Провадження № 11-кп/792/489/15
Справа № 674/451/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст. 190 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
08 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000598 від 13 жовтня 2014 року, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Дунаєвецького районного суду від 12 червня 2015 року,

у с т а н о в и л а :
Вироком Дунаєвецького районного суду від 12 червня 2015 року

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , громадянка України, з вищою освітою, не працює, не має судимостей, засуджена 22 січня 2014 року Дунаєвецьким районним судом за ч.ч.1, 2 ст.190 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі, звільнена від відбування покарання 26 травня 2014 року на підставі Закону України „Про амністію у 2014 році,
визнана винуватою за ч.2 ст.190 КК України на 3 роки обмеження волі.
Виправдана за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року) у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено попередній особисте зобов`язання.

Строк відбуття покарання постановлено обчислювати з моменту приведення вироку у виконання.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 22 497 грн. 20 коп. матеріальної шкоди та 8 000 грн. моральної шкоди.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнана винуватою в тому, що близько 18-ї години 10 березня 2013 року повторно, з метою заволодіння шляхом обману коштами ОСОБА_9 , маючи відомості про її фізичну ваду з дитинства та намір оформити групу інвалідності, з мобільного телефону № НОМЕР_1 зателефонувала на мобільний телефон № НОМЕР_2 ОСОБА_9 і повідомила їй неправдиві відомості про те, що для встановлення їй групи інвалідності вже передала у Хмельницьку обласну МСЕК власні гроші в сумі 7 500 грн. та висловила вимогу про передачу їй цієї суми. При цьому пригрозила, що у разі ненадання їй цих коштів, вона, користуючись своїми зв`язками у медичній сфері, створить ОСОБА_9 серйозні проблеми з оформленням групи інвалідності.

17 березня 2013 року близько 16-ї години ОСОБА_8 знову зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про необхідність передачі їй вказаної суми, підтвердивши свої погрози.

ОСОБА_9 , будучи введеною таким чином в оману, не маючи таких коштів, змушена була позичити у ОСОБА_10 400 доларів США та 4 500 грн.

Близько 17-ї години 17 березня 2013 року ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, після чого разом з ОСОБА_9 поїхала в АДРЕСА_2 отримала від потерпілої кошти в сумі 400 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 3 197 грн. 20 коп. та 4 500 грн. нібито для передачі їх посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК. Але в дійсності не мала наміру цього робити. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_9 у сумі 7 697 грн. 20 коп., які використала на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 березня 2013 року близько 15-ї години ОСОБА_8 повторно, з метою заволодіння шляхом обману коштами ОСОБА_9 , зателефонувала до потерпілої і повідомила неправдиві відомості про те, що для встановлення групи інвалідності необхідно додатково надати посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК кошти в розмірі 14 800 грн.

ОСОБА_9 , не маючи такої суми грошей, попросила свою матір ОСОБА_11 , яка є пенсіонеркою, отримати для неї ці кошти в кредит у банку. 21 березня 2013 року близько 09-ї години ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, звідки разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 поїхали в м. Хмельницький на вул. Проскурівську, 33, де в приміщенні Хмельницького відділення ПАТ „Ідея Банк ОСОБА_11 уклала кредитний договір і отримала кошти на суму 14 800 грн.

Цього ж дня біля 15-ї години в м. Хмельницькому по вул. Пілотська, 1 біля приміщення Хмельницької обласної МСЕК ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_11 гроші в сумі 14 800 грн. нібито для передачі посадовим особам МСЕК для встановлення групи інвалідності, але в дійсності не мала наміру цього робити і таким чином шляхом обману заволоділа цими коштами, які використала на власні потреби.

Всього ОСОБА_8 шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_9 на загальну суму 22 497 грн. 20 коп.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року), що полягало в тому, що вона протягом 10-21 березня 2013 року, повідомивши неправдиві відомості та висловлюючи погрози, підбурила ОСОБА_9 до вчинення замаху на давання хабара посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК для встановлення групи інвалідності, отримавши від неї для передачі цим особам хабар на загальну суму 22 497 грн. 20 коп. За цим обвинуваченням вона виправдана у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор просив вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року) та призначеного їй покарання скасувати та постановити новий, яким засудити її за вчинення цього злочину та призначити покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі, а за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити їй покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
Посилався на невідповідність фактичним обставинам висновку суду про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України.
Стверджував, що судом не ураховано положення п.18 постанови Пленуму ВСУ № 10 від 06 листопада 2009 року про необхідність кваліфікації дій винної особи як шахрайство у разі, якщо вона отримує гроші чи цінності від іншої особи нібито для передачі службовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити. Якщо при цьому винна особа схилила певну особу до замаху на давання хабара, її дії слід кваліфікувати також за відповідною частиною статті 15 та відповідною частиною ст.369 КК України з посиланням на частину четверту статті 27 КК.
В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просила вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам справи.
Стверджувала, що коштів у ОСОБА_9 не брала, а висновок суду про її винуватість ґрунтується на показаннях свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , які є родичами потерпілої, а отже зацікавленими особами.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги про скасування вироку суду в частині виправдання обвинуваченої за вчинення підбурювання до вчинення замаху на давання хабара та ухвалення нового вироку з наведених у ній підстав і його заперечення проти апеляційної скарги обвинуваченої; пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника ОСОБА_7 про скасування вироку суду та закриття кримінального провадження з підстав невідповідності викладених у вироку висновків суду фактичним обставинам провадження та заперечення проти апеляційної скарги прокурора; пояснення потерпілої ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора про скасування вироку, наполягала на суворому покаранні і заперечила проти апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 ; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як установлено апеляційним судом, ОСОБА_8 близько 18-ї години 10 березня 2013 року повторно, з метою заволодіння шляхом обману коштами ОСОБА_9 , маючи відомості про її фізичну ваду з дитинства та намір оформити групу інвалідності, з мобільного телефону № НОМЕР_1 зателефонувала на мобільний телефон № НОМЕР_2 ОСОБА_9 і повідомила їй неправдиві відомості про те, що для встановлення їй групи інвалідності вже передала у Хмельницьку обласну МСЕК власні гроші в сумі 7 500 грн. та висловила вимогу про передачу їй цієї суми. При цьому пригрозила, що у разі ненадання їй цих коштів, вона, користуючись своїми зв`язками у медичній сфері, створить ОСОБА_9 серйозні проблеми з оформленням групи інвалідності.

17 березня 2013 року близько 16-ї години ОСОБА_8 знову зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про необхідність передачі їй вказаної суми, підтвердивши свої погрози і таким чином схилила останню до давання хабара.

ОСОБА_9 , будучи введеною таким чином в оману, не маючи таких коштів, змушена була позичити у ОСОБА_10 400 доларів США та 4 500 грн.

Близько 17-ї години 17 березня 2013 року ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, після чого разом з ОСОБА_9 поїхала в АДРЕСА_2 отримала від останньої кошти в сумі 400 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 3 197 грн. 20 коп. та 4 500 грн. нібито для передачі їх посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК. Але в дійсності не мала наміру цього робити. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_9 у сумі 7 697 грн. 20 коп., які використала на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 березня 2013 року близько 15-ї години ОСОБА_8 повторно, з метою схилити ОСОБА_9 до давання хабара, щоб заволодіти шляхом обману її коштами, зателефонувала до потерпілої і повідомила неправдиві відомості про те, що для встановлення групи інвалідності необхідно додатково надати посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК кошти в розмірі 14 800 грн. При цьому повідомила, що при незгоді дати хабара обмежить її законне право отримати групу інвалідності при проходженні медико-соціальної експертизи, використовуючи свої дружні зв`язки з посадовими особами Хмельницької обласної медико-соціальної експертної комісії.

ОСОБА_9 , не маючи такої суми грошей, попросила свою матір ОСОБА_11 , яка є пенсіонеркою, отримати для неї ці кошти в кредит у банку. 21 березня 2013 року близько 09-ї години ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, звідки разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 поїхали в м. Хмельницький на вул. Проскурівську, 33, де в приміщенні Хмельницького відділення ПАТ „Ідея Банк ОСОБА_11 уклала кредитний договір і отримала кошти на суму 14 800 грн.

Цього ж дня біля 15-ї години в м. Хмельницькому по вул. Пілотська, 1 біля приміщення Хмельницької обласної МСЕК ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_11 гроші в сумі 14 800 грн. нібито для передачі посадовим особам МСЕК для встановлення групи інвалідності, але в дійсності не мала наміру цього робити і таким чином шляхом обману заволоділа цими коштами, які використала на власні потреби.

Таким чином, ОСОБА_8 протягом 10-21 березня 2013 року, повідомивши неправдиві відомості та висловлюючи погрози, підбурила ОСОБА_9 до вчинення замаху на давання хабара посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК для встановлення їй групи інвалідності та отримала від неї для передачі цим особам кошти на загальну суму 22 497 грн. 20 коп.

Усього ОСОБА_8 шляхом обману, через підбурювання ОСОБА_9 до вчинення замаху на давання хабара посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК для встановлення їй групи інвалідності, заволоділа коштами ОСОБА_9 на загальну суму 22 497 грн. 20 коп. чим спричинила їй збитків у такому ж розмірі.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та детально викладеними у вироку доказами і є обґрунтованим.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину не визнала та зазначала, що не отримувала від ОСОБА_9 будь-яких коштів для передачі службовим особам Хмельницької обласної МСЕК для оформлення групи інвалідності.

Стверджувала, що від сина їй стало відомо, що ОСОБА_9 має вади здоров`я і бажає оформити собі групу інвалідності. У зв`язку зі станом свого здоров`я вона часто бувала в лікарні в м. Хмельницькому та була знайома з ОСОБА_13 , яка працювала в обласній МСЕК, а тому погодилась проконсультувати ОСОБА_9 з цього питання. Потім вона разом з ОСОБА_9 їздила до ОСОБА_13 у МСЕК та додому, де консультувалась. Разом з ОСОБА_9 та її матір`ю вона також їздила в банк м. Хмельницького оформляти кредит, однак для чого ОСОБА_9 потрібні були кредитні кошти вона не знала.

Суд належно оцінив такі її показання та спростував сукупністю наступних доказів.
Так, потерпіла ОСОБА_9 у суді показала, що має фізичну ваду ноги з дитинства. 02 лютого 2013 року ОСОБА_14 повідомив, що його матір ОСОБА_8 допоможе оформити їй групу інвалідності, у зв`язку з чим вона надала йому свої медичні картки. 10 березня 2013 року до неї зателефонував ОСОБА_14 і повідомив, що можливо зробити групу інвалідності, але за це потрібно заплатити лікарям 1 000 доларів США, однак вона відмовилась. Того ж дня до неї зателефонувала ОСОБА_8 та підвищеним тоном повідомила, що за оформлення їй групи інвалідності вона вже заплатила свої власні гроші в сумі 7 500 грн. і наполягала повернути їх. Коли ж вона відмовилась повернути ОСОБА_8 ці кошти, остання пригрозила, що в неї є зв`язки з лікарями і вона створить їй перешкоди в оформленні групи інвалідності. 17 березня 2013 року ОСОБА_8 повторно погрожувала їй по телефону, а тому вона позичила в своєї тітки ОСОБА_15 4 500 грн. та 400 доларів США, пояснивши тій, що ОСОБА_8 вимагає ці кошти за отримання групи інвалідності. Того ж дня близько 17-ї години вона разом з ОСОБА_8 та її сином їздила їх автомобілем у м. Хмельницький до ОСОБА_13 , яка працювала в МСЕК і мала займатись оформленням їй групи інвалідності. В автомобілі поблизу будинку ОСОБА_13 вона передала ОСОБА_8 4 500 грн. та 400 доларів США.
20 березня 2013 року близько 15-ї години до неї знов зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила про негайну передачу їй ще 14 800 грн., наголосивши, що без цих грошей вона ніколи не оформить групу інвалідності. Вона розповіла про це своїй матері і та погодилась взяти кредит у банку.
21 березня 2013 року близько 09-ї години ОСОБА_8 разом з сином приїхали до них додому та разом з матір`ю поїхали в м. Хмельницький, де в ПАТ „Ідея Банк ОСОБА_11 отримала кредит у сумі 14 800 грн., які вона передала ОСОБА_8 . Отримавши гроші, ОСОБА_8 пішла у лікарню та повернувшись повідомила, що все буде вирішено позитивно.
У подальшому з грудня 2013 року ОСОБА_8 та її син уникали з нею розмов про оформлення групи інвалідності. У березні 2014 року вона з чоловіком звернулась з цього приводу в МСЕК, то їй повідомили, що будь-яких відомостей з приводу оформлення їй групи інвалідності немає і вона зрозуміла, що ОСОБА_8 її обманула.
Аналогічні показання дали в суді чоловік потерпілої та її мати відповідно свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Свідок ОСОБА_10 в суді підтвердила, що її племінниця ОСОБА_9 17 березня 2013 року позичила в неї 4 500 грн. та 400 доларів США вказавши, що їй необхідно повернути ОСОБА_16 7 500 грн., щоб оформити групу інвалідності, інакше вона буде мати з цим проблеми.
Свідок ОСОБА_13 показала, що вона працює медичним реєстратором Хмельницької обласної МСЕК, однак ОСОБА_8 будь-яких коштів за оформлення групи інвалідності їй не давала. У 2013 році ОСОБА_8 запропонувала їй вилікувати її від тяжкої хвороби, на яку вона хворіє. У зв`язку з цим ОСОБА_8 та ще кілька людей приїжджали до неї додому, де перша на кухні проводила обряд на позбавлення від „поробленого, за що взяла з неї 1 450 грн.
Підстав сумніватись у правдивості показань цих свідків, колегія суддів не вбачає.

Факт отримання ОСОБА_11 кредитних коштів у сумі 14 800 грн. підтверджений копією кредитного договору від 21 березня 2013 року.
Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що вона не отримувала від ОСОБА_9 будь-яких коштів, а висновок суду з цього приводу ґрунтується лише на показаннях свідків, які є родичами потерпілої, на увагу не заслуговують.
Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненого повторно, та правильно кваліфікував її дії за ч.2 ст.190 КК України.

Разом з тим, переконливими є доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість виправдання ОСОБА_8 за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України.
Відповідно до вимог ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За змістом ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню чи зміні з зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання.
Як установлено апеляційним судом, ОСОБА_8 близько 18-ї години 10 березня 2013 року повторно, з метою схилити ОСОБА_9 до давання хабара, маючи відомості про її фізичну ваду з дитинства та намір оформити групу інвалідності, з мобільного телефону № НОМЕР_1 зателефонувала на мобільний телефон № НОМЕР_2 ОСОБА_9 і повідомила їй неправдиві відомості про те, що для встановлення їй групи інвалідності вже передала посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК, які у відповідності до ст.3 Закону України „Про основи соціальної захищеності інвалідів Украни та п.4 Положення „Про медико-соціальну експертизу, затвердженого КМУ є органом медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади в сфері охорони здоров`я та у відповідності до п. ж ч.1 ст. 4 Закону України „Про запобігання і протидії корупції є суб`єктами відповідальності за корупційні діяння та особами, уповноваженими на виконання функцій держави в частині встановлення інвалідності, власні гроші в сумі 7 500 грн. Також ОСОБА_8 висловила вимогу про передачу їй цієї суми. При цьому пригрозила, що у разі ненадання їй цих коштів, вона, користуючись своїми зв`язками у медичній сфері, створить ОСОБА_9 серйозні проблеми з оформленням групи інвалідності, таким чином схилила ОСОБА_9 до давання хабара посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК, для чого ОСОБА_9 того ж дня позичила у Васильківської 400 доларів США та 4 500 грн.

У подальшому 17 березня 2013 року близько 17-ї години ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, після чого разом з ОСОБА_9 поїхала в АДРЕСА_2 отримала від останньої кошти в сумі 400 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 3 197 грн. 20 коп., та 4 500 грн. нібито для передачі їх посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК. Але в дійсності не мала наміру цього робити. Таким чином, ОСОБА_8 шляхом обману заволоділа коштами ОСОБА_9 у сумі 7 697 грн. 20 коп., які використала на власні потреби.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 20 березня 2013 року близько 15-ї години ОСОБА_8 повторно, з метою заволодіння шляхом обману коштами ОСОБА_9 , зателефонувала до потерпілої і повідомила неправдиві відомості про те, що для встановлення групи інвалідності необхідно додатково надати посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК кошти в розмірі 14 800 грн.

ОСОБА_9 , не маючи такої суми грошей, попросила свою матір ОСОБА_11 , яка є пенсіонеркою, отримати для неї ці кошти в кредит у банку. 21 березня 2013 року близько 09-ї години ОСОБА_8 приїхала в с. Рудка Дунаєвецького району, звідки разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_11 поїхали в м. Хмельницький на вул. Проскурівську, 33, де в приміщенні Хмельницького відділення ПАТ „Ідея Банк ОСОБА_11 уклала кредитний договір і отримала кошти на суму 14 800 грн.

Цього ж дня біля 15-ї години в м. Хмельницькому по вул. Пілотська, 1 біля приміщення Хмельницької обласної МСЕК ОСОБА_8 отримала від ОСОБА_11 гроші в сумі 14 800 грн. нібито для передачі посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК для встановлення групи інвалідності, але в дійсності не мала наміру цього робити і таким чином шляхом обману заволоділа цими коштами, які використала на власні потреби.

ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року), що полягало в тому, що вона протягом 10-21 березня 2013 року, повідомивши неправдиві відомості та висловлюючи погрози, підбурила ОСОБА_9 до вчинення замаху на давання хабара посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК для встановлення групи інвалідності, отримавши від неї для передачі цим особам хабар на загальну суму 22 497 грн. 20 коп.

Виправдовуючи ОСОБА_8 за цим обвинуваченням, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_9 як виконавець злочину до відповідальності притягнута не була, а дії ОСОБА_8 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України і додаткової кваліфікації за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України не потребують, оскільки вона не мала наміру передавати будь-які кошти посадовим особам Хмельницької обласної МСЕК, яких слідством теж не встановлено.
Проте з таким висновком колегія суддів погодитися не може.
У місцевому та апеляційному судах обвинувачена заперечувала проти такого обвинувачення, посилаючись на непричетність до цього.
Разом з тим, апеляційним судом установлено, що ОСОБА_17 неодноразово телефонувала до потерпілої ОСОБА_9 з вимогою передати їй кошти, нібито для службових осіб Хмельницької обласної МСЕК для оформлення їй групи інвалідності та зазначала, що в іншому випадку створить їй проблеми в оформленні документів у законному порядку. Потерпіла ОСОБА_9 була переконана у тому, що передає гроші ОСОБА_8 саме для службових осіб Хмельницької обласної МСЕК.
Ці обставини підтвердили в місцевому суді потерпіла ОСОБА_9 та свідки ОСОБА_11 ОСОБА_12 , ОСОБА_10 .
При цьому колегія суддів бере до уваги те, що в тому разі, якщо завдяки обману винуватий викликає бажання в особи вчинити кримінально-протиправне діяння, вчинення якого вона вважає для себе у даній ситуації вигідним, то його діяння необхідно розглядати в аспекті положень інституту співучасті. Обдурюючи іншу особу, винуватий схиляє її до вчинення кримінально-правового діяння і в такий спосіб виконує роль підбурювача до злочину. Те, що сам винуватий достеменно знає (не може не знати), що злочин не буде закінчений, оскільки, обманюючи особу, він завчасно робить неможливим доведення злочину до кінця, значення не має. Замах на злочин це теж самостійний вид незакінченого злочину і підбурювання до вчинення замаху на злочин, коли для самого підбурювача є той факт, що злочин, хоч і не буде доведено до кінця, жодним чином не виключає ні факту підбурювання, ні кримінальної відповідальності за такі дії.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 26 квітня 2002 року Про судову практику у справах про хабарництво, якщо винний отримує від іншої особи гроші чи інші цінності начебто для передачі іншій службовій особі як хабар, маючи намір не передавати їх, а привласнити, вчинене належить розцінювати як шахрайство і кваліфікувати за відповідною частиною статті 190 КК України. Однак якщо при цьому винний сам схиляв хабародавця до передачі йому цінностей, його дії належить також кваліфікувати як підбурювання до закінченого замаху на дачу хабара, тобто ще за частиною четвертою статті 27, частиною другою статті 15 і відповідною частиною статті 369 КК України.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обвинувачена ОСОБА_17 підбурила ОСОБА_9 до закінченого замаху на дачу хабара, а тому її дії слід додатково кваліфікувати за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України. У зв`язку з цим вирок суду в частині виправдання ОСОБА_8 підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.
При призначенні обвинуваченій покарання, колегія суддів відповідно до вимог ст.65 КК України ураховує тяжкість вчинених нею правопорушень, дані про особу обвинуваченої, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_8 раніше несудима, позитивно характеризується за місцем проживання, але схильна до вчинення злочинів, пов`язаних із шахрайством, вчинила злочини середньої тяжкості.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченій, судом не встановлено.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про призначення їй покарання у виді обмеження волі.
У засіданні апеляційного суду обвинуваченою ОСОБА_8 заявлено клопотання про застосування до неї Закону України „Про амністію у 2014 році, бо нею вчинено не тяжкі злочини і вона має на утриманні матір, яка досягла 70-річного віку, а інших працездатних дітей у тої немає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, колегія суддів уважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. „є ст.1 Закону України „Про амністію у 2014 році, який набрав чинності 19 квітня 2014 року, підлягають звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, засуджені за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до статті 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом мають одного чи обох батьків, які досягли 70-річного віку або визнані інвалідами першої групи, за умови, що в цих батьків немає інших працездатних дітей.

Злочини, передбачені ч.2 ст.190 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України (в редакції закону від 07 квітня 2011 року), за які ОСОБА_8 засуджується цим вироком, вчинені нею в березні 2013 року, тобто до набрання чинності Законом України „Про амністію у 2014 році та відповідно до ст.12 КК України є злочинами середньої тяжкості.

ОСОБА_8 має матір ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якої інших працездатних дітей немає. Це підтверджено дослідженими в засіданні апеляційного суду оригіналами свідоцтва про народження ОСОБА_19 , свідоцтва про одруження ОСОБА_20 та ОСОБА_19 , паспорта ОСОБА_18 , свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , паспорта ОСОБА_8 , свідоцтва про народження ОСОБА_23 (рідного брата обвинуваченої) та його пенсійного посвідчення.

Не є перешкодою для застосування цього закону й те, що ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2014 року на підставі акту амністії ОСОБА_8 вже було звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 08 квітня 2014 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.405, 407, 409, 411, 413, 418, 419 КПК України, п.„є ч.1 Закону України „Про амністію у 2014 році, колегія суддів,

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дунаєвецького районного суду від 12 червня 2015 року щодо ОСОБА_8 в частині виправдання її за ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України скасувати та ухвалити новий.
Визнати ОСОБА_8 винною за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369 КК України та призначити їй покарання у виді 3 років 6 місяців обмеження волі.
Уважати ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_8 3 роки 6 місяців обмеження волі.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_8 про застосування до неї акту амністії задовольнити.

На підставі п.є ч.1 Закону України „Про амністію у 2014 році звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Судді:/підписи/

Згідно з оригіналом:

Суддя апеляційного суду ОСОБА_2