Справа № 11-583/10 Головуючий у І інстанції
Провадження № - Доповідач у 2 інстанції . .
Категорія 09.06.2010
УХВАЛА

Іменем України

09 червня 2010 р. колегія суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Беха М.О.

суддів - Костенко І.В., Рудніченко О.М.

за участю прокурора - Нечипоренка С.П.

адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальну справу за апеляцією потерпілого ОСОБА_2 на вирок Києво-Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2010 року яким

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, українця, гр. України, ІНФОРМАЦІЯ_3, неодруженого, працюючого малярем ПП «Деревообробний завод «Брама» (м. Бровари, Київської області), зареєстрованого в ІНФОРМАЦІЯ_4, раніше судимого:

- 27.11.2007р. Козелецьким районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.296 КК України на 3 роки позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки

засуджено за ч.3 ст.185 КК України на 3 роки 3 місяці позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України до даного вироку приєднано частково невідбуте покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.11.2007 року і визначено остаточне покарання 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Вироком вирішено питання судових витрат та речових доказів.

Колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_3 визнаний винним та засуджений за те, що він 16 січня 2009 року близько 22 год., перебуваючи в стані алкогольного спяніння шляхом розбиття віконного скла, проник до будинку ОСОБА_2, що розташований в с. Семиполки по вул. Київське шосе, 164, Броварського р-ну, Київської області, звідки таємно викрав майно потерпілого ОСОБА_4 на суму 5337 грн. 90 коп.

В апеляції потерпілий ОСОБА_5 о.А. просить вирок суду скасувати як незаконний та призначити ОСОБА_3 будь-яке покарання не повязане з позбавленням волі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд, призначив ОСОБА_3 занадто суворе покарання, не врахувавши при цьому його, як потерпілого, думки не позбавляти волі засудженого.

Вважає, що при призначенні покарання слід було б врахувати, що ОСОБА_3 вчинив злочин, так як намагався повернути таким чином свій борг; що у нього народилася дитина, яка тяжко хворіла та потребувала лікування на що коштів не вистачало; що вину свою у вчиненні злочину він визнав; спричинену шкоду повністю відшкодував, що має батьків інвалідів.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив залишити вирок суду без змін, адвоката ОСОБА_1, який підтримав апеляцію потерпілого і просив помякшити покарання ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляцію слід залишити без задоволення з слідуючих підстав.

Висновки суду про доведеність винності ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого злочину та кваліфікацію його дій за ч.3 ст.185 КК України ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні та детально наведених у вироку доказах в їх сукупності та взаємозвязку, і такі висновки суду не оспорюються в апеляції потерпілого.

Що стосується призначеного ОСОБА_3 покарання, то воно відповідає вимогам ст.65 КК України, суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, помякшуючі та обтяжуючі обставини.

Обставини, що склались у засудженого (відсутність коштів для лікування дитини, а в звязку з цим вимушене повернення позичених коштів потерпілому) про які зазначає в апеляції потерпілий та його прохання щодо призначення покарання, не повязаного з реальним позбавленням волі.

Так, за змістом ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, то суд до покарання призначеного за новим вироком повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин. А також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Крім того. відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. зі змінами «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування ст.75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Поскільки ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, що є тяжким, в період іспитового строку за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 27.11.2007 року, то суд враховуючи вищевикладені вимоги закону правильно визначив засудженому міру покарання, яку колегія суддів вважає необхідною й достатньою для виправлення ОСОБА_3 та попередження нових злочинів, а тому такий, що не підлягає помякшенню.

Керуючись ст. 365, 366 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляцію потерпілого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 березня 2010 року щодо ОСОБА_3 без змін.

Судді: підписи