АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/774/1582/15 Справа № 190/975/15-к Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - ОСОБА_2

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з кримінальних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
- 05.02.2008 року Нікопольським міськрайонним судом за ст.185 ч.3, 75, 76 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;
- 17.09.2009 року тим же судом за ст.ст.185 ч.3, 186 ч.2, 190 ч.2, 357 ч.3, 353, 71 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільненого 16.03.2012 року умовно-достроково на 7 місяців 4 дні з місць позбавлення волі;
- 26.11.2012 року тим же судом за ст.ст. 185 ч.2, 263 ч.1 КК України на 2 роки позбавлення волі;
- 27.02.2013 року тим же судом за ст.190, 71 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;
-12.12.2013 року тим же судом за ст.ст.309 ч.1, 263 ч.1, 70, 71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі,
якою відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове його звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України.

В С Т А Н О В И Л А:

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що, ОСОБА_7 згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2013 року засуджений за ч.1 ст.309, ч.1 ст.263, ст.ст.70,71 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі.

18.06.2015 року ОСОБА_7 звернувся до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 , суд першої інстанції послався на те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії № 122 характеризується посередньо. На виробництві установи не працевлаштований. Протягом 2014 року двічі заохочувався за сумлінну поведінку та ставлення до праці, 30.04.2014 року застосовано стягнення у виді попередження за невиконання змінного завдання, яке на час розгляду справи зняте за плином часу. ОСОБА_7 приймає участь у виховних заходах, на які реагує задовільно, як приймає участь у програмах диференційованого виховного впливу. Також суд вказав на те, що посилання засудженого на необхідність застосування до нього положень ст.81 КК України через стан здоров`я є хибним і необґрунтованим, так як документів, які б підтвердили незадовільний стан здоров`я засудженого чи проходження курсів лікування за час відбування покарання, в особовій справі останнього немає.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду, вважає судове рішення першої інстанції незаконним. Зазначає, що судом була допущена неповнота судового розгляду, висновки суду мають суперечності, не була витребувана з ВК № 122 медична довідка, не прийнято до уваги факт про його працю, не витребувані відомості про його заробітну плату, просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, застосувавши положення ст.81 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, в межах поданої апеляції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, 16.03.2012 року до нього було застосовано умовно-дострокове звільнення, але вже 26.11.2012 року він був знову засуджений Нікопольськиий районним судом Дніпропетровської області за ст.ст.185 ч.2, 263 ч.1 КК України. Характеризується він посередньо, на виробництві установи не працевлаштований, на даний час не має ані стягнень, ані заохочень. Згідно характеристики, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування та розпорядок для установи. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, має завжди охайний вид, підтримує соціальний зв`язок з рідними, цінує родинні стосунки.

В судовому засіданні в суді першої інстанції представник установи ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання засудженого, зазначивши, що останній не довів своє виправлення.
Доводи засудженого в апеляційній скарзі про те, що він заслуговує на те, щоб до нього застосували умовно-дострокове звільнення, колегія суддів вважає необґрунтованими та повністю підтримує висновки суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення.

Так, підставою умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є: фактичне відбуття засудженим певної частини призначеного йому покарання та доведення засудженим свого виправлення. Доведення засудженим свого виправлення означає досягнення ним такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів. Виправлення засудженого має бути підтверджене сумлінною поведінкою і ставленням до праці.
Разом з тим, від сумлінної поведінки слід відрізняти пристосування засуджених до вимог адміністрації колонії з метою отримання пільг або уникнення покарання, тоді як реальна поведінка свідчить про негативну спрямованість особистості, або коли засуджені дотримуються вимог режиму тільки під контролем з боку адміністрації.
Про сумлінну працю засудженого додатково може свідчити отримання ним заохочень, передбачених відповідним законодавством (трудовим, кримінально-виконавчим, військовим).
Суд першої інстанції вірно вказав на те, під сумлінною поведінкою засудженого слід вважати не тільки пасивну форму поведінки ОСОБА_7 , яка полягає у стриманні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активну форму його поведінки.
Також суд законно зазначив у своєму рішенні, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, визначене ст.81 КК України і не передбачає звільнення від покарання за хворобою. Питання звільнення за хворобою вирішується відповідно до ст.84 цього Кодексу, мають інші підстави і наслідки для такого звільнення.
Виходячи з матеріалів, які були предметом дослідження суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати, що поведінка засудженого ОСОБА_7 під час відбування покарання є зразковою та свідчить про його повне виправлення, та обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про застосування до останнього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2015 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Ухвала може бути оскаржена і на неї може бути подана касаційна скарга у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженому, який знаходиться під вартою в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Судді: