Провадження № 11-кп/780/73/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
Категорія 18 19.01.2016

УХВАЛА
Іменем України
19 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ апеляційного суду Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю:
прокурора ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого Рокитнянським районним судом Київської області від 07.08.2015 за ч. 1 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту,

засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді 6 місяців арешту. Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_7 визнано винним у таємному викраденні чужого майна, вчиненому повторно за наступних обставин: 06 липня 2015 року близько 23 год.40 хв. на території садового товариства «Хуторок» в селі Фурси Білоцерківського району Київської області з ділянки «№ 166 таємно викрав 36.52м3 газобетонних блоків «АЕРОК» 200*288*600 мм вартістю 31 328 грн. 80 коп., які належали ОСОБА_8 Викрадене погрузив на автомобіль «КАМАЗ» з причепом та вивіз із місця скоєння злочину.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року та пом`якшити йому покарання, призначивши покарання без ізоляції від суспільства із застосуванням ст. 75 КК України та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

На думку апелянта, вирок суду є несправедливим і занадто суворим, оскільки не відповідає його особі. Зазначає, що хоча судом і були встановлені обставини, що пом`якшують покарання, однак, при його призначенні не були враховані в повній мірі характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Окрім того, на думку обвинуваченого, його виправлення можливе і без ізоляції від суспільства. Він є особою, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, хворіє на цукровий діабет, потребує постійного лікування та госпіталізації в ендокринологічному відділенні лікарні, здійснює догляд за одинокою матір`ю пенсійного віку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про відсутність підстав для зміни вироку суду і пом`якшення покарання обвинуваченому, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Оскільки в суді першої інстанції розгляд справи було проведено згідно приписів ст. 349 КПК України, то апеляційним судом не перевіряються фактичні обставини справи, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про невідповідність призначеного покарання і його несправедливість через суворість, то вони є надуманими.

Судом першої інстанції обвинуваченому було призначено найбільш м`яке покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, при цьому судом були враховані всі обставини, на які посилається апелянт.

Судом у вироку були зазначені обставини, що пом`якшують покарання. Зокрема, було враховано його щире каяття, відшкодування збитків потерпілому, а також те, що обвинувачений є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи. Обставини, що обтяжують покарання не встановлено.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що суд, призначаючи покарання за сукупністю злочинів, правильно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить застосувати до нього положення ст. 75 КК України, відповідно до яких, суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особи винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є неможливим у даному випадку, оскільки вказана норма закону не може бути застосована до такого виду покарання як арешт.

Призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України відповідає характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення й даним про його особу і є необхідним для виправлення останнього та запобіганню новим злочинам.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:
вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.
Головуючий:

Судді: