АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/790/1040/15 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Справа № 630/134/15-к Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.119 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
3 грудня 2015 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області на вирок Люботинського міського суду Харківської області від 16 березня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Люботин Харківської області, громадянин України, з неповною вищою освітою, розлучений, не працюючий, не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України з призначенням покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням, іспитовим строком на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

Застосований ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту до набрання вироком чинності залишено без змін.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_9 визнаний винним в тім, що 3 вересня 2014 року, о 19-00 годині, знаходячись у дворі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , під час сварки із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та погрожував фізичною розправою своїй дружині, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи з метою захисту охоронюваних законом прав на особисту недоторканість від реального суспільно - небезпечного протиправного посягання, яке виявилось у заподіянні ОСОБА_11 .ОСОБА_10 садна на фоні синця, садна, синця на лівій руці, садна на ногах, тобто легких тілесних ушкоджень, захищаючи свою сестру ОСОБА_7 , під час обопільної боротьби локтевим суглобом лівої руки обхопив шию ОСОБА_11 , з метою запобігання подальшої бійки, здавив його шию. Після цього ОСОБА_12 та ОСОБА_11 впали на землю. ОСОБА_12 , знаходячись на землі, продовжував утримувати руками шию ОСОБА_11 і, не передбачаючи можливості настання смерті ОСОБА_11 , хоча міг і повинен був передбачати, спричинив йому: по одному синці в правій періорбітальній області, в лобовій області ліворуч, у внутрішнього кута лівого ока, крововилив у білкову оболонку правого ока, дві забиті рани на фоні синця в області слизової верхньої губи, синець на слизовій нижньої губи, травму шиї у вигляді двох саден на передній поверхні шиї праворуч (в проекції щитовидного хряща) і трьох синців на передній поверхні шиї в середній і нижній третинах ліворуч, повний косо-поперечний розгинальний перелом лівого великого рогу під`язичної кістки з крововиливом в м`які тканини в проекції щитовидного хряща і хрящів гортані, садна в області верхніх і нижніх кінцівок, садна в правій надлопаточній області і синець в лівій надлопаточній області, садно на передній поверхні грудної клітки зліва. За ступенем тяжкості вказана травма шиї, в комплексі, носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Інші ушкодження носять ознаки легких тілесних ушкоджень.

Таким діями ОСОБА_12 з необережності заподіяв смерть ОСОБА_11 , яка настала в результаті механічної асфіксії в виді повного косо-поперечного розгинального перелому лівого великого рогу під`язичної кістки з крововиливами в м`які тканини в проекції щитовидного хряща і хрящів гортані.

На вказане судове рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого в наслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України та призначити покарання у вигляді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування доводів вказує на безпідставне застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання, оскільки суд не врахував наступивші наслідки, смерть людини, те що ОСОБА_12 ніде не працював, не має родини, після скоєння злочину не намагався усунути чи запобігти негативним наслідкам від протиправних дій - не викликав швидку, не перевірив стан здоров`я потерпілого, не намагався самостійно надати йому допомогу.

Врахування судом в якості підстави для застосування ст.75 КК України, наявність на утриманні батька - інваліда 2 групи, на думку апелянта, безпідставне, що не відповідає вимогам п.3 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року. Вважає, що батько ОСОБА_13 на його утриманні не перебуває, оскільки у нього є сестра, ОСОБА_7 , яка мешкає у тому ж населеному пункті.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримував доводи поданої апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, потерпілу ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважали законним та обгрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження щодо обвинуваченного ОСОБА_9 відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України. Обвинувачений та потерпіла ОСОБА_7 не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження за ч.3 ст.349 КПК України, тому суд обгрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин справи, крім показів обвинуваченного та дослідження данних про особу обвинуваченного.

Сам обвинувачений повністю визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, детально пояснив про обставини вчинення ним злочину, визнав, що при обставинах, встановлених судом, він через необережність вчинив вбивство потерпілого ОСОБА_11 . Отже, суд обгрунтовано прийшов до висновку про його винуватість за ч.1 ст.119 КК України. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які у будь-якому разі тягнуть скасування судового рішення, колегією не встановлено.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання ОСОБА_9 з врахуванням доводів поданої апеляційної скарги, конкретних обставин справи колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.65 КК України призначив йому покарання, обгрунтовано застосував вимоги ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з покладенням відповідних обов`язків. Призначив покарання, яке відповідає даним про особу обвинуваченого, ступеню тяжкості вчиненого злочину, тяжкості негативних наслідків, що наступили в результаті його протиправних дій, пом`якшучих покарання обставин.

Згідно ст.12 КК України, вищевказаний злочин відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості.

Вивченням даних про особу обвинуваченого суд першої інстанції обгрунтовано встановив, з чим погоджується колегія суддів, що вищевказаний злочин ОСОБА_9 вчинив вперше, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність на утриманні обвинуваченого батька - інваліда 2 групи. В обгрунтування такого висновку суд зіслався на пояснення обвинуваченого. В суді апеляційної інстанції цю обставину підтвердила його сестра, ОСОБА_7 . Як видно із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується посередньо /а.с.43/, а не позитивно, як встановив суд першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції в порядку ст.404 КПК України обвинуваченим та його захисником були надані додаткові дані, що свідчать про негативний стан здоров`я ОСОБА_9 , який по місцю проживання знаходиться під постійним наглядом у лікарів невропатолога та епілептолога, страждає хронічними захворюваннями: епіприступами, хронічним гастритом, хронічним гепатитом, простатитом та ін. Йому протипоказана тяжка фізична праця, праця на висоті, біля рухомих механізмів, вночі, на сонці, біля вогню, знаходиться на «Д» обліку КП «Люботинська центральна міська лікарня».

Як видно із даних трудової книжки, ОСОБА_9 з 2005 року по грудень 2007 року та у 2014 році працював продавцем торгівельних установ м.Харкова. В період, коли не працював, знаходився і знаходиться на данний час на обліку у Люботинському міському Центрі занятості населення, та отримує виплати по безробіттю.

Пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття, суд, відповідно до вимог ст.66 КК України, вірно визнав обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому. Крім наведеної обставини, пом`якшує йому покарання також відношення потерпілої до виду та міри покарання, яку заслуговує обвинувачений. Потерпіла ОСОБА_7 не наполягає на винесенні ОСОБА_9 міри покарання, пов`язаної з реальним відбуттям покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, а фактичні обставини кримінального правопорушення ніким із сторін не оспорюються, до вчинення обвинуваченим злочину спонукала неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_11 , як вказав суд у вироку: реальне суспільно - небезпечне протиправне посягання на особисту недоторканість обвинуваченого ОСОБА_9 , що виявилось у заподіянні ОСОБА_9 легких тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який встані алкогольного сп`яніння погрожував фізичною розправою своїй дружині, сестрі обвинуваченого, ОСОБА_7 .

Наведені вище конкретні обставини, що спонукали обвинуваченого до вчинення злочину /віктимна поведінка потерпілого ОСОБА_11 /, дані про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого також підлягають врахуванню як пом`якшуючі покарання обставини.

Обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

З врахуванням наведених обставини в сукупності, керуючись вимогами ст.65 КК України, колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції покаранням обвинуваченому в виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.119 КК України, ближче до мінімальної межі, чотирьох років позбавлення волі. Вважає, що при цьому суд першої інстанції виважено підійшов до наступивших наслідків від протиправних дій обвинуваченого, смерті людини.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з застосуванням судом до призначеного покарання ст.75 КК України, звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, строком на 3 роки. При цьому вважає, що підставами для звільнення його від відбування покарання з випробуванням являються вказані вище характеризуючі дані про особу обвинуваченого, тяжкість злочину, конкретні обставини справи, пом`якшуючі покарання обставини, в тому числі, встановлені судом апеляційної інстанції. Призначення засудженому саме такого покарання являтиметься необхідним і достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме вимогам ст.50 КК України.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі в обґрунтування м`якості призначення обвинуваченому покарання через необгрунтоване застосування ст.75 КК України не спростовують наведені вище мотиви призначення покарання ОСОБА_9 . При таких обставинах апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишити без задоволення.

Вирок Люботинського міського суду Харківської області від 16 березня 2015 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена безсередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:
______________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_14 ОСОБА_4