Ухвала
іменем україни

08 лютого 2016 року м. Київ

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних
і кримінальних справ у складі колегії:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в судовому засіданні касаційну скаргу заступника прокурора Запорізької області на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК,

установила:

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_4 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції При цьому вказує, що судами першої та апеляційної інстанції не надано належної оцінки даним, що характеризують особу засудженого та в порушення

ст. 419 КПК апеляційний суд не надав належної оцінки усім доводам апеляційної скарги прокурора.
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжя від 08 жовтня 2015 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог КПК.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_4 змінено в частині призначеного покарання. Постановлено ОСОБА_4 вважати засудженим за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 05 березня 2015 року приблизно о 23.30 год., знаходячись на сходинковому майданчику 1-го поверху 3-го під`їзду будинку

АДРЕСА_2 , наніс ОСОБА_5 один удар кухонним ножем в область живота, спричинивши останньому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, касаційний суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, а також про правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 125 КК в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якості призначеного ОСОБА_4 покарання, то вони є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 65 КК при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_4 покарання місцевий суд достатньою мірою врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК належить до категорії невеликої тяжкості, особу винуватого, його відношення до скоєного, який хоча раніше судимий, однак визнав свою вину, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.
ОСОБА_4 упродовж судового провадження давав визнавальні показання щодо обставин вчинення правопорушення і не оспорював фактичних обставин їх учинення, що дало суду підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК. Цим засуджений сприяв здійсненню правосуддя.
Таким чином, суд першої інстанції дотримався приписів статей

50, 65 КК. Призначене покарання за своїм видом та розміром відповідає загальним засадам, є справедливим і достатнім для перевиховання та виправлення ОСОБА_4 . Підстав вважати таке покарання явно несправедливим унаслідок м`якості у колегії суддів немає.

Крім того, наведені у касаційній скарзі доводи заступника прокурора є аналогічними доводам апеляційної скарги прокурора, який просив призначити більш суворе покарання у виді громадських робіт. Апеляційний суд у межах своїх повноважень та в порядку, визначеному ст. 404 КПК, доводи апеляційної скарги розглянув у повному обсязі, визнав їх безпідставними, мотивувавши, що прокурор в судових дебатах в суді першої інстанції просив призначити ОСОБА_4 покарання саме у виді штрафу, і дійшов висновку про необхідність залишення вироку місцевого суду в частині призначеного покарання без змін.

Ухвала цього суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовною підставою для зміни чи скасування судового рішення, не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що по даній справі необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою заступника прокурора Запорізької області на вирок Комунарського суду

м. Запоріжжя від 08 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3