Справа № 191/2632/15-к
Провадження № 1-кп/191/304/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 вересня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Синельникове матеріали кримінального провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Іларіонове Синельниківського району Дніпропетровської області, громадянки України, освіта: 3 класи ЗСШ, не працює, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

а також за участю:

обвинуваченої ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :
2 липня 2015 року приблизно о 14.00 годині неповнолітня ОСОБА_5 , з метою втамувати спрагу зайшла на територію домоволодіння, яке належить громадянину ОСОБА_6 , розташованого в АДРЕСА_2 , та знаходячись на подвір`ї даного домоволодіння, скориставшись тим, що на дворі нікого немає, побачивши, що на столі лежить без нагляду мобільний телефон марки «Nokia S 2», маючи раптово виниклий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу, умисно, з корисливих спонукань на свою користь, таємно викрала вищевказаний мобільний телефон марки «Nokia S 2» вартістю 580 грн.

Після цього з викраденим майном зникла та розпорядилася на власний розсуд, завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на суму 580 грн.

Своїми діями неповнолітня ОСОБА_5 завдала потерпілому ОСОБА_6 матеріальних збитків на суму 580 грн. відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи № 3334 15 від 23.07.2015 року.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину визнала повністю, щиро розкаялася в скоєному та пояснила, що все було так як викладено в обвинувальному акті. Мобільний телефон взяла для власного користування, а потім вирішила його продати своїй подружці за 50 грн.

Потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що 02.07.2015 року, повернувшись додому, побачив відсутність свого мобільного телефону, який він залишив в дворі на АДРЕСА_2 . Мобільний телефон йому повернуто, ніяких претензій до обвинуваченої не має. Вирішення питання щодо обрання обвинуваченій міри покарання залишив на розсуд суду, але просив суворо не карати.

Законний представник органу опіки та піклування Синельниківської райдержадміністрації пояснила, що обвинувачена знаходилась у них на обліку як дитина, що перебуває в складних життєвих умовах. З її матір`ю та з самою ОСОБА_5 проводились профілактичні бесіди. По досягненню повноліття ОСОБА_5 була знята з обліку.

Оскільки учасники судового провадження не оспорювали обставин вчиненого кримінального правопорушення та не заперечували проти судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, відтак, у суворій відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. За таких обставин суд прийняв рішення про проведення судового розгляду в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене вище, суд, допитавши обвинувачену, потерпілого, дослідивши матеріали, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_5 , прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та встановлена винність обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Суд, призначаючи покарання обвинуваченій, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, тяжкість вчинення кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів середньої тяжкості, особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, повністю визнала свою вину, щиро розкаялася в скоєному, має неповнолітню дитину, 2014 року народження.

Обставиною, що пом`якшує покарання згідно вимого ст. 66 КК України - є вчинення злочину неповнолітньою.

Обставин, які відповідно до вимог ст. 67 КК України, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, її щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, відсутність будь-яких намірів уникнути від кримінальної відповідальності, та з врахуванням думки потерпілого, якому шкода відшкодована шляхом повернення майна, суд дійшов до висновку, що також при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а тому суд вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 можливо без її ізолювання від суспільства, а покарання їй повинно бути обрано необхідне та достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а саме у вигляді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті Кримінального Кодексу України, із застосуванням ст.. ст.. 75, 104, 76 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369 - 371, 373 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :
Визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ст. 75, ст. 104 КК України звільнити засуджену ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом визначеного судом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України суд покладає на засуджену ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; періодично з`являтися на реєстрацію до кримінально-виконавчої інспекції.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Речові докази, що знаходяться під зберігальною розпискою у потерпілого ОСОБА_6 , залишити в його володінні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1