Справа №484/601/15-к 22.12.2015 25.11.2015 22.12.2015
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
22 грудня 2015 року м. Миколаїв
Апеляційний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чаусове-2 Первомайського району Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,
Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7
обвинувачений ОСОБА_6
захисник ОСОБА_5
потерпілий ОСОБА_8 .
Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії обвинуваченого з ч.1 ст.121 КК на ст.124 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, застосувавши ст.75 КК України, з покладенням на нього певних обов`язків.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та із застосуванням ст.69 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі.

_________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/784/806/15 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ч.1 ст.121 КК України Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1

Постановлено стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 30000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Узагальнені доводи апелянта.
В апеляційній скарзі захисник стверджує, що обвинувачений вчинив злочин в результаті перевищення меж необхідної оборони, оскільки захищався від агресивної поведінки потерпілого ОСОБА_8 .

Вказує, що обвинувачений реально сприймав погрози зі сторони потерпілого, оскільки останній спровокував конфлікт, знаходячись на подвір`ї чужого домогосподарства. Потерпілий є кремезною людиною, раніше неодноразово погрожував розправою та застосовував стосовно обвинуваченого фізичну силу, у зв`язку з чим був засуджений за ч.2 ст.125 КК України.

Стверджує, що у обвинуваченого не було умислу на нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, оскільки він, намагаючись захистити себе, лише відмахнувся від нього лопатою.

Вважає, що суд безпідставно не взяв до уваги покази свідка ОСОБА_10 , оскільки вона з обвинуваченим не проживала у цивільному шлюбі та на момент надання пояснень в суді припинила відносини з ним.

Ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_11 , оскільки вона не була свідком подій, які передували нанесенню тілесних ушкоджень потерпілому.

Вважає, що з урахуванням щирого каяття обвинуваченого, намаганням повністю відшкодувати заподіяну шкоду та усунути наслідки вчиненого, допомоги слідству, позитивних характеристик за місцем роботи та проживання, його можливо звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
Судом першої інстанції встановлено, що 09 листопада 2014 року о 11 годині, обвинувачений ОСОБА_6 разом із співмешканкою ОСОБА_10 знаходився на присадибній ділянці, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . В цей час до них підійшов потерпілий ОСОБА_8 , колишній чоловік ОСОБА_10 , та між нею і потерпілим виникла сварка з приводу використання спільного майна. Під час цих подій, ОСОБА_6 лопатою, яку тримав у руках, умисно наніс один удар її металевою частиною в обличчя ОСОБА_8 , від чого останній впав на землю та на деякий час втратив свідомість.

В результаті цих дій, потерпілому ОСОБА_8 була заподіяна черепно-мозкова травма, яка відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним в момент заподіяння.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення потерпілого та думку прокурора, які вважали вирок суду законним і обґрунтованим, просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, за клопотанням захисника повторно допитавши свідка ОСОБА_10 та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 в скоєнні вказаного у вироку злочину, за обставин встановлених судом, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 слідує, що 09 листопада 2014 року він зайшов на земельну ділянку біля будинку своєї колишньої дружини - ОСОБА_10 , яка є їх спільною власністю. Там він побачив, як дружина та обвинувачений ОСОБА_6 без його відома викопували саджанці дерев. З цієї обставини він почав сперечатися зі ОСОБА_10 . Однак, під час цієї розмови ОСОБА_6 безпричинно та несподівано наніс йому удар лопатою по голові, від якого він втратив свідомість та надалі був госпіталізований в лікарню.

Ці покази потерпілого фактично підтвердив обвинувачений ОСОБА_6 , який не заперечував, що наніс удар ОСОБА_8 в голову лопатою. Однак вказував, що злякався ОСОБА_12 , якій підійшов до нього і міг його побити, а тому відмахнувся лопатою та випадково попав йому в голову.

Такі покази обвинуваченого спростовуються не тільки показаннями потерпілого ОСОБА_12 , а й показаннями свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем подій та в суді першої інстанції показала, що обвинувачений ОСОБА_6 завдав удару лопатою в область голови ОСОБА_8 , коли останній розмовляв із ОСОБА_10 .

При цьому вона пояснювала, що потерпілий стояв на місці, не погрожував ОСОБА_6 , до нього не підходив. Обвинувачений сам підійшов до нього та зненацька, розмахнувшись, вдарив потерпілого ОСОБА_12 металевою частини лопати по голові, в той час коли він повернув обличчя в сторону обвинуваченого.

В цій частині покази свідка узгоджуються з показами потерпілого про те, що обвинувачений несподівано та навмисно наніс йому удар лопатою по голові. Ніяких погроз або агресивних дій з боку потерпілого на адресу обвинуваченого не було.

Вказані показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 також узгоджуються з висновком комісійної судово-медичної експертизи №128 від 07.07.2015 року, згідно якого у потерпілого ОСОБА_8 виявлена черепно-мозкова травма, в єдиний комплекс якої входить: забійна рана лоба зліва, гематоми вік лівого ока, забій головного мозку легкого ступеня, осколковий перелом лобної кістки зліва з поширенням ліній перелому на обидві стінки лівої лобної пазухи, верхню і медіальну (внутрішню) стінку лівої очниці, яка відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження, як небезпечні для життя.

Вказана травма утворилася одночасно від дії тупого предмету, яким могла бути металева частина лопати.

При цьому експерти, враховуючи локалізацію ушкодження, дійшли висновку, що обличчям ОСОБА_8 був повернутий в напрямку дії травмуючого предмета.

Наведені докази спростовують доводи апелянта про те, що у обвинуваченого ОСОБА_6 не було умислу на нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, та він лише намагався захистити себе й відмахнувся від потерпілого лопатою, завдавши удар по голові.

Встановлені судом обставини вказують на те, що нападу потерпілого на обвинуваченого, під час конфлікту 09.11.2014 року не було, а тому доводи захисника про необхідність захисту від дій ОСОБА_8 і перевищення меж необхідної оборони, є неспроможними.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що умисел обвинуваченого ОСОБА_6 був направлений на заподіяння умисного тілесного ушкодження ОСОБА_8 , оскільки про це свідчить характер тілесних ушкоджень, використання травмуючого предмета лопати, локалізація тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, тобто завдання сильного удару металевою частиною лопати в життєво важливий орган - голову потерпілого, який не представляв для нього небезпеки, обвинуваченому не погрожував, не нападав та не бив його, у потерпілого в руках не було будь-якого предмету, яким можна було б завдати шкоду життю чи здоров`ю обвинуваченого.

Щодо показань свідка ОСОБА_10 , яка була допитана в судовому засіданні та пояснила, що потерпілий, зайшовши на земельну ділянку, почав з нею сварку, потім вдарив її від чого вона впала. Після чого пішов на обвинуваченого з погрозами, у зв`язку з чим останній, відмахнувшись вдарив потерпілого лопатою по голові, то перевіривши показання вказаного свідка, додатково допитавши його в апеляційному суді, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції обґрунтовано критично оцінив її показання, оскільки вони суперечать встановленим судом обставинам справи є непослідовними, та не узгоджуються з дослідженими доказами показаннями потерпілого, свідка, висновком експертів.

На підставі вище зазначеного, безпідставними є доводи захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.124 КК України, як умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, вчинене при перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, суд обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Що стосується покарання, то воно призначене обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких, даних про його особу, який раніше не судимий, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, а також обставин, які пом`якшують покарання того, що раніше він до кримінальної відповідальності не притягувався, частково відшкодував завдані збитки потерпілому та добровільно відшкодував збитки за стаціонарне лікування потерпілого.

Зважив суд й на відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши вказані обставини, в тому числі й ті, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, суд першої інстанції застосував положення ст.69 КК України і призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Щодо доводів захисника про призначення обвинуваченому покарання на підставі ст.75 КК України, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, оскільки він вчинив тяжкий злочин, належних висновків з приводу вчинення протиправних дій та їх наслідків не зробив, до судового розгляду не виявляв бажання будь-яким чином матеріально допомогти потерпілому, думку потерпілого, який вважав, що обвинувачений має відбувати реальну міру покарання.

За таких обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 532 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2015 року стосовно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом трьох місяців з дня її проголошення а засудженим, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: