Дата документу Справа № 316/1007/15-к
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 11-кп/778/161/16
Єдиний унікальний № 316/1007/15-к Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000440, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні, на вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

*27.04.2005 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 296, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна. Звільнений 24.09.2013 року за відбуттям строку покарання;

*28.08.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням строком на 3 роки;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України;

в с т а н о в и л а:
в апеляційній скарзі прокурор у провадженні посилаючись на незаконність вироку через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості зазначає, що суд не врахував обставини, які згідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 . Не взяв до уваги той факт, що ОСОБА_7 28.08.2014 року був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125 КК України до позбавлення волі строком на п`ять років та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки. Недостатньо врахував посередню характеристику обвинуваченого, а також що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, судимості за які не зняті та не погашені. Крім того, що ОСОБА_7 не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, що ставить під сумнів можливість обвинуваченого виконати призначене судом покарання. Крім того, зважує на безпідставне незастосування вимог ст.ст. 71,72 КК України при призначенні остаточного покарання.

На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт строком на 120 годин, та за правилами ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України остаточно призначити покарання у вигляді 5 років 15 днів позбавлення волі.

Вироком Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначено покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2014 року ухвалено виконувати окремо.

Запобіжний захід не обирався.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 17.04.2015 року, приблизно о 16 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись біля ТЦ «Козацький», розташованого по вулиці Козацькій, 16 - В у місті Енергодарі Запорізької області, діючи умисно, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень на ґрунті особистої неприязні, наніс потерпілому ОСОБА_8 , три удари кулаком правої руки в область шиї, після чого наніс один удар ногою по правій нозі потерпілого, а саме під коліно, від чого потерпілий ОСОБА_8 упав на асфальт, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження, а саме: рани на правій верхній кінцівці, садна на правій нижній кінцівці, синці на шиї та лівій верхній кінцівці, які згідно з висновком експерта № 85 від 22.04.2015 року кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та доводи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, зокрема в останньому слові, який просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, за наведених у вироку обставин, кваліфікація дій останнього за ч.1 ст.125 КК України, у апеляційній скарзі не оспорюються, а тому дані обставини перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

При перевірці судового рішення обставин, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 , покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий, скоїв злочин у період іспитового строку, характеризується посередньо, частково визнав вину у скоєному, відсутність обставин пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, і тому прийшов до висновку, що виправлення останнього можливо з призначенням покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень, яке ухвалено виконувати самостійно.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини, які згідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки той раніше був судимий, останній раз з випробуванням безпідставні, оскільки обґрунтовуючи призначення покарання, суд у вироку зазначив як дані про особу обвинуваченого, так і про скоєння злочину у період випробувального строку, на які посилається прокурор, так як обставин які б обтяжували покарання обвинувальний акт не містив, то суд у такому випадку, не вправі був вийти за межі пред`явленого обвинувачення.

Що ж стосується доводів прокурора про те, що суд недостатньо врахував відомості щодо особи обвинуваченого, а крім того, що обвинувачений не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, то колегія суддів находить їх слушними.

Так, вирішуючи питання про можливість застосування покарання ОСОБА_7 у вигляді штрафу суд недостатньо мотивував своє рішення.

Застосувавши зазначене покарання у вигляді штрафу, суд не навів у вироку переконливих мотивів для прийняття такого рішення, перелічив з поміж іншого, загальні засади призначення покарання, і з достатнім обґрунтуванням не зазначив, які саме враховані ним обставини впливають на призначення менш суворого покарання із альтернативних, передбачених ч.1 ст. 125 КК України.

На думку колегії суддів, як окремо, так і у своїй сукупності, враховані судом обставини не дають підстав вважати справедливим призначене покарання ОСОБА_7 у вигляді штрафу.

Отже, призначаючи покарання у вигляді штрафу суд не обґрунтував у вироку висновок про можливість виправлення обвинуваченого, фактично не врахував всіх обставин провадження, та не звернув увагу на те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово засуджений, у тому числі і за злочин проти здоров`я особи, новий злочин вчинений у період випробування, а тому не зважив на те, що покарання обвинуваченому повинно відповідати своєї меті, тобто бути адекватним скоєному, слугувати виправленню особи та попередженню скоєння нею нових злочинів, у зв`язку з чим покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, на думку колегії суддів, буде справедливим, відповідним до скоєного обвинуваченим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових злочинів, і таким, що відповідає вимогам ст.ст. 50,65 КК України.

Крім того, вирок суду в частині призначеного покарання не можна визнати законним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається з матеріалів провадження та вироку суду, ОСОБА_7 , раніше був засуджений 28.08.2014 року Енергодарським міським судом Запорізької області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, і на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробуванням строком на 3 роки.

Однак суд призначаючи покарання за новим вироком, в порушення вимог кримінального закону, не призначив покарання за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. ст. 71, 72, 78 КК України, а обмежився лише вказівкою про окреме виконання попереднього вироку.

Отже, з урахуванням наведеного, вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому покарання підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку, яким ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України призначити покарання у вигляді 120 годин громадських робіт, які слід перевести у відповідності до підпункту г) пункту 1 частини 1 статті 72 КК України, що становить 15 днів позбавлення волі, та остаточно з урахуванням вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2014 року, на підставі ст. 71 КК України призначити покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 років 15 днів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України колегія суддів,

Засудила:
апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Енергодарського міського суду Запорізької області від 08 жовтня 2015 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст. 125 КК України покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

На підставі ст. ст. 71, 72 КК України, з урахуванням вироку Енергодарського міського суду Запорізької області від 28.08.2014 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 5 років 15 днів.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений сторонами до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4