Справа № 344/5799/15-к
Провадження № 1-кп/344/309/15
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Замулинці Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, реєстраційний номер облікової картки платника податків: відсутній, раніше не судимого

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив заволоді ння чужим майном шляхом зловживання довірою, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Весною 2012 року ОСОБА_7 , вступивши в попередню змову із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засудженими за вчинення даного злочину вироком Івано-Франківського міського суду від 30.07.2015 року, надалі (Особи) переслідуючи корисливі мотиви, домовились заволодіти коштами ОСОБА_10 шляхом шахрайства. Для реалізації задуманого, знаючи про те, що ОСОБА_10 самостійно проживає у неприватизованій квартирі та зловживає спиртними напоями, вони вирішили зав`язати із ним дружні відносини та допомогти йому приватизувати квартиру, в якій він проживає, за адресою: АДРЕСА_2 , а знаючи, що грошей у потерпілого для здійснення приватизації квартири немає, в подальшому користуючись довірливими відносинами, допомогти у реалізації квартири, та отримані від продажу кошти привласнити.

З цією метою, ОСОБА_7 , згідно заздалегідь розробленого плану, зустрів ОСОБА_10 біля його будинку, познайомився з ним та запропонував свої послуги у приватизації його квартири. В подальшому ОСОБА_7 познайомив ОСОБА_10 із Особами, яких представив своїми друзями. Постійно зустрічаючись зі ОСОБА_10 та розпиваючи з ним спритні напої, ОСОБА_7 , та Особи увійшли до нього в довіру та підтримуючи нібито дружні відносини, запропонували йому допомогу у виготовленні приватизаційних документів. ОСОБА_10 , будучи впевненим у добросовісності намірів обвинувачених, передав їм всі документи, необхідні для приватизації квартири (свідоцтва про смерть батька та матері, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_10 , свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_10 , ордер на житлове приміщення по АДРЕСА_2 , будинкову книгу, технічний паспорт на квартиру).

Після приватизації квартири та оформлення права власності на ОСОБА_10 , на початку серпня 2012 року ОСОБА_7 , та Особи повідомили ОСОБА_10 про необхідність передачі їм 5000 доларів США, які вони затратили на приватизацію квартири, на що потерпілий погодився.

У зв`язку із тим, що у ОСОБА_10 не було вказаної суми грошей, ОСОБА_7 , та Особи запропонували йому продати свою квартиру по АДРЕСА_2 та із суми коштів отриманих від реалізації квартири, повернути їм 5000 доларів США.

Крім того, останні запропонували потерпілому свою допомогу у продажі його квартири та запевнили, що допоможуть придбати йому інше житло.

ОСОБА_10 будучи впевненим у добросовісності намірів ОСОБА_7 , та Осіб, повністю довіряючи їм, погодився на їх пропозицію.

В подальшому, ОСОБА_7 , та Особи, через агентство нерухомості «Місто» знайшли покупця на квартиру ОСОБА_10 , з яким узгодили умови продажу квартири.

ОСОБА_10 15.08.2012 року в приватного нотаріуса ОСОБА_11 по АДРЕСА_3 підписав договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_2 , відповідно до якого, вказану квартиру придбала ОСОБА_12 за гроші в сумі 17000 доларів США.

Того ж дня, отримані від продажу квартири кошти в сумі 5000 доларів США, ОСОБА_10 передав ОСОБА_7 та Особам, які ними були використані на приватизацію його житла.

Також ОСОБА_10 передав їм решту коштів в сумі 12 000 доларів США, за які ОСОБА_7 , та Особи зобов`язались придбати йому житло, однак, вони свої зобов`язання щодо придбання житла для ОСОБА_10 не виконали, а кошти в сумі 12 000 доларів США, що по курсу НБУ становило 95916 грн., привласнили чим завдали ОСОБА_10 значної шкоди.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, та пояснив, що на прохання потерпілого ОСОБА_13 допоміг здійснити приватизацію його житла. На виготовлення приватизаційних документів, ним разом з Особами було потрачено близько 5 000 доларів США, власних коштів. Після продажу приватизованої квартири по АДРЕСА_2 , за грошові кошти в розмірі 17 000 доларів США, на їхню вимогу, потерпілий погодився повернути витрачені ними кошти в сумі 5 000 доларів США, а 12 000 доларів США, він взяв в потерпілого в якості позики, на не визначений час. Однак, жодних документів між ним та потерпілим про позику складено не було. Дані кошти в розмірі 12 000 доларів США потерпілому на сьогоднішній день не повернув. Цивільний позов потерпілого в розмірі 12 000 доларів США, що по курсу НБУ становить 95 916 грн., визнав.

Незважаючи на часткове визнання вини самим обвинуваченим, його вина у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.190 КК України повністю доведена сукупністю зібраних та перевірених в судовому засіданні належних та допустимих доказів, які є достатніми та взаємопов`язаними.

Так, потерпілий ОСОБА_10 суду пояснив, що із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 перебував у дружніх відносинах. Останні, допомагали йому в оформленні документів на приватизацію його квартири в АДРЕСА_2 . За вказані послуги, він повинен був повернути їм кошти в сумі 5 000 доларів США, після продажу квартири, яку вони допоможуть йому продати. Жодного тиску з боку обвинувачених з приводу продажу квартири на нього не було. Він проживав у ОСОБА_7 вдома з власної волі, останній при цьому його силою не утримував, жодних перешкод в пересуванні не чинив, він мав змогу вільно покидати та повертатись до помешкання ОСОБА_7 в якому він проживав із своєю сім`єю. Після продажу квартири він переїхав проживати в смт.Богородчани до родичів, а ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , отримавши від продажу квартири кошти в розмірі 17 000 доларів США, обіцяну різницю коштів в розмірі 12 000 доларів США йому так і не повернули, іншого, обіцяного житла не придбали.

Цивільний позов із зменшиними позовними вимогами на суму 12 000 тисяч доларів США, що становить 95 916 грн. матеріальної шкоди, відповідно до поданої на адресу суду заяви, просить задоволити в повному обсязі та стягнути дані кошти з обвинувачених.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що через рієлтора ОСОБА_16 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 для своєї дочки. З рієлтором домовлялась про суму в розмірі 20 000 доларів США, однак з виниклими боргами по комунальних платежах, суму зменшили до 17 000 доларів США. В нотаріуса були присутніми вона, її дочка, рієлтор ОСОБА_17 та ОСОБА_10 . Кошти в розмірі 17 000 доларів США особисто передавала потерпілому ОСОБА_10 , про що останній написав відповідну розписку. Договір купівлі продажу було підписано між її дочкою та потерпілим ОСОБА_10 . ОСОБА_18 в той час чекав потерпілого, а після отримання коштів вони обидвоє направились в автомобіль, яким прибули. Через деякий час потерпілий виписався з проданого житла. В нотаріуса він повідомляв, що буде проживати в бабусі в Богородчанах. Жодних заперечень стосовно продажу не висловлював. ОСОБА_8 та ОСОБА_14 на час вчинення правочину вона не бачила.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що із потерпілим ОСОБА_10 знайомий з дитинства, а також йому відомо, що останній періодично зловживає алкогольними напоями. Від потерпілого він дізнався, що останній познайомився з ОСОБА_20 який разом з друзями допоможе приватизувати йому квартиру, а потім її реалізувати. Про сам процес продажу йому нічого не відомо. Рекомендував потерпілому з приводу продажу порадитись із братом.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що вона являється ріелтором агенства нерухомості Місто та займається підшукуванням та продажем нерухомості. Так в 2012 році, вона телефонувала до свідка ОСОБА_21 та цікавилась про можливість придбати однокімнатну квартиру. Останній дав їй номер телефону ОСОБА_7 , через якого відбувся продаж однокімнатної квартири по АДРЕСА_4 . Передача коштів відбувалась в її присутності, орієнтовна сума до продажу складала близько 20 000 доларіва США, покупцеві була написана розписка. На показ квартири власник не прийшов. Однак при укладенні правочину були присутніми як потерпілий ОСОБА_22 та покупець з яким укладалась угода, так і обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 . Того дня бачила їх на вулиці.

Свідок ОСОБА_21 дав аналогічні покази та при цьому додав, що ОСОБА_7 , знав, як особу, яка скуповує квартири для перепродажу, а також підтвердив, що рієлтору ОСОБА_23 давав номер телефону саме ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_24 суду вказав, що являється сусідом ОСОБА_7 . З потерпілим ОСОБА_10 він познайомився саме в ОСОБА_7 , так як ОСОБА_10 виконував різні роботи в його господарстві. Саме від потерпілого він дізнався, що останній має намір продати квартиру, а за отримані кошти придбати транспортний засіб.

Дані обставини також узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи.

Так, відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 11.01.2013 року, потерпілий ОСОБА_10 повідомив про обставини скоєного стосовно нього злочину, зокрема особами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , які ввійшовши до нього в довіру, під приводом допомоги в оформленні приватизаційних документів на квартиру, заволоділи документами на житло, останнє продали, а кошти між собою розділили.

Відповідно до розписки на ім`я ОСОБА_25 , від 15.08.2012 року, ОСОБА_10 , продав останній квартиру за адресою: АДРЕСА_2 та фактично отримав кошти в розмірі 17 000 доларів США., в чому розписався в присутності свідка ОСОБА_16 та приватного нотаріуса ОСОБА_26 .

Відповідно до протоколів про результати здійснення оперативно-технічних заходів та додатків до них ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 обговорювали плани з приводу підшукування одиноких осіб, які зловживають алкоголем та вчинення шахрайства з майном останніх, шляхом входження до них в довіру. Зокрема, в продовженні додатку до протоколу ОРЗ, ОСОБА_7 , із телефону ОСОБА_14 викликає на зустріч ОСОБА_10 з метою введення останнього в оману, а в подальшому ОСОБА_14 отримавши копію ордеру на квартиру ОСОБА_10 їде з ним до БТІ. Окрім того, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 , ведуть розмови стосовно дій з документами на житло ОСОБА_10 та обговорюють суми коштів, які були на це потрачені.

Відповідно до протоколу огляду справи на приватизований об`єкт нерухомого майна будинковолодіння АДРЕСА_2 від 20.02.2013 року, на 3-му аркуші справи міститься заява ОСОБА_27 від 22.06.2012 року про державну реєстрацію прав; а також свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_28 та копія договору купівлі-продажу квартири від 15.08.2012 року, де ОСОБА_29 придбала в ОСОБА_10 вищевказану нерухомість.

Твердження обвинуваченого про те, що він не мав наміру заволодіти коштами потерпілого ОСОБА_10 , а 12 000 доларів США позичив, не знайшли свого підтвердження та розцінюються судом, як обраний ним спосіб захисту, з метою уникнути покарання за вчинене, оскільки вони повністю спростовуються доказами, яким суд дав належну оцінку в їх сукупності у відповідності до вимог ст.94 КПК України.

Окрім того, суд бере до уваги той факт, що в процесі судового слідства, в період часу з 17.04.2015 року по 03 серпня 2015 року кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , було зупинено, у звязку з хворобою, на підтвердження чого, останнім було подано ряд медичної документації, з різних медичних закладів, зокрема, з Лисецької ЦРЛ та з міжнародного центру нейрохірургії м.Києва, однак, з отриманих відповідей на запити суду вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 в жоден із зазначених медичних закладів не звертався, а отже, вводив суд в оману, що відповідно до ч.3 ст.88 КПК України визнано судом допустимим доказом для доведенння того, що вчинене кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_7 , узгоджувалось із його звичкою.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілому.

Суд вважає дану кваліфікацію вірною.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є злочином середньої тяжкості, особу винного, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує те, що він раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках в Івано-Франківському ОНД та ОКПНД не перебуває, по місцю проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох повнолітніх дітей: дочку ОСОБА_30 , 1997 року народження та дочку ОСОБА_31 , 1996 року народження.

Обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства, а тому вважає за можливе призначити їм покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України у вигляді обмеження волі, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним злочинів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 зі зміненими позовними вимогами, про стягнення зокрема із ОСОБА_7 , матеріальної шкоди в сумі 95 916 грн. слід задоволити, виходячи з наступного.

Так, згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом встановлено, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 , а також засуджених за вчинення даного злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду на суму 12 000 доларів США, що по курсу НБУ становить 95 916 грн. В ході судового розгляду справи потерпілий ОСОБА_10 подав на адресу суду заяву, в якій просив стягнути зокрема із ОСОБА_7 , на його користь саме цю суму, а тому із обвинуваченого ОСОБА_7 , слід стягнути в солідарному порядку, на користь потерпілого ОСОБА_10 95 916 грн. матеріальної шкоди.

Питання речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373-375 КПК України, суд,-

З А С У Д И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначити покарання 1 (один) рік обмеження волі.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на нього відповідні обов`язки.

- прибувати до визначеної службової особи або суду, із встановленою періодичністю на визначений нею час;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволити. Стягнути із ОСОБА_7 в солідарному порядку, на користь ОСОБА_10 95 916 (дев`яносто п`ять тисяч дев`ятсот шістнадцять) гривень матеріальної шкоди.

Речові докази:

- три СД-диски з телефонними розмовами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_14 - залишити при матеріалах справи.

Вирок може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Суддя ОСОБА_1