Справа № 129/670/15-к
Провадження №11-кп/772/773/2015
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2015 рокум. Вінниця

Апеляційний суд Вінницької області в складі:
Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Гайсинського району ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року по кримінальному провадженню № 0000013 від 13.01.2015 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мехнатабад ,Зафарабадського району, Ленінабадської області республіки Таджикистан, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою технічною освітою, непрацюючого, неодруженого, має трьох малолітніх дітей, відповідно до ст. 89 КК України несудимого,
визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
Вирішено питання із речовими доказами та судовими витратами,-
за участю секретаря: ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
адвоката: ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И В:
Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року по кримінальному провадженню № 0000013 від 13.01.2015 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.
З вироку суду першої інстанції встановлено, що 03.12.2014 близько 13.00 ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в будинку по АДРЕСА_1 , під час розпиття алкогольних напоїв з ОСОБА_10 та своєю співмешканкою ОСОБА_11 вчинив з останньою сварку, на ґрунті якої вирішив позбавити її життя.
Реалізуючи даний намір, ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у вигляді смерті ОСОБА_11 наніс їй де кілька ударів рукою в обличчя від чого остання впала на підлогу.
Продовжуючи злочинну діяльність ОСОБА_6 заволік ОСОБА_11 до веранди будинку, де наніс їй близько десяти ударів кулаками рук в область голови та грудної клітини , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді саден в лобній ділянці та в ділянці підборіддя, синців в ділянці обличчя, грудної клітки, правого стегна, правої гомілки, крововиливу під м`які тканини голови та передньо-бокової поверхні м`язів грудної клітки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень та множинних подвійних двобічних переломів ребер та перелому грудини, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що є загрозливі для життя в момент їх заподіяння.
Згідно висновку судово-медичного експерта № 06 від 19.02.2015 смерть ОСОБА_11 настала від травматичного шоку, який виник внаслідок закритої тупої травми грудної клітки, що проявилась множинними подвійними двобічними переломами ребер та переломом грудини.
В подальшому 04.12.2014 біля 02.00 ОСОБА_6 з метою укриття слідів злочину, в яру, неподалік від місця свого проживання закопав труп ОСОБА_11 , який було виявлено співробітниками міліції 13.01.2015 під час огляду місця події.
Дії ОСОБА_12 кваліфікуються за ч. 1 ст. 115 КК України як убивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Прокурор прокуратури Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, згідно якої не спростовуючи доведеність винуватості обвинуваченого та правову кваліфікацію його дій, вважає зазначений вирок незаконним в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість, просить вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року по кримінальному провадженню № 0000013 від 13.01.2015 року відносно ОСОБА_6 , скасувати та ухвалити вирок яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.
Адвокат ОСОБА_5 не погоджуючись з вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року відносно ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, згідно якої вважає зазначений вирок незаконним в частині кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115 КК України та просить змінити зазначений вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення на ст. 121 ч. 2 КК України, за якою засудити ОСОБА_6 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 які підтримали вимоги зазначені в апеляційній скарзі в повному обсязі та просять їх задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційні вимоги зазначені у апеляційній скарзі прокурора ОСОБА_7 , колегія суддів вивчивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Гайсинського району ОСОБА_7 задоволенню не підлягають виходячи із наступного .
Відповідно до ст. 404 КПК України , суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно до вимог ст. 370 КПК України законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення полягає в тому, що воно повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення .
Висновки суду першої інстанції стосовно фактичних обставин кримінального правопорушення, доведеності вини обвинуваченого у його вчиненні в апеляційних скаргах не оспорюються, тому апеляційним судом не перевіряється.
Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні зазначених у вироку діянь, відповідає фактичним обставинам і підтверджено зібраними у встановленому порядку доказами, яким дана належна юридична оцінка.
Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК ( 2341-14 ), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.
Якщо винний діяв з умислом на вбивство, тривалість часу, що минув з моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.
Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_5 , щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України та посилання на відсутність в обвинуваченого прямого умислу на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 спростовуються рядом доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, а саме:
З показів обвинуваченого ОСОБА_6 , вбачається, що вдень 03.12.2014р. у вітальні житлового будинку своєї співмешканки ОСОБА_11 по АДРЕСА_1 після вживання з нею трьох-чотирьох чарок горілки та пива під впливом алкоголю і накопиченого невдоволення, викликаного її небажанням лікувати туберкульоз легень та надмірним вживанням спиртного, в присутності запрошеної ним сусідки ОСОБА_10 , ОСОБА_6 розпочав зі співмешканкою сварку, під час якої через її впертість і непоступливість та продовження пити горілку всупереч його волі розсердився, вдарив рукою по обличчю , завів ОСОБА_11 в дитячу кімнату. Провів ОСОБА_10 , пішов господарювати, повернувшись, ОСОБА_11 продовжувала пити горілку, він розгнівався і достатньо сильно бив її кулаком та долонею по тілу спереду. Після чого вона пішла відпочивати, а він - по воду, повернувся у кімнаті з пічкою (грубкою) побачив ОСОБА_11 з пляшкою пива, розлютився і знову наніс удари руками по тулубу спереду, десь о 17 год. пішов господарювати, о 20 год. ліг спати. Після опівночі виявив співмешканку в ліжку мертвою, спочатку не повірив, потім все усвідомив, взяв лопату та неподалік будинку, викопав яму в яру. Виніс труп співмешканки поклав у яму, закидав грунтом. На протязі 03.12.2014 року наніс співмешканці не менше десяти достатньо сильних ударів кулаками по тулубу і голові в область життєво важливих органів, повідомив, що в молодості займався важкою атлетикою, единоборствами та боксом, розумів, що достатньо сильно понад десять разів бив тендітну кволу співмешканку в область життєво важливих органів; підтвердив, що колись був судимий за насильницькі злочини, а ОСОБА_11 бив до цього декілька разів з тих самих, що й 03.12.2014р. причин.
З висновку судово-медичної експертизи (а.с.97-99) вбачається, що ймовірно 03.12.2014р. ОСОБА_11 багаторазовою (понад десять разів) дією тупих твердих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів (кулака, взутої чи роззутої ноги) отримала небезпечні в момент заподіяння тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої тупої травми грудної клітки з багаточисельними і подвійними двобічними переломами ребер та переломом грудини, що викликали у ОСОБА_11 травматичний шок, від якого вона померла через декілька годин ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Протоколом слідчого експерименту (а.с. 139-142) доведено, що під час досудового розслідування справи ОСОБА_6 детально розказав і показав, як він вдень 03.12.2014р. в житловому будинку по АДРЕСА_1 долонею по голові та кулаком правої руки по тулубу спереду двадцять разів достатньо сильно ударив ОСОБА_11 потім в 2-ій годині ночі виявив її в ліжку мертвою, переніс труп у яр, викопав яму, поклав труп ОСОБА_11 у яму засипав землею та притрусив листям.
Висновком психолого-психіатричної експертизи №31 (а.с.132-136) встановлено осудність ОСОБА_6 на час скоєння вбивства ОСОБА_11 і розслідування справи, наявність в характерних рисах його особистості емоційної неврівноваженості, дратівливості, образливості, а також відсутність в момент скоєння злочину стан фізіологічного афекту.
Колегія суддів дослідивши докази вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що обвинувачений ОСОБА_6 мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 , тому доводи адвоката ОСОБА_5 про що дії ОСОБА_6 слід кваліфікати за ч. 2 ст. 121 КК України є надуманими та спростовуються вище зазначеними доказами.
Окрім того, посилання в апеляційні скарзі адвоката ОСОБА_5 на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не схильний до вчинення насильства, спростовуються доказами зазначеними у довідці (а.с.152-зворот) а саме, що ОСОБА_6 раніше судимий: 03.04.2002р. - за навмисне заподіяння середньої тяжкостітілесних ушкоджень (ст. 122 ч. 1 КК України 26.12.2005р. - за хуліганство (ст.296 ч. 1 КК України); 07.05.2007р. - за погрозу вбивством (ст. 129 ч. 1 КК України), що свідчить про те, що ОСОБА_6 схильний до вчинення злочинів проти життя та здоров`я особи.
Також, посилання в апеляційні скарзі адвоката ОСОБА_5 на відсутність суперечок між обвинуваченим та потерпілою вказує на відсутність в ОСОБА_6 прямого умислу на позбавлення життя потерпілої, спростовуються показами обвинуваченого ОСОБА_6 , висновком судово-медичної експертизи, показами свідка ОСОБА_10 , згідно яких остання пояснила, що в середу 3.12.2014р. приблизно о 10 год. на запрошення ОСОБА_6 вона прийшла до нього та ОСОБА_11 , він був випивший, а ОСОБА_11 була п`яна, підійшла до столу, взяла пляшку, налила собі чарку, він сказав, щоб вона поставила, але вона випила, через певний час знову підійшла до столу, взяла пляшку, він сказав їй покласти, але вона взяла руки в боки і відповіла, що купила горілку за свої гроші і почала наливати, він вдарив її рукою по щоці, вона присіла на ліжко, він завів її в дитячу спальню, ОСОБА_10 , сказала йому, щоб не бив ОСОБА_11 , на що той відповів, щоб не лізла, бо і їй попаде, після чого вона пішла додому. Наступного дня він сказав, що ОСОБА_11 поїхала у м. Вінницю, а ще через п`ять днів поскаржився, що ОСОБА_11 йому не телефонує; раніше він її інколи бив за вживання горілки, ОСОБА_11 його боялася, говорила, що може її вбити.
Враховуючи зазначене колегії суддів вважає, що порушень кримінально-процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність засудженого ОСОБА_6 та на кваліфікацію його дій, не встановлено, тому дії ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України кваліфіковано вірно.
Враховуючи зазначене колегія судді вважає , що суд першої інстанції провів судовий розгляд кримінального провадження з достатньою повнотою, дотриманням принципів верховенства права, законності, рівності перед законом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист , змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості , безпосередності дослідження показань , речей і документів , публічності, диспозитивності , та виніс законне обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.09.1994 року № 9 «Про судову діяльність в умовах загострення в Україні криміногенної ситуації», в умовах загрозливо-невпинного зростання злочинності практика призначення мір покарання повинна відповідати як вимогам закону про врахування характеру і ступеню суспільної небезпечності конкретно вчиненого злочину, особи винного і обставин справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, так і характеру та стану злочинності в суспільстві.
За змістом закону (ст. 50 КК України), покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.
Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до ст. 65 КК України, та п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» за № 7 від 24.10.2003 встановлено, що суди при призначенні покарання мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне в достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Доводи прокурора щодо незаконності вироку суду першої інстанції через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості скоєного покарання, не заслуговують на увагу суду, оскільки при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд згідно ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до особливо тяжкого злочину , особу винного ОСОБА_6 , щире каяття, сприяння розслідуванню, наявність на утриманні трьох малолітніх дітей.
Враховуючи зазначене колегія суддів вважає , що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_6 покарання, належним чином виконав вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, які узгоджуються із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Оскільки судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та винесені вироку , дотримано вимоги КПК України ,тому колегія суддів вважає, що доводи зазначені в апеляційних скаргах адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_7 не підлягають до задоволення, оскільки ними не наведено достатніх даних, які б давали підстави для обтяження покарання чи зміні правової кваліфікації кримінального правопорушення , а зазначені в апеляційних скаргах доводи спростовуються доказами які були досліджені судом при судовому розгляді кримінального провадження.
Керуючись ст.ст. 376 ч. 2, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 та прокурора прокуратури Гайсинського району ОСОБА_7 на вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року по кримінальному провадженню № 0000013 від 13.01.2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України - залишити без задоволення.
Вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 18.07.2015 року по кримінальному провадженню № 0000013 від 13.01.2015 року відносно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяця з дня її проголошення.
Судді:
З оригіналом згідно суддя: