Носівський районний суд Чернігівської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2010 року Носівський районний суд в складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю. прокурора Єременка Р.А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 03.06.1983р.н., уродженки і жительки Чернігівської області м.Носівка вул..Перемоги 15, громадянки України, українки, ІНФОРМАЦІЯ_1, працюючої спеціалістом Носівського відділення ЧРУ ПАТ КБ «Приватбанк», раніше не судимої, обвинувачуваної по ст.367 ч.І КК України,

ОСОБА_2 15.07.1978р.н., уродженця і жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 Б кв.50, громадянина України, українця, ІНФОРМАЦІЯ_3, непрацюючого, раніше не судимого, обвинувачуваного по ст.358 ч.І КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 з 12.02.2008 року по 21.10.2009 року постійно обіймала посаду молодшого спеціаліста з «Експрес» кредитування Носівського відділення ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк», пов»язану з виконанням адміністративно-господарських обов»язків і вивлялась таким чином службовою особою.

19.09.2008року молодший спеціаліст з «Експрес» кредитування Носівського відділення ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 кредитний договір №251443 на суму шість тисяч доларів США, що у національній валюті дорівнювало 30480 гривень. Того ж дня з метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань по вищевказаному кредитному договору ОСОБА_1 внаслідок неналежного ставлення до виконання своїх службових обов»язків за відсутності особи поручителя, не з»ясувавши її дійсного волевиявлення бути поручителем, оформила договір поруки №251443, поручителем по якому зазначила ОСОБА_3, хоча сама ОСОБА_3 про оформлення на неї такого договору нічого не знала.

Строк погашення заборгованості за кредитним договором від 19.09.2008 року минув 18.12.2009 року, але по даний час ОСОБА_2 не виконує своїх зобов»язань по сплаті заборгованості за кредитним договором і його борг перед банком становить 45688 гривень 96 коп.

Внаслідок такого несумлінного ставлення ОСОБА_1 до виконання своїх службових обов»язків ПАТ КБ «Приват Банк» позбавлено можливості задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом стягнення заборгованості з поручителя, на що банк розраховував при укладенні договору поруки, тобто інтересам банку спричинені матеріальні збитки, які у 100 разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що є істотною шкодою.

19.09.2008року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 уклав для потреб бізнесу у Носівському відділенні ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» кредитний договір №251443 на суму шість тисяч доларів США, що у національній валюті дорівнювало 30480 гривень. Того ж дня при оформленні молодшим спеціалістом з «Експрес» кредитування Носівського відділення ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_1 договору поруки для забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов»язань по вищевказаному кредитному договору ОСОБА_2 повідомив їй, що поручителем буде виступати його дружина ОСОБА_3, надавши при цьому паспорт ОСОБА_3 та довідку про присвоєння їй ідентифікаційного номеру, після чого від імені ОСОБА_3 засвідчив ксерокопії сторінок її паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, підробивши підписи ОСОБА_3 та її прізвище й ініціали, а також підробив прізвище, ініціали й підпис ОСОБА_3 на згоді на укладення позичальником кредитного договору №251443 від 19.09.2008 року та підписи ОСОБА_3 на двох екземплярах договору поруки №251443. Вказані документи з підробленими підписами ОСОБА_2 віддав ОСОБА_1, після чого кредитні кошти в сумі шість тисяч доларів США були зараховані на відкритий йому картковий рахунок №559344, а потім отримані ним готівкою в касі відділення банку. Сама ОСОБА_3 про укладення її чоловіком вищевказаного кредитного договору нічого не знала.

Допитана як підсудна ОСОБА_1 ОСОБА_4 винною себе по ст.367 ч.І КК України визнала повністю і дала показання, що з лютого 2008 року вона працювала спеціалістом з «Експрес» кредитування у Носівському відділенні ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк», а з 21.09.2010 року пішла у декретну відпустку. Процедура видачі «Експрес» кредитів була такою, що спочатку клієнт, суб»єкт підприємницької діяльності писав заяву на отримання кредиту, після чого надавав необхідні документи, а саме: оригінал свого паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про державну реєстрацію як підприємця, свідоцтво про сплату податку, з яких у відділенні банку робились ксерокопії. Ксерокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера завірялись клієнтом і нею. Потім нею під час бесіди з клієнтом робився фінансово-економічний аналіз діяльності клієнта, після чого вона складала резюме в електронному вигляді, яке направляла на розгляд та затвердження кредитним комітетом Чернігівського регіонального управління «Приват Банку». При затвердженні резюме кредитним комітетом вона повідомляла про це клієнта, після чого у відділенні банку оформлявся та роздруковувавсь кредитний договір у двох екземплярах, а також договір на відкриття карткового рахунку. Для забезпечення виконання клієнтом зобов»язань по кредитному договору також укладався договір поруки, поручителем по якому як правило були чоловік та дружина клієнта або партнер по бізнесу. Коли всі документи підписувались клієнтом, то йому видавалась картка, на якій були гроші в сумі, зазначеній у кредитному договорі і клієнт міг тоді вже розпоряджатися кредитними коштами.

Підсудна ОСОБА_1 показала, що у 2008 році ОСОБА_2 звертався у Носівське відділення ЧРУ ЗАТ КБ «Приват Банк» з проханням видати йому «Експрес» кредит, на що йому була надана згода. При цьому вона заповнила необхідні реквізити у заяву на отримання кредиту. ОСОБА_2 надав свій паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтво про державну реєстрацію як фізичної особи-підприємця, свідоцтво про сплату єдиного податку, технічний паспорт на автомобіль. Коли вона запитала хто буде поручителем по кредитному договору то він відповів, що поручителем у нього буде його дружина. Вона сказала, що для оформлення договору поруки потрібна присутність його дружини у відділенні банку, на що він сказав, що його дружина знаходиться вдома з двома малими дітьми і не має змоги з»явитись до відділення банку. При цьому він надав паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номера своєї дружини, з яких були зроблені ксерокопії у відділенні банку. ОСОБА_2 вмовив її на те, щоб вона дала йому ксерокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера його дружини, а також роздрукований договір поруки у двох екземплярах для того, щоб він з ними поїхав додому і його дружина їх підписала. Підсудна ОСОБА_1 показала, що вона погодилась на його прохання і дала йому ксерокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера його гружини, а також бланк згоди на укладення кредитного договору та роздрукований договір поруки у двох екземплярах. У той же день через деякий час ОСОБА_2 привіз договір поруки та згоду від імені дружини на укладення кредитного договору, які вже були підписані від імені його дружини, а також ксерокопії паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера його дружини, які були завірені від її імені. Чи підписувала вказані документи дружина ОСОБА_2 вона не знає. Коли всі документи були оформлені вона видала ОСОБА_2 картонку з кредитними коштами. Пізніше їй стало відомо, що дружина ОСОБА_2 ніяких документів щодо дачі згоди на отримання кредиту не підписувала.

Допитаний як підсудний ОСОБА_2 ОСОБА_5 винним себе по ст.358 ч.І КК України визнав повністю та дав показання, що у травні 2008 року він зареєструвався як приватний підприємець і займався будівництвом та ремонтом житла. Спочатку справи йшли непогано, він заробляв непогані кошти. У вересні 2008 року він взяв у Носівському відділенні «Приват Банку» кредит шість тисяч доларів для потреб бізнесу. Кредит йому оформляла працівник банку ОСОБА_1. При розмові з ним ОСОБА_1 сказала, що хтось повинен виступити поручителем за його зобов»язанням по кредитному договору. Він відповів, що поручителем буде виступати його дружина ОСОБА_3. Працівниця банку запропонувала привезти дружину щоб та поставила у її присутності свій підпис про поручительство за його зобов»язанням по кредитному договору, але він вмовив ОСОБА_1 вирішити це питання без присутності дружини, посилаючись на наявність двох малолітніх дітей. ОСОБА_1 надала йому бланки, на яких він розписався замість дружини. Через деякий час він привіз документи і ОСОБА_1 видала йому карточку, на якій були кредитні кошти в сумі шість тисяч доларів США.

Допитана як свідок ОСОБА_3 ОСОБА_6 дала показання, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2, але на протязі 2009 року вони вже не жили разом. Восени 2009 року вона випадково дізналась, що вона являється поручителем по кредиту, який взяв ОСОБА_2. Через деякий час вона зустрілась з ОСОБА_2 і той признався, що він взяв кредит, а її вказав поручителем та сам підробив її підписи.

Проаналізувавши матеріали кримінальної справи суд приходить до висновку, що

ОСОБА_2 ОСОБА_5 своїми діями, які виразились у підробленні документів, які видаються та посвідчуються підприємством і які надають права з метою їх подальшого використання, вчинив підроблення документів, тобто злочин, передбачений ст.358 ч.І КК України.

Крім щирих показів підсудного ОСОБА_2, показів свідка, вина ОСОБА_2 по ст.358 ч.І КК України підтверджується: висновком експерта про те, що рукописні записи «ОСОБА_3Г.» на елекрофотокопіях сторінок паспорту ОСОБА_3, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 та на згоді на укладення боржником кредитного договору від 19.09.2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою, підписи від імені ОСОБА_3 на електрофотокопіях сторінок паспорту ОСОБА_3, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_3 на згоді на укладення боржником кредитного договору від 19.09.2008 року та на договорах поруки від 19.09.2008 року виконані не ОСОБА_3, а іншою особою (а.с.141-149).

Проаналізувавши матеріали кримінальної справи суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 ОСОБА_4 вчинила службову недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов»язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом інтересам юридичної особи, тобто злочин, передбачений ст.367 ч.І КК України.

Таким чином, ОСОБА_2 ОСОБА_5 винен у вчиненні злочину по ст.358 ч.І КК України і підлягає покаранню по вказаній статті КК України, а ОСОБА_1 ОСОБА_4 винна у вчиненні злочину по ст.367 ч.І КК України і підлягає покаранню по вказаній статті КК України.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2 не встановлено.

Обставиною, що пом»якшує покарання ОСОБА_1, ОСОБА_2 є щире каяття у вчиненні злочину.

ОСОБА_1 ОСОБА_4 згідно санкції ст.367 ч.І КК України повинна бути призначена міра покарання в вигляді штрафу з позбавленням права обіймати певні посади, ОСОБА_2 ОСОБА_5 повинна бути призначена міра покарання в вигляді штрафу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.323, 324 КПК України,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_1 визнати винною у вчиненні злочину по ст.367 ч.1 КК України і призначити покарання штраф 850 гривень з позбавленням права обіймати посади, пов»язані з виконанням адміністративно-господарських обов»язків в банківській сфері терміном на один рік.

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні злочину по ст.358 ч. І КК України і призначити покарання штраф 600 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 976 гр.56 коп. на користь держави на відшкодування витрат за провадження почеркознавчої експертизи.

Запобіжний захід ОСОБА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом п»ятнадцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя Дикий В.М.