Провадження № 1-кп/344/180/16
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши на підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження з обвинувальним актом щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше несудимого,

якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.3 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, вчинену в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Злочин скоєно за наступних обставин. 10 березня 2015 року у відповідності до Указу Президента України від 14.01.2015 року «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 113-УІІІ від 15.01.2015 року та мобілізаційного плану, військовослужбовець запасу лейтенант ОСОБА_5 був призваний для проходження військової служби ІНФОРМАЦІЯ_2 та, відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 № 36 від 10.03.2015 року, був призначений на посаду заступника військового комісара - начальника відділення комплектування. Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 11.03.2015 року, обвинувачений ОСОБА_5 з 11 березня 2015 року зарахований до списків особового складу вказаного військового комісаріату, справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків. У відповідності до ст. 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Згідно з вимогами ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Будучи військовослужбовцем призваним по мобілізації на особливий період в Збройні Сили України, обвинувачений ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, ЗО Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. Однак, обвинувачений ОСОБА_5 у порушення вимог вищевказаного законодавства, порушуючи військову дисципліну, відкрито відмовився виконувати наказ командира (начальника).

Так, 17 серпня 2015 року на виконання наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 604 від 25.07.2015 року, військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_6 видано наказ №148 (по стройовій частині) від 17.08.2015 року та припис №1429 від 17.08.2015 року про вибуття лейтенанта ОСОБА_5 для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 , із встановленим строком прибуття до вказаної військової частини 18 серпня 2015 року. 17 серпня 2015 року, в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 , що в АДРЕСА_3 , військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_5 чітко доведено вимоги наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 604 від 25 липня 2015 року, відповідно до якого лейтенант ОСОБА_5 зобов`язаний був вибути для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Проте, обвинувачений ОСОБА_5 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. З, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не бажаючи вибувати до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , порушуючи військову дисципліну, без поважних причин відкрито відмовився виконати вимоги наказу командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 604 від 25.07.2015 року та вибути для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 .

В ході проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості від 18 грудня 2015 року.

Відповідно до змісту укладеної угоди, сторони домовились про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.402 КК України та про узгоджену міру покарання у виді п`яти років позбавлення волі. Також, сторони домовилися про звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком два роки, з покладенням на обвинуваченого відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України наступних обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи. При цьому, обвинувачений розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст.473 КПК України, а саме обмеження права оскарження вироку суду згідно ст.ст.394, 424 КПК України та відмову від прав, передбачених ст.474 КПК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в повній мірі визнав свою вину, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про визнання винуватості від 18 грудня 2015 року, наслідки укладення та затвердження угоди, вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди розуміє.

Прокурор також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

Заслухавши думку учасників процесу, роз`яснивши наслідки укладення та затвердження угоди відповідно до вимог ст.473 КПК України, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладену угоду між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості слід затвердити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.468, ч.4 ст.469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка укладається у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.402 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Надана суду угода відповідає вимогам, які ставляться до угоди про визнання винуватості, що передбачені ст.472 КПК України, в тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Обставин, які б вказували на необхідність відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.

Зокрема, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковано за ч.3 ст.402 КК України, а узгоджене покарання обвинуваченому у виді п`яти років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України, з іспитовим строком два роки, з врахуванням суспільної небезпеки вчиненого та пом`якшуючих обставин (визнання вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю злочину, обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності), буде необхідне і достатнє для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 473, 474, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості від 18 грудня 2015 року, укладену між прокурором військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону Західного регіону України ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_5 в кримінальному провадженню щодо ОСОБА_5 , якому повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.402 КК України.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.402 ч.3 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю два роки.

Відповідно до п.п.2,3 ч.1 ст.76 КК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти органи кримінально-виконавчої інспекції про зміну місця проживання, роботи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд, лише з підстав, передбачених статтею 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1