АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Справа № 11-кп/796/324/2016 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участю прокурора : ОСОБА_6
захисників: ОСОБА_7
ОСОБА_8
обвинувачених: ОСОБА_9
ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження №0004484 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 та ч. 1 ст. 345 КК України, за апеляційною скаргою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва ОСОБА_11 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року повернуто обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 345 КК України, прокурору міста Києва.

Як зазначено в ухвалі, вказаний обвинувальний акт не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки, після викладення фактичних обставин та правової кваліфікації кримінального правопорушення, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відсутнє формулювання обвинувачення в розумінні вимог ст. 3 КПК України, а фактично наявний ідентичний за змістом повторний виклад фактичних обставин справи, що за висновками суду першої інстанції свідчить про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за цим обвинувальним актом обвинувачення не пред`явлене, а відтак такий недолік унеможливлює судовий розгляд справи.

Також відповідно до ухвали суду першої інстанції, в обвинувальному акті зайве зазначені дані, які не передбачені ст. 291 КПК України, а саме: зайві дані щодо осіб обвинувачених та потерпілого, дані щодо повідомлення про підозру та незаявлення цивільного позову.

Іншим недоліком обвинувального акту згідно із судовим рішенням є те, що долучений до обвинувального акту реєстр матеріалів досудового розслідування в окремих його частинах не відповідає вимогам ст. 109 КПК України, а саме: в розділі реєстру матеріалів досудового розслідування щодо проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій зазначені дані, які не є процесуальними діями, зокрема дані щодо доручення, а також замість процесуальної дії зазначено процесуальний документ, в якому ця дія зафіксована; в даному розділі реєстру зазначені дії щодо потерпілих, які за даним обвинувальним актом не є потерпілими; в розділі реєстру щодо прийнятих в ході досудового розслідування рішень зазначені не тільки процесуальні рішення, прийняті під час досудового розслідування, вичерпний перелік яких передбачений ст. 110 КПК України, а зазначено також дані щодо повідомлення про підозру та повідомлення про завершення досудового розслідування, що взагалі є процесуальними діями та повинно міститись в розділі реєстру щодо проведених процесуальних дій; відсутні дані про те, що обвинуваченими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 був отриманий у відповідності до вимог КПК України обвинувальний акт з додатками.

Не погодившись з таким судовим рішення, прокурор у провадженні подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30.10.2015 року, а обвинувальний акт направити до суду першої інстанції для призначення нового розгляду.

Свої апеляційні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що в обвинувальному акті викладено всі фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та сформульовано обвинувачення щодо обвинувачених.

Також апелянт зазначає про необґрунтованість висновку суду про зайве зазначені в обвинувальному акті дані щодо осіб обвинувачених та потерпілого, дані щодо повідомлення про підозру та незаявлення цивільного позову, оскільки у ст. 291 КПК України не визначено вичерпного переліку відомостей, які повинен містити обвинувальний акт. Щодо недоліків реєстру матеріалів досудового розслідування про які зазначено в ухвалі суду, прокурор вказує на їх невідповідність вимогам КПК України, оскільки у ст. 109 зазначеного Кодексу, на яку посилається суд, взагалі не містить такого поняття як «розділ реєстру матеріалів досудового розслідування», а тільки зазначає, що такий реєстр повинен містити відомості щодо процесуальних рішень. Крім того апелянтом зазначено, що в матеріалах підготовчого судового засідання міститься підтвердження того, що обвинувачені 01.10.2015 року під час вручення їм обвинувального акту з додатками в приміщенні Київського СІЗО відмовились від їх отримання (що не заперечувалось вказаними особами під час проведення підготовчого судового засідання). При цьому стороною обвинувачення на вимогу суду ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання повторно вручено обвинувальні акти з додатками, а відтак цей недолік вже усунутий.

За таких обставин прокурор вважає, що, приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд не дотримався положень ст. 314 КПК України, у зв`язку із чим ухвала суду підлягає скасуванню.

Крім цього, 13.11.2015 року прокурором у провадженні ОСОБА_12 були подані клопотання щодо кожного із обвинувачених про застосування до них запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке було обґрунтоване ризиками, передбаченими законом, що можуть унеможливити проведення слідчих та процесуальних дій.

Заслухавши доповідь судді; доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених та просив їх задовольнити; пояснення обвинувачених та їх захисників, які, вважаючи законною та обґрунтованою ухвалу суду першої інстанції, просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, а також відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених; перевіривши матеріали судового провадження з обвинувальним актом та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а клопотання про застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 частковому задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Вичерпні вимоги до обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування викладені в ст. 291 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен обов`язково містити відомості, які передбачені п.п.1-9 цієї частини, і, зокрема, анкетні відомості кожного обвинуваченого ( прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За ст. 109 КПК України реєстр матеріалів досудового розслідуванняповинен містити: номер та найменування процесуальної дії, проведеної під час досудового розслідування, а також час її проведення; реквізити процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування; вид заходу забезпечення кримінального провадження, дату і строк його застосування.

Разом з тим, суд першої інстанції, повертаючи прокурору обвинувальний акт для усунення недоліків, дійшов помилкових висновків про порушення зазначених та інших вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, всупереч висновкам суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, зазначений акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також формулювання обвинувачення із зазначенням правової кваліфікації дій осіб саме у тій формі, які прокурор вважав встановленими.

А тому, під час підготовчого судового засідання, ще до призначення розгляду по суті, суд не вправі оцінювати (підтверджувати, спростовувати чи ставити під сумнів), саме ті обставини, які зазначені у акті, зокрема пропонувати слідчим органам зазначити конкретні дії кожного з обвинувачених відповідно до кваліфікації та кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення.

При цьому доводи захисників обвинувачених, що викладене в акті обвинувачення є неконкретним, на цій стадії провадження взагалі є такими, що не відповідають вимогам КПК України 2012 року стосовно підстав повернення обвинувального акту.

Крім того, є неспроможними і посилання суду першої інстанції про те, що наявність в обвинувальному акті серед необхідних і зайвих, як це вказано в ухвалі суду, а фактично додаткових відомостей щодо осіб обвинувачених та потерпілого, а також даних про повідомлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про підозру та незаявлення цивільного позову, унеможливлюють судовий розгляд даної справи.

Неправильним є також і висновок суду першої інстанції про порушення слідчим ст. 109 КПК України при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування, оскільки в реєстрі матеріалів досудового розслідування зазначені процесуальні дії, час їх проведення, реквізити та розкритий зміст ряду процесуальних дій та рішень, у тому числі і відомості про інші слідчі та процесуальні дії, що були проведені під час досудового розслідування, що на думку колегії суддів, надає можливість суду в судовому засіданні ретельно і повною мірою дослідити та перевірити зібрані під час досудового розслідування докази та постановити обґрунтоване рішення.

Що стосується висновків суду першої інстанції про невиконання слідчим та прокурором вимог п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України, то, з огляду на те, що до обвинувального акту приєднані відповідні документи про вручення обвинуваченим обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, відмову обвинувачених від їх отримання, а також про повторне вручення вказаних документів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час підготовчого судового засідання, то вони також визнаються судом апеляційної інстанції безпідставними.

Будь-яких інших порушень вимог КПК України щодо складання обвинувального акту в ухвалі суду не наведено.

За таких обставин, під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, колегією суддів не було встановлено порушень, допущених при складенні обвинувального акту, які б перешкоджали призначенню кримінального провадження до розгляду, а тому апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні підлягає задоволенню, а ухвала суду про повернення обвинувального акту скасуванню.

Крім того, перевіряючи клопотання прокурора про необхідність обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів приходить до таких висновків.

Так, звертаючись до суду з клопотанням, в обґрунтування застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, прокурор посилається на мету і підстави застосування запобіжних заходів, передбачених статтею 177 КПК України, а саме необхідність запобігти спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також вказує, що вказаним особам в іншому кримінальному провадженні пред`явлене обвинувачення про вчинення, у тому числі і тяжких злочинів.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Разом з тим, в порушення вказаних вимог закону, у клопотанні прокурора про застосування до обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу, не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити їх належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим клопотання підлягає частковому задоволенню.
За таких обставин, необхідності обмеження права особи на свободу, передбаченого кримінальним процесуальним законом України, ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини в контексті зазначеного кримінального провадження немає, а тому колегія суддів, враховуючи у тому числі обвинувачення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні ними кримінального правопорушення, яке за ст. 12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, поведінку обвинувачених після звільнення з Київського СІЗО за іншою кримінальною справою, ненадання прокурором відповідних даних про те, що вказані особи після звільнення з місць попереднього ув`язнення скоювали будь-які реальні дії, направлені на чинення тиску на потерпілого та свідків, приходить до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби, який, як вважає суд апеляційної інстанції, в повній мірі забезпечить запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Строк дії такого запобіжного заходу встановити протягом 60 днів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 184, 194, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування органами внутрішніх справ та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами у кримінальному провадженні прокуратури міста Києва ОСОБА_11 задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0004484 щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 та ч. 1 ст. 345 КК України, прокурору міста Києва скасувати з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.
Клопотання прокурора ОСОБА_12 про застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу - задовольнити частково.
Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Бровари Київської області, українця, громадянина України, раніше судимого: 1) 14.10.1993 року Бердичівським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 206 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі, який ухвалою Житомирського обласного суду від 25.02.1994 року змінений в частині покарання, з його пом`якшенням до 1 року позбавлення волі); 2) 10.01.1996 року Київським обласним судом за ч. 3 ст. 142, ч. 3 ст. 193, ч. 2 ст. 144, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України 1960 року на 7 років позбавлення волі; 3) 29.03.2005 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 187 КК України на 3 роки позбавлення волі, який був скасований вироком Апеляційного суду м. Києва від 08.09.2005 року в частині покарання, з призначенням покарання у виді 8 років позбавлення волі, з конфіскацією особистого майна; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
- запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Визначити строк дії ухвали до 20 березня 2016 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
прибувати до слідчого, суду чи іншого органу державної влади із встановленою періодичністю;
не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
здати на зберігання слідчому свій закордонний паспорт (паспорти) для
виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України та в`їзду в Україну;
утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Зобов`язати ОСОБА_9 протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`являтися за кожною вимогою слідчого, суду, чи іншого органу державної влади.
Роз`яснити ОСОБА_9 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Застосувати до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Бровари, Київської області, українцю, громадянину України, раніше судимого: 1) 16.03.1990 року Броварським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 144, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України 1960 року на 2 роки позбавлення волі; 2) 24.01.1991 року Броварським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 206, ч. 1 ст. 117 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; 3) 02.07.1997 року Броварським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 141, ч. 3 ст. 193, ст. 42 КК України 1960 року на 1 рік 6 місяців позбавлення волі; 4) 12.06.2000 року Броварським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 144 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі; 4) 19.03.2004 року Броварським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 263 КК України на 2 роки позбавлення волі, звільненого 19.11.2005 року по закінченню строку покарання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
- запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби.

Визначити строк дії ухвали до 20 березня 2016 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
прибувати до слідчого, суду чи іншого органу державної влади із встановленою періодичністю;
не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
здати на зберігання слідчому свій закордонний паспорт (паспорти) для
виїзду за кордон, інші документи, що дають право виїзду з України та в`їзду в Україну;
утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками у цьому кримінальному провадженні.
Зобов`язати ОСОБА_10 протягом дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту з`являтися за кожною вимогою слідчого, суду, чи іншого органу державної влади.
Роз`яснити ОСОБА_10 , що відповідно до частини 5 статті 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвалу апеляційного суду про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту направити до органу внутрішніх справ за місцем проживання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , для виконання.
Копію ухвали Апеляційного суду м. Києва вручити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 негайно після оголошення.
Ухвала Апеляційного суду м. Києва підлягає негайному виконанню.
Ухвала набирає чинності з дня оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4