АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-сс/793/416/15 Справа № 711/7640/15-к Категорія: ст. ст. 183, 193, 199 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючого суддів при секретарі ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
з участю прокурораОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2015 року, якою продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23.10.2015 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, неодружений, не працює, з повною середньою спеціальною освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України,

в с т а н о в и л а :
Відділом з розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ УМВС України в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000090 від 04.04.2014 відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п. 3, 12 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Безпосередньо ОСОБА_7 на даний час підозрюється у вчиненні замаху на навмисне знищення чужого майна шляхом підпалу, а саме сільськогосподарської техніки та особистих транспортних засобів, належних ОСОБА_16 та ОСОБА_17 у м. Тальне Черкаської області, а також у незаконному зберіганні боєприпасів, а саме ручної гранати РГД-5 у власному транспортному засобі, на якому ОСОБА_7 перебував в м. Тальне 11.07.2015 року.

13.07.2015 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України.

Крім того, 20.08.2015 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, а саме у вчиненні незаконного позбавлення волі та викраденні людини за попередньою змовою групою осіб, що спричинило тяжкі наслідки, а саме в тому, що він 04.04.2014 року близько 20 години 30 хвилин за попередньою змовою групою осіб та разом з ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , знаходячись біля домоволодіння АДРЕСА_2 , на замовлення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисно, незаконно позбавили волі та викрали ОСОБА_18 .

14.07.2015 відносно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 45 днів, тобто до 24.00 години 24.08.2015.

20.08.2015 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СУ УМВС України в Черкаській області, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_19 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді від 21 серпня 2015 року продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 на шістдесят днів, тобто до 23.10.2015 року, та залишено без змін визначений ухвалою від 14.07.2015 слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_20 розмір застави в сумі 82824 грн.

Ухвала мотивована тим, що слідчим суддею встановлена наявність обґрунтованої підозри, тобто наявність встановлених фактів і інформації, зазначених у клопотанні слідчого, які переконують суд першої інстанції в тому, що підозрюваний ОСОБА_7 міг вчинити таке кримінальне правопорушення.

Також, зазначено в оскаржуваній ухвалі, встановлена відсутність міцних соціальних зв`язків у підозрюваного, як то наявність сім`ї, дітей, офіційного працевлаштування.

Крім того, слідчий суддя вказує, що можливі процесуальні порушення та граматичні помилки, на які посилаються захисники підозрюваного, не є предметом дослідження під час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Водночас, слідчий суддя взяв до уваги, як можливий ризик, аргументування сторони обвинувачення про те, що досудове розслідування не проведено у повній мірі, не встановлено повне коло осіб, причетних до цього тяжкого злочину, а застосування іншого запобіжного заходу дасть змогу спілкуватися підозрюваному з особами, які перебувають у розшуку, та впливати як на них, так і на свідків чи інших осіб, причетних до вказаних кримінальних правопорушень.

Крім того, застосування інших, більш м`яких, видів запобіжних заходів слідчий суддя визнає недостатніми для забезпечення мети застосування запобіжного заходу в даному випадку, у зв`язку із наявністю обґрунтованих ризиків у поданому клопотанні.

Метою продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_7 є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам з його боку переховуватися від органів досудового розслідування.

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2015 року та відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя і здоров`я особи, СУ УМВС України в Черкаській області, старшого лейтенанта міліції ОСОБА_19 від 20.08.2015 року про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 .

Свою апеляційну скаргу захисник мотивує тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена на підставі недопустимих доказів.

Апелянт вказує, що відповідно до змісту ч. 1 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Дія попередньої ухвали від 14.07.2015 року (провадження №1-кс/711/1761/15) про тримання під вартою ОСОБА_7 закінчується 24.08.2015 року.

Визначений вказаною нормою кримінального процесуального права строк подання клопотання про продовження строку тримання під вартою сплив 19.08.2015 року, а, відтак, зазначає апелянт, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, з настанням 20.08.2015 року втратили право подавати таке клопотання.

Однак, прокурор чи слідчий не подавали до суду клопотання про поновлення цього строку із зазначенням поважних причин його пропущення, слідчий суддя з власної ініціативи цей строк не поновив.

Тому, зазначає апелянт, слідчий суддя залишив поза увагою відсутність у прокурора та слідчого права на звернення до суду із клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Також зі змісту матеріалів досудового розслідування не вбачається неспростовних, безсумнівних і допустимих доказів, якими підтверджується причетність ОСОБА_7 до вчинення передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст.15 ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України кримінально караних діянь.

Крім того, вказує, що в результаті обшуку автомобіля ВАЗ, д.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , і його самого не виявлено і не вилучено жодного предмету, з використанням якого можливо добута полум`я.

Оглядом транспортного засобу і предмету не виявлено жодного забороненого до вільного обігу предмету. Доказів, що схожа на гранату РГД-5 із запалом залізяка є зброєю, як і доказів призначення експертизи щодо цієї залізяки, слідчому судді не надано.

В протоколах допитів свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 не зазначено про ОСОБА_7 та його автомобіль ВАЗ, д.н. НОМЕР_1 , на бампері якого зліва спереду під фарою такі самі пошкодження, як і на двох відзнятих міліцією фотографіях.

З протоколів допиту підозрюваного ОСОБА_7 неможливо достеменно встановити час і місце проведення цих процесуальних дій, чи був при цьому присутній адвокат і чи здійснювалася фіксація на технічні пристрої.

Крім того, зауважує, що відповідно до даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , перша реєстрація автомобіля ВАЗ, д.н. НОМЕР_1 , відбулася 21.03.2014 року, друга - 16.07.2014 року, тобто ОСОБА_7 в останню дату став власником цього автомобіля, а, відтак, події, що з ним або з його використанням відбувалися в строк з 21.03.2014 року по 16.07.2014 року, не мають відношення до ОСОБА_7 взагалі.

За таких обставин висновки експертів № 20-871 від 06.08.2015 року та № 20-873 від 05.08.2015 року дають підстави підозрювати, що дії попередніх володільців цього автомобіля мають відношення до подій 04.04.2014 року щодо ОСОБА_18 .

Також з висновків експертів від 07.04.2014 року № 1/406 та від 18.07.2014 року № 1/830 вбачається, що вилучені сліди шин могли бути залишені будь-яким транспортним засобом з такими або аналогічними шинами. Доказів, що ОСОБА_7 в строк з 21.03.2014 року по 16.07.2014 року був володільцем цього автомобіля слідчому судді не надано.

Також скаржником зазначено, що матеріали були одержані стороною обвинувачення в результаті процесуальних дій без присутності підозрюваного ОСОБА_7 і його захисників, а тому згідно вимог ст. 87 КПК України вони є недопустимими доказами.

Крім того, апелянт вказує, що в тексті матеріалів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується підозра, відсутні застережні підписи сторони обвинувачення й інших осіб, які брали участь в процесуальних діях, передусім понятих, виправлення «граматичних помилок» чи будь-яких інших, а тому все зазначене в цих матеріалах належить сприймати і досліджувати відповідно до буквального змісту.

Також, в оскаржуваній ухвалі не зазначено обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та не вказано належних і допустимих доказів на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Проте, в оскаржуваній ухвалі відсутнє обґрунтування неможливості запобігання зазначеним в клопотанні слідчого ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також слідчим суддею не взято до уваги наявність у підозрюваного ОСОБА_7 постійного місця проживання, де він характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою ЖБК «Ромашка-1» від 03.08.2015 року № 147. Підозрюваний ОСОБА_7 в строк з лютого 2013 року по лютий 2014 року працював майстром виробничого навчання по керуванню транспортними засобами в ПП «Автошкола «Карат», що по вул. Драгоманова, 31 в м. Києві, де характеризується як професіонал, якого поважає колектив.

ОСОБА_7 в строк з 17.09.2007 року по 02.11.2007 року проходив практику на робочому місці кухаря в СПД ФОП ОСОБА_24 , де характеризується виключно позитивно.

Підозрюваний ОСОБА_7 в строк з жовтня 2014 року по квітень 2015 року працював кухарем 4-розряду в ресторані «Тарантіно», що по вул. Драгоманова, 29 в м. Києві, де характеризується виключно позитивно.

Згідно статті 62 Конституції України закріплена презумпція невинуватості. В частині 3 цієї статті зазначено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності виші особи тлумачаться на її користь.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник апеляційну скаргу підтримали з мотивів, які в ній наведені.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги та просив її відхилити. Вказав, що існує надто великий ризик того, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може зникнути з метою ухилення від відповідальності та перешкоджати судовому провадженню.

Заслухавши доповідача, підозрюваного, захисників, прокурора, вивчивши матеріли кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. При цьому підставою для застосування такого запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 вказаної вище статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

На думку колегії суддів, слідчий суддя місцевого суду вірно встановив, що за матеріалами досудового розслідування ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років.

Колегія суддів погоджується з позицією слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ризиків можливого спілкування підозрюваного з особами, які перебувають у розшуку та впливу як на них, так і на свідків чи інших осіб причетних до даних кримінальних правопорушень.

Також, ОСОБА_7 згідно з даними матеріалів кримінального провадження є не одружений, не має дітей, не працює, проживає у іншій області, що вказує на відсутність сталих соціальних зв`язків.

Крім цього, він обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину щодо певних конкретних потерпілих осіб, тому його перебування на свободі може поставити цих осіб у небезпеку.

Колегія суддів вбачає, що слідчий суддя обґрунтовано встановив той факт, що ризики, які існували на час вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зникли, а навпаки залишаються актуальними.

Стосовно доводів захисника про те, що клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_25 під вартою було подано слідчим до слідчого судді менш ніж за п`ять днів до закінчення строку, визначеного попередньою ухвалою, згідно з положеннями ч. 1 ст. 199 КПК України, колегія суддів вбачає, що такі доводи є слушними лише в певній частині. Зокрема, захисник слушно стверджує, що такий строк був порушений, адже строк тримання ОСОБА_25 під вартою, визначений попередньою ухвалою, закінчувався 24 серпня 2015 року, тоді як клопотання про продовження цього строку надійшло до слідчого судді 20 серпня 2015 року. Однак, захисник невірно тлумачить для себе правові наслідки такого порушення.

Захисник вбачає, що внаслідок спливу указаного вище строку, тобто у період менш ніж за 5 днів до спливу строку тримання особи під вартою, слідчий та/чи прокурор втрачають право на подання вказаного клопотання до слідчого судді. З такою позицією захисника погодитися неможливо. На думку колегії суддів, вказана норма закону існує з тією метою, щоб забезпечити належну можливість для слідчого судді провести розгляд клопотання у виважених часових рамках, а також з метою того, щоб інші сторони кримінального провадження мали час належно ознайомитися з клопотанням та додатками до нього й мали достатню можливість підготувати свою правову позицію. Якщо вказані права учасників кримінального провадження були забезпечені, то сам факт порушення вказаного строку не може призводити до незаконності клопотання як такого, а також не може вказувати на втрату з цього моменту слідчим чи прокурором права на його подання до слідчого судді. Також слідчий суддя, якщо визнає це необхідним, має право відреагувати на таке порушення строку відповідною ухвалою, однак це не може бути підставою для відмови у прийнятті клопотання слідчим суддею до розгляду по суті. Даних про те, що при поданні клопотання до слідчого судді не були дотримані права окремих учасників кримінального провадження (наприклад, права на захист підозрюваного тощо) в апеляційній скарзі немає.

Враховуючи це, колегія суддів вбачає, що й на даний час вказаним вище ризикам дієво може запобігти лише такий запобіжний захід як тримання під вартою, й менш суворий запобіжний захід є недостатнім для цього. Тому вбачає, що слідчий суддя обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою для підозрюваного.

Враховуючи указане вище та керуючись ст. ст. 193, 194, 199, 396, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2015 року, якою продовжено строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто до 23.10.2015 року, відносно ОСОБА_7 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :