АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Єдиний унікальний номер справи: 666/4780/15-к
Номер провадження : 11-кп/791/969/15 Головуючий в І інстанції : ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК України Доповідач: ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року листопада місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого судді : ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

З участю прокурора: ОСОБА_5

Секретаря: ОСОБА_6

Обвинуваченого: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Херсоні у залі Апеляційного суду Херсонської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000458,за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 вересня 2015 року щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, українця, громадянина України, працюючого ТД «Херсон», зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , не судимого,
в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

У відповідності зі ст.ст.75, 76 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням обов`язків: повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в органи кримінально-виконавчої інспекції; не виїжджати без їх дозволу за територію України.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Комунального закладу «Херсонська обласна клінічна лікарня» 4535,25 грн. за лікування ОСОБА_8 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальні збитки в сумі 21207 грн. 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати у справі за проведення судових експертиз у сумі 601 грн.74 коп.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним і засуджено за те, що він 28.07.2015 року близько 01.20 год., керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2108» д/н НОМЕР_1 , здійснюючи рух заднім ходом по вул. Л.Українки зі сторони вул. Лермонтова в напрямку вул. Кірова в с. Зеленівка м. Херсон, грубо порушуючи вимоги п.п.2.3 б) та 10.9 ПДР України, виявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїжджої частини з послідуючим наїздом на перешкоду у вигляді дерева. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пасажиру автомобіля ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 183, заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР України з боку водія ОСОБА_7 , а саме: відповідно до п.п 2.3 б) для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; відповідно до п.п.10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи правильність кваліфікації дій засудженого, вважає, що вказаний вирок є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з призначенням покарання, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення або особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляції посилається на те, що суд, призначаючи ОСОБА_7 основне та додаткове покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки та звільнивши його на підставі ст.75 КК України від їх відбування з випробуванням строком на 2 роки, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2013 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд, відповідно до ст.77 КК України, може призначити додаткові покарання, які підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Таким чином, ОСОБА_7 незаконно звільнено від відбування додаткового покарання, тобто неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Просить вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 22.09.2015 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Постановити новий вирок за яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст.75, п.п.2-4 ст.76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та доводи апеляції, думку прокурора, який підтримав апеляцію, обвинуваченого, який просив апеляцію прокурора зальнити, заслухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні правопорушення, за яким його засуджено, за встановлених і викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України обґрунтовано доказами, які досліджено судом у порядку ч.3 ст.349 КПК України та ніким не оспорюються.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.50, ст. 65 КК України, враховував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів вчинених з необережності, особу обвинуваченого, який неодружений, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, на обліку в наркологічному диспансері та в психіатричній лікарні не перебуває, раніше не судимий, наявність пом`якшуючих покарання обставин, таких як визнання вини та щире каяття, сприяння розкриттю злочину, намагання усунути наслідки злочину, звернення до потерпілої з вибаченням та відшкодування матеріальної шкоди потерпілій, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд призначив ОСОБА_7 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора в апеляції щодо невірного застосування судом ст.75 КК України.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд, визнавши ОСОБА_7 винним та засудивши його за ч.2 ст.286 КК України, призначив йому основне та додаткове покарання, але у резолютивній частині вироку не зазначив, що статтю 75 КК України застосовано лише до основного покарання, а додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки підлягає окремому виконанню.

Згідно з п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2013 р.№ 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд, відповідно до ст.77 КК України, може призначити додаткові покарання, які підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора в цій частині є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок районного суду, в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку.

Обговорюючи питання про міру покарання, колегія суддів, у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує конкретні обставини справи, тяжкість скоєного ним злочину - вчинив тяжкий злочин, вчинений з необережності, обставини що пом`якшують покарання, а саме позитивну характеристику винного, щире каяття у вчиненому, вперше вчинив злочин, та вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Херсона від 22 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.75, п.п.2-4 ст. 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням строком на 2 роки, поклавши на нього обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчій інспекції.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно та може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий (підпис) ОСОБА_2

Судді: (підпис) ОСОБА_3

(підпис) ОСОБА_4