Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/155/15
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«9» липня 2015 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підсудного - ОСОБА_9 ,

захисников підсудного - ОСОБА_10 , ОСОБА_11

потерпілого ОСОБА_12 ,

захисника потерпілого - ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження № 0000169 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше не засудженого, не одруженого, офіційно не працюючого, інваліда другої групи , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
22 травня 2013 року, приблизно о 21.30 годині, ОСОБА_9 , знаходячись поблизу будинку 267/29 по вул. Молодіжній в м. Харкові, в процесі конфлікту з ОСОБА_12 , який відбувся на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з умислом, спрямованим на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, навмисно наніс останньому не менше трьох ударів, з яких два в обличчя та один по тулубу, від яких ОСОБА_12 втратив свідомість, у зв`язку з чим не знає точної кількості ударів, які він отримав у подальшому. Внаслідок вказаних неправомірних дій ОСОБА_9 , згідно висновку судово - медичної експертизи № 1635-С від 03.10.2013 року, ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу з зміщенням кістних уламків, з порушенням функції носового дихання з двох боків, який призвів до виникнення вазомоторного риніту, хронічного ларингіту, що не є небезпечним для життя в момент заподіяння травми, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад двадцять один день та відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, закриту черепну - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з лікворно - гипертензійним, астенічним та ангіо - дістоничним синдромами, частковий травматичний уламок коронок шести зубів на верхній щелепі, забійні рани в області спинки носу, лівого надбрів`я, виличної ділянки зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш трьох тижнів, синці на обличчі, тулубі та лівій руці, які належать до легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_9 , в ході досудового та судового слідства винним себе не визнав повністю, давав пояснення, що він не вчиняв жодних протиправних дій відносно потерпілого. Стверджував, що ОСОБА_12 побив його бабусю ОСОБА_14 та він вживав заходи щодо її захисту, проте жодних тілесних ушкоджень ОСОБА_12 не спричиняв. Не заперечує, що з ОСОБА_12 у нього склалися неприязні стосунки, що начебто і слугувало причиною його оговору з боку ОСОБА_12 .. Цивільний позов не визнав повністю та заперечував проти його задоволення.

Проте такі твердження обвинуваченого спростовуються матеріалами кримінальної справи, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_9 , повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який показав, що 22.05.2013 року гуляв з дітьми на квадрациклі, від якого під час прогулянки загубили ключі від розпалювання та, зупинивши квадрацикл біля гаражу, ходив додому за запасними. Коли заганяв квадрацикл та автомобілі в гараж в нього виник конфлікт з ОСОБА_14 , оскільки остання ображала його та його дітей. Після чого ОСОБА_14 почала погрожувати: «Зараз я подзвоню ОСОБА_15 , він приїде та повбиває Вас». Згодом, під час сварки з ОСОБА_9 , біля будинку 267/29 по вул. Молодіжній в м. Харкові останній навмисно наніс йому не менше трьох ударів, з яких два в обличчя ногами та один по тулубу, від яких він втратив свідомість, у зв`язку з чим не знає точної кількості ударів, які він отримав у подальшому. Коли прийшов до тями, обвинуваченого вже не було, його громадянська дружина та діти допомогли йому піднятися.

- показаннями неповнолітнього свідка ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що 22.05.2013 року гуляв з батьком на квадрациклі, загубили ключі від нього. Коли знаходилися біля гаражу ОСОБА_14 лаяла батька - потерпілого ОСОБА_12 нецензурною лайкою, провокувала конфлікт, проте його батько її не бив. Потім приїхав ОСОБА_9 , погрожував, був у нетверезому стані, вдарив його батька ногою в обличчя, потім обвинувачений підбіг до його батька позаду та вдарив ногою в обличчя. Після того, як батька вдарили, побіг в будинок, коли повернувся батько лежав без свідомості. Неповнолітній свідок ОСОБА_16 був допитаний в присутності спеціаліста - психолога ОСОБА_17 , яка пояснила, що у дитини - ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спостерігається тривожний стан, емоційна пригніченість, яка пов`язана з подіями, що сталися з його батьком. Зазначила, що підліток спокійний, може давати свідчення, адекватно оцінює ситуацію, не здатен до перебільшення.

- показаннями свідка ОСОБА_18 (громадянської дружини потерпілого) про те, що з ОСОБА_14 була у негативних відносинах, оскільки остання провокувала конфлікти, скаржилася на наявність у свідка собак, що утримувались в належному санітарному стані. З потерпілим розлучена. Пояснила, що бачила потерпілого, якого ногами бив обвинувачений, удари переважно наносилися по голові, зрозуміла, що ОСОБА_12 знаходиться у несвідомому стані, оскільки він не реагував ні на що, очі були закриті. Водночас, не бачила як ОСОБА_12 начебто бив ОСОБА_14 .. Вищезазначений конфлікт сприяв тому, що вона, будучи вагітною, згодом втратила дитину.

- показаннями свідка ОСОБА_19 про те, що може охарактеризувати ОСОБА_14 як конфлікту людину, яка лається на оточуючих та їх дітей. В той день повертаючись з гостей після 21.00 до дому по вул. Молодіжній у м. Харкові, побачила чоловіка та сина своєї знайомої ОСОБА_18 , які, певно, заганяли автомобіль у гараж. Вона поздоровалася з ними і пішла далі, аж потім почула крики, як ОСОБА_9 погрожував «Ти знаєш хто мій батько?! ОСОБА_20 тебе вб`ю і мені за це нічого не буде» і лише після того, як почула крик неповнолітнього ОСОБА_16 повернулася, а коли повернулася побачила, що ОСОБА_12 лежав на землі біля свого автомобіля, а його син ОСОБА_16 забіг до свого двору. Потім почула, як дівчина, яка була з ОСОБА_9 крикнула «Валимо звідси», після чого ОСОБА_9 з дівчиною швидко заскочили до автомобілю та поїхали.

- показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що він є співробітником районного відділу міліції, в той день з`явився на виклик на місце подій. Коли приїхав обличчя ОСОБА_12 було в крові, ОСОБА_14 відмовилася писати заяву відносно спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_12

- показаннями свідка ОСОБА_22 про те, що до моменту конфлікту у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень не бачив. ОСОБА_14 відома йому як конфліктна людина. Зі слів потерпілого йому стало відомо, що ОСОБА_12 побив сусід.

- показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що він працював разом з потерпілим, в той день 22.05.2013 року бачився з потерпілим, гуляв з ним до 17 год., ОСОБА_12 був у тверезому стані, потім розійшлися по домівкам. Про конфлікт потерпілого з ОСОБА_9 стало відомо через 10 днів. Може охарактеризувати ОСОБА_12 , як порядну людину.

- показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що події відбувалися у 2013 році, конкретні події не пам`ятає, в подвір`ї робив ремонті роботи, бачив що слідчий експеримент проводився.

- висновком судово-медичного експерта № 685-А/13 від 25.06.2013 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження, які не були небезпечним для життя в момент заподіяння травми, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я та відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості (а.с. 178-179 т. 2).

- висновком судового експерта № 1635-С від 03.10.2013 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження: закритий перелом кісток носу з зміщенням кістних уламків, з порушенням функції носового дихання з двох боків, який призвів до виникнення вазомоторного риніту, хронічного ларингіту що не є небезпечним для життя в момент заподіяння травми, а спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад двадцять один день та відносяться до ушкоджень середньої ступені тяжкості, закриту черепну - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку з лікворно - гипертензійним, астенічним та ангіо - дістоничним синдромами, частковий травматичний уламок коронок шести зубів на верхній щелепі, забійні рани в області спинки носу, лівого надбрів`я, виличної ділянки зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більш трьох тижнів, синці на обличчі, тулубі та лівій руці, які належать до легких тілесних ушкоджень (а.с.175-177 т. 2).

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_25 пояснив, що знайомий з ОСОБА_9 15-17 років, бачить його кожний день. В той день ОСОБА_9 зателефонував йому, щоб поставити машину. Підтверджує факт того, що ОСОБА_12 бив бабусю обвинуваченого, бабуся була у халаті, ОСОБА_12 у джинсах. Разом з ними була свідок ОСОБА_26 . Потерпілий ОСОБА_12 наносив удари ОСОБА_14 , тоді ОСОБА_9 взяв ОСОБА_12 (за талію) та відштовхнув у бік, не може нічого сказати відносно алкогольного сп`яніння ОСОБА_12 , при тому що раніше на досудовому слідстві стверджував, що ОСОБА_12 був у нетверезому стані. ОСОБА_9 не наносив тілесних ушкоджень ОСОБА_12 ..

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26 пояснила, що зараз перебуває з ОСОБА_9 у дружних відносинах, коли сталася подія - 22.05.2013 року була дівчиною обвинуваченого. В той день приїхала з ОСОБА_9 та ОСОБА_25 ставити машину, побачили, що ОСОБА_12 наносив удари бабусі обвинуваченого через паркан правою рукою по голові, було 3 удари. На вулиці темніло, сиділа в авто попереду.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що в неї виникали конфлікти з потерпілим, оскільки останній тримав собак. В той день потерпілий наносив їй тілесні ушкодження, не була госпіталізована медичною допомогою. ЇЇ донька ОСОБА_27 очевидцем тих подій не була. Вона стверджувала, що в той день ОСОБА_9 не дзвонила та взагалі його не бачила.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 пояснила , що події мали місце у 2013 році, те, що між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 був конфлікт знає зі слів своєї знайомої. Їй відомо про те, що ОСОБА_12 бив ОСОБА_14 , але в судовому засіданні в своїх поясненнях не була категорична. Через похилий вік, 70 років, погано бачить, тому і не бачила нанесення тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_29 пояснила те, що є матір`ю обвинуваченого, сам конфлікт на власні очі не бачила, також їй не було відомо про спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, бачила лише, як його забирала швидка.

Даючи оцінку доказам суд критично оцінює показання свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_28 , ОСОБА_14 в якості достатніх доказів, що спростовують вину обвинуваченого, оскільки вони містять протиріччя, та спростовуються іншими доказами по справі, зокрема показаннями свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 ..

Як вбачається з матеріалів справи свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_28 під час вищевказаних подій присутні не були, та не можуть бути очевидцями подій.

Крім того, підсудний не зміг пояснити суду навіщо зупинив автомобіль посеред вулиці, а не під`їхав до дому; яким саме чином ОСОБА_12 наносив удари по голові його бабусі через паркан, що має принципове значення, також протоколом проведення слідчого експерименту від 04.10.2013 року встановлена фізична неможливість нанесення ударів через паркан, в зв`язку з висотою паркану та фізичними особливостями будови тіла (а.с. 147-156 т. 2), аналогічний слідчий експеримент вже за участю потерпілого ОСОБА_12 був проведений 06.09.2013 року та 02.10.2013 року, згідно протоколу якого (а.с. 161-174 т. 2) потерпілий ОСОБА_12 , стоячи на плиті з написом «продам плити», - товщина приблизно 5 см, не зміг дотягнутися правою рукою до ручки вхідної двері воріт та не зміг продемонструвати, як він наносить удари через паркан у зв`язку з висотою забору та фізичними особливостями будови тіла (а.с. 174). Вищезазначене спростовує доводи обвинуваченого, що він захищав ОСОБА_14 , крім того сама ОСОБА_14 взагалі стверджує, що в той день ОСОБА_9 не бачила.

Крім того, такі свідчення ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 критично оцінюються судом оскільки вищезазначені свідки були зацікавленими особами, а саме другом, який товаришував з обвинуваченим на протязі 15-17 років, громадянською дружиною та матір`ю обвинуваченого. Також, в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження нанесених ОСОБА_12 . ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, з її пояснень, від госпіталізації при виклику швидкої допомоги вона відмовилася. З урахуванням усіх зібраних у справі судом доказів, суд приходить до висновку, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України відносно потерпілого ОСОБА_12 22.05.2013 року не міг ніхто вчинити окрім обвинуваченого ОСОБА_9 , про що свідчать дані судово-медичної експертизи, пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , які були очевидцями тих подій та висловлювалися конкретно, поступово, не протирічили один одному, та у суду не має підстав для сумнівів відносно їх правдивості, чого не можна сказати про показання ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_29 , ОСОБА_14 , які плуталися у показаннях, висловлювались не конкретно, про присутність ОСОБА_25 на місці подій не сказав ніхто, окрім ОСОБА_26 та обвинувачен0го, а ОСОБА_9 не зміг пояснити як він захищав ОСОБА_14 , яка у той день, згідно її показань, ОСОБА_9 взагалі не бачила.

Умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження характеризуються такими ознаками: а) в момент заподіяння вони не були небезпечні для життя потерпілого; б) не мають наслідків, передбачених ст. 121 КК України; в) спричиняють тривале порушення функцій будь-якого органу; г) спричиняють інший тривалий розлад здоров`я.

Висновком судового експерта № 1635-С від 03.10.2013 року встановлено, що потерпілому ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Факт спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень середньої тяжкості учасниками процесу не оспорювався.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом.

При цьому суд виходить з того, що є підстави вважати, що обвинувачений мав прямий намір на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки наносив удари ногами потерпілому ОСОБА_12 у життєвоважливі органи, після закінчення побиття не викликав швидку, а сів у автомобіль та поїхав. Таким чином, злочин є закінчений з моменту настання негативних наслідків у потерпілого.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого з урахуванням даних судово-медичної експертизи, пояснення свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_21 у вчиненні кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії підлягають правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин у справі, дані про особу обвинуваченого. Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин судом не вбачається.

Відповідно до статті 3 Конституції України саме людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Водночас у ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що "досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Суд встановив, що ОСОБА_9 , зареєстрований та постійно проживає за адресою АДРЕСА_1 , не одружений, офіційно не працює, раніше не судимий (а.с. 143 т. 2), заяв та скарг на нього від сусідів не поступало, громадський порядок та тишу не порушує (а.с. 146 т. 2), за медичною допомогою до психоневрологічного диспансеру не звертався (а.с. 141 т. 2), має необхідні соціально-побутові умови для проживання, визнаний в установленому порядку інвалідом 2 групи (а.с. 144 т. 2).

Суд вважає за можливе призначити покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, відповідне ступеню тяжкості вчиненого злочину. Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України враховує, що призначення покарання з випробуванням буде достатнім для виправлення засудженого і запобігання їм нових злочинів.

Обвинувачений заявив клопотання про звільнення його від відбування покарання на підставі п. г ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», оскільки він на момент набрання чинності цим Законом був визнаний в установленому порядку інвалідом 2 групи (а.с. 144 т. 2).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року дія закону про амністію поширюється на злочини вчинені до дня набрання ним чинності включно і не поширюються на триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання законом про амністію чинності.

Відповідно до п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, за умисні злочини, які не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, та за злочини, вчинені з необережності, які не є особливо тяжкими відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, підлягають особи, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами першої, другої чи третьої групи.

Оскільки злочин був вчинений ОСОБА_9 до набрання чинності Законом України «Про амністію у 2014 році», тобто до 19.04.2014 року, а також враховуючи те, що обвинувачений був визнаний в установленому порядку інвалідом 2 групи, суд приходить до висновку, що застосування до нього амністії не суперечить вимогам Закону.

Потерпілий по справі ОСОБА_12 подав цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, а саме просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на його користь 14510 грн. - матеріальної та 25000 грн. - моральної шкоди.

Проте позов в частині вимог щодо відшкодування завданої матеріальної шкоди слід залишити без розгляду, оскільки документальне підтвердження матеріальних витрат на лікування потерпілого та його дітей у розмірі 14510 грн. у справі відсутнє і зазначені квитанції потерпілим суду так і не були надані.

Залишаючи позов в цій частині без розгляду, суд роз`яснює, що потерпілий не позбавлений права вирішити це питання в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задовольнити частково.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31.03.1995 року № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

У судовому засіданні позивач навів міркування, з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди. Зокрема він виходив з того, що внаслідок злочину він зазнав моральних страждань, які негативно вплинули на стан його здоров`я, порушили звичний ритм життя та матеріальне благополуччя сім`ї, його громадянська дружина, ймовірно, через протиправні дії обвинуваченого та пережитий стрес втратила дитину, оскільки на момент вчинення злочину була вагітна, діти потерпілого знаходяться у стані страху. При цьому суд приймає до уваги поведінку потерпілого та присутність його дітей під час вчинення правопорушення, висновок судово-медичного експерта № 685-А/13 від 25.06.2013 року (а.с. 178-179 т. 2), відповідно до якого потерпілому ОСОБА_12 через 6 місяців після травми була рекомендована повторна хірургічна операція - резекція перегородки носу. Проте, судом також враховується відсутність достатніх підтверджуючих даних у вигляді висновку кваліфікованого спеціаліста щодо існування причинного зв`язку між протиправними діями обвинуваченого 22.05.2013 року та втратою дитини вагітною ОСОБА_18 , в установленому порядку ОСОБА_18 потерпілою визнана не була.

При визначенні розміру на відшкодування моральної шкоди, суд керується засадами розумності, виваженості та справедливості. Суд враховує моральні страждання потерпілого, що мали місце внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, їх тяжкість, перенесений фізичний біль та негативні наслідки, що настали у зв`язку з тривалим лікуванням, порушенням звичних життєвих умов, докладанням додаткових зусиль до нормалізації свого життя, необхідності в подальшому відновлювати стан здоров`я.

За таких обставин суд, із врахуванням характеру і тривалості страждань позивача, приходить до висновку, що позов в частині стягнення з відповідача моральної шкоди слід задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_12 15000 грн..

Речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Витрати на проведення судових експертиз - відсутні.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 75, 76, 370, 371, 374 КПК України, п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2014 році», Законом України «Про застосування амністії в Україні», п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 року № 4, суд -

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді двох років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання з іспитовим строком на два роки та відповідно до п.2,3,4 ст. 76 КК України покласти на нього наступні обов`язки:

- не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції;

- повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи, навчання;

- періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.

З підстав, передбачених п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2014 року» від 08.04.2014 року, звільнити ОСОБА_9 , від відбування призначеного судом покарання.

Цивільний позов в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 14510 грн. залишити без розгляду.

Цивільний позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди на загальну суму 25000 гривень - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_12 15000 грн. моральної шкоди.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається через суд, який ухвалив судове рішення, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1