КК України не має, оскільки він вчинив корисливий злочин, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів та не відшкодував потерпілим збитки, завдані злочином.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого обвинувачений ОСОБА_8 просить залишити вирок суду щодо нього без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу потерпілого; пояснення обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілого; провівши судові дебати; вислухавши останнє слово обвинуваченого; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні умисних дій, що виразилися у вербуванні, переміщенні та передачі людини, вчинені з метою експлуатації у формі вилучення органів, з використанням обману та уразливого стану особи, вчинені щодо кількох осіб, повторно та за попередньою змовою групою осіб, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності.
Оскільки учасниками судового провадження, у тому числі потерпілим ОСОБА_9 , який подав апеляційну скаргу, не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ці обставини, так само як і обґрунтованість кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 149 КК України, не є предметом апеляційного розгляду, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_8 переглядається судом апеляційної інстанції лише в межах поданої апеляційної скарги, а саме в частині призначеного обвинуваченому покарання за вчинений ним злочин.
Як прямо вбачається з вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який законом віднесено до особливо тяжких злочинів, його особу, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.
При цьому, вважаючи, що ОСОБА_8 заслуговує на покарання у виді позбавлення волі, яке йому було призначено в межах санкції ч. 2 ст. 149 КК України, суд першої інстанції, враховуючи пом`якшуючі покарання обставини, а саме щире каяття у вчиненому, наявність на утриманні обвинуваченого двох малолітніх дітей, сприяння розкриттю злочину, зайнятість суспільно-корисною працею, стан його здоров`я, визнав за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, мотивуючи своє рішення тим, що таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для його виправлення.
Оскільки суд прийшов до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, у вироку обґрунтовано зазначено про відсутність підстав для застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, оскільки це прямо передбачено ст. 77 КК України.
У зв`язку з цим, незважаючи на доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає достатніх підстав для висновку, що призначене ОСОБА_8 покарання, із застосуванням ст. 75 КК України, за своїм видом чи розміром, є явно несправедливим внаслідок м`якості та не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та особі обвинуваченого.
До того ж, можливість застосування чи не застосування ст. 75 КК України залежить головним чином від виду та розміру призначеного судом покарання. Що ж стосується тяжкості злочину, то, відповідно до вимог закону, вона не має вирішального значення і враховується судом лише в сукупності з іншими обставинами справи та даними про особу винного.
В апеляційній скарзі потерпілого не наведено будь-яких обставин, які б могли поставити під сумнів обґрунтованість законності рішення суду першої інстанції щодо звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, яке повністю відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 та 75 КК України.
Зокрема, посилання потерпілого у скарзі на те, що обвинувачений не відшкодував потерпілим збитки, завдані злочином не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, оскільки в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 , який було направлено до суду для розгляду по суті, прямо зазначено про те, що шкода кримінальним правопорушенням не завдана і цивільні позови у кримінальному провадженні потерпілими заявлені не були.
Після надходження обвинувального акта до суду потерпілі, у тому числі ОСОБА_9 , який приймав участь в судових засіданнях, як під час підготовчого провадження, так і під час судового розгляду, також не пред`являли будь-яких позовних вимог щодо відшкодування шкоди, спричиненої злочином.

Більш того, в матеріалах кримінального провадження маються заяви потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 від 05.02.2015 року (т. 1, а.с. 64, 65), в яких останні зазначили, що цивільні позови вони пред`являти не будуть.
За таких обставин, оскільки апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 не містить у собі достатніх підстав для скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалення нового вироку з метою застосування більш суворого покарання, колегія суддів вважає необхідним вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2015року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Апеляційного суду м. Києва, -

у х в а л и л а:

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/796/1423/2015

Категорія: ч. 2 ст.149 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_15

Доповідач - суддя ОСОБА_1